Справа № 0907/2а-5/11, 2а-344/1/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року
Справа № 876/2918/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 30 січня
2014 року у справі №0907/2а-5/11 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Відділу Дерземагенства в м. Івано -
Франківську, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення
Івано-Франківського міськвиконкому
№311 від 24.07.2003р. в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,0139га, визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку від
21.08.2003р., стягнення матеріальної і
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

29.05.2005р. ОСОБА_3 звернулась в суд з
адміністративним позовом до ОСОБА_2,
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Івано-Франківського міського відділу
земельних ресурсів правонаступником
якого є Відділ Держземагентства у м.
Івано-Франківську.

З урахуванням поданих уточнень позивач
просила визнати недійсним рішення
Івано-Франківського міськвиконкому
№311 від 24.07.2003р. в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_7 земельної
ділянки площею 0,0139 га, що розташована
по АДРЕСА_1, визнати недійсним
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 21.08.2003р. серії ІФ
№086297 виданого на ім'я ОСОБА_7 в
частині приватизації земельної
ділянки розміром 0,0139 га, що розташована
по АДРЕСА_1, стягнути моральну та
матеріальну шкоду.

Ухвалою суду в якості третіх осіб у
справу залучено ОСОБА_5, ОСОБА_6.

14.03.2008р. відповідач - ОСОБА_2 звернулась
до суду із зустрічним адміністративним
позовом до Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, треті
особи ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
про визнання нечинним рішення
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
25.02.2003р. №85 в частині п.26.1 - затвердження
земельно-кадастрових матеріалів та
встановлення межі прибудинкової
території будинку АДРЕСА_1 загальною
площею 0,1696 га, який ухвалою
Івано-Франківського міського суду від
30.01.2014р. за заявою представника ОСОБА_3
залишено без розгляду.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 30 січня 2014 року
адміністративний позов задоволено
частково: визнано недійсним рішення
Івано-Франківського міськвиконкому
№311 від 24.07.2003р. в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 5,09х13,76х5,18, що
розташована по АДРЕСА_1; визнано
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку від
21.08.2003 року серії ІФ №086297 виданого на
ім'я ОСОБА_2 в частині приватизації
земельної ділянки розміром 5,09х13,76х5,18,
що розташована по АДРЕСА_1. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт просить постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 30 січня
2014 року у справі №0907/2а-5/11 скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні адміністративного позову
повністю. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що судом при винесенні
постанови порушено та невірно
застосовано норми матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
позивачем не доведено той факт, що вона
є суміжним землекористувачем із
земельною ділянкою апелянта. Вказує на
те, що позивачем не надано доказів того,
що співвласниками будинку АДРЕСА_1
створено ОСББ та визначено межі
прибудинкової території даного
будинку.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав.
Позивач та третя особа ОСОБА_6 щодо
апеляційної скарги заперечили та
вважали рішення суду першої інстанції
законним. Інші учасники явку
повноважних представників не
забезпечили, належним чином
повідомлені про розгляд справи, що у
відповідності до вимог ч.4 ст.196 КАС
України не перешкоджає розгляду
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали,
доводи апеляційної скарги в їх
сукупності на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Звертаючись з позовом до суду
позивачка такий обґрунтовувала тим, що
відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 09.04.2001р. Р №855, довідки
Івано-Франківського ОБТІ від 13.09.2005р.
№1752 їй на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1. Біля будинку
розташована земельна ділянка розміром
0,1696га, якою жильці будинку
користуються з 1950 року. За наслідком
розгляду заяви мешканців будинку
АДРЕСА_1, 25.02.2003р. рішенням виконкому
Івано-Франківської міської ради №85 за
будинком закріплена земельна ділянка
розміром 0,1696га та визначено її межі в
натурі. Проте 24.07.2003р. рішенням
міськвиконкому №311 затверджено
матеріали земельно-кадастрової
інвентаризації і передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,0420
га що по АДРЕСА_2 ОСОБА_2, що межує з
прибудинковою територією будинку, в
якому мешкає позивачка та 21.08.2003р. на
ім'я відповідачки на підставі
вищевказаного рішення видано
державний акт на право власності на
землю. Частину земельної ділянки
площею 0,0138 га, що є прибудинковою
територією, включено в державний акт
про право власності на землю ОСОБА_2
незважаючи на наявність рішення
міськвиконкому від 25.02.2003р. №85 і
визначення в натурі на місцевості меж
прибудинкової території. Вказана
земельна ділянка жильцями постійно
оброблялась і обробляється, зокрема
нею посаджено фруктові дерева і кущі,
які відповідачка знищила, огородивши
спірну земельну ділянку, що є частиною
прибудинкової території. Дана
обставина стала підставою звернення до
правоохоронних органів з питань
захоплення ОСОБА_2 прибудинкової
території будинковолодіння що по
АДРЕСА_1, а тому просить суд стягнути
матеріальну шкоду за пошкоджені
дерева, кущі та компенсацію
неодержаного врожаю та спричинену
такими діями моральну шкоду.

Перевіряючи обґрунтованість та
законність оскаржуваної постанови
колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
п.26 рішення від 25.02.2003р. виконкому
Івано-Франківської міські ради №85 за
будинком що по АДРЕСА_1, затверджено
матеріали земельно-кадастрової
інвентаризації та встановлено межі
прибудинкової території площею 0,1696 га.
Згідно п.29 вказаного Рішення, міському
відділу земельних ресурсів слід внести
зміни в земельно-облікові документи.

Згідно довідки з Івано-Франківського
ОБТІ від 13.09.2005р. №1752 вбачається, що
право власності на квартиру за адресою
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 згідно
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_11 09.04.2001 р.
№PN859.

Відповідно до технічного звіту,
виготовлено Івано-Франківським ОБТІ на
підставі договору №40 від 22.05.2002р.,
проведено земельно-кадастрову
інвентаризацію, визначено та
закріплено межі прибудинкової
території будинковолодіння громадян
ОСОБА_12. ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_9 в
АДРЕСА_1.

Згідно пояснювальної записки до
Технічного звіту, загальна площа
земельної ділянки становить 0.1696 га, з
них в користуванні гр.ОСОБА_13 0,0316 га.,
гр.ОСОБА_8 0,0452 га., ОСОБА_10 0,0167 га, ОСОБА_9
0,0304 га, а в спільному користуванні - 0,0457
га.

В пояснювальній записці до Технічного
звіту вказано, що журнали спостережень,
схема зйомочної основи, польові
матеріали прив'язки земельної ділянки
зберігаються в архіві
Івано-Франківським ОБТІ. Польові
роботи виконані в червні 2002 року.
Контроль робіт, прийомка матеріалів
здійснювалась на всіх етапах виконання
робіт керівником відділу
інженерно-геодезичних вишукувань та
кадастру ОСОБА_14 Перший примірник
Технічного звіту зберігається в архіві
Івано-Франківським ОБТІ, другий
видається замовнику (ОСОБА_3), третій та
четвертий - в міському відділі
земельних ресурсів.

Згідно акта від 27.05.2002р. встановлено та
узгоджено зовнішні межі земельної
ділянки, призначеної для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1 30 межовими знаками, які
передані під нагляд і зберігання.
Інвентаризацію землеволодіння згідно
акта проводили, в тому числі,
представники Івано-Франківським ОБТІ
та міського відділу земельних
ресурсів.

Відповідно до державного акта на право
власності на земельну ділянку Серії ІФ
№086297 від 21.08.2005р. ОСОБА_2 згідно із
рішенням виконавчого комітету Івано -
Франківської міської ради №311 від
24.07.2003р. є власником земельної ділянки
площею 0,0420га у межах згідно з планом,
яка розташована у АДРЕСА_2.

В довідці Івано-Франківського ОБТІ від
03.08.2005р. №1528 вказано, що має місце
накладка земельної ділянки, яка
визначена як прибудинкова територія
згідно рішення виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
25.02.2003р. по АДРЕСА_1 із земельною
ділянкою по АДРЕСА_2, що перебуває у
власності гр. ОСОБА_2 Окрім того
зазначено, що роботи по встановленню
меж прибудинкової території земельної
ділянки по АДРЕСА_1 проводились
Івано-Франківським ОБТІ згідно
договору за №40 від 22.05.2002 року.

Колегія суддів зауважує, що з
врахуванням відомостей викладених в
Пояснювальній записці до Технічного
звіту, розробленого згідно Договору №40
від 22.05.2002р., інформації
Івано-Франківським ОБТІ проведеного за
наслідком аналізу техдокументів
згідно рішень виконавчого комітету
Івано - Франківської міської ради №311
від 24.07.2003р. та від 25.02.2003р. №85, має місце
накладка земельних ділянок, право на
яке заявлено як позивачем так і
відповідачем ОСОБА_2

Статтею 107 Земельного Кодексу України в
редакції чинній станом на час
виникнення спірних правовідносин
зазначено, що основою для відновлення
меж є дані земельно-кадастрової
документації. У разі неможливості
виявлення дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст.155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Відповідно до чинного законодавства
підставами для визнання акта недійсним
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охорошованих законом інтересів
позивача у справі.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4
мотивувальної частини Рішення від 16
квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) вказав, що органи
місцевого самоврядування, вирішуючи
питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію.

Так, на підставі рішенням виконавчого
комітету Івано - Франківської міської
ради №311 від 24.07.2003р. передано у
власність земельну ділянку площею 0,0420
га у межах згідно з планом, яка
розташована у АДРЕСА_2, на підставі
якого ОСОБА_2 отримала державний акт на
право власності на земельну ділянку,
тобто рішення, яке є актом
індивідуальної дії, вичерпало свою
юридичну силу після його реалізації:
після одержання власником земельної
ділянки документа, що посвідчують
право власності та його державної
реєстрації.

В той же час, рішенням виконкому
Івано-Франківської міські ради від
25.02.2003р. №85 за будинком, що по АДРЕСА_1,
затверджено матеріали
земельно-кадастрової інвентаризації
та встановлено межі прибудинкової
території площею 0,1696га. Отже мешканці
будинку АДРЕСА_1 на підстав спірного
рішення стали землекористувачами
земельної ділянки (прибудинкової
території вищезазначеного будинку),
частина якої згідно поданих суду
документів, належність та допустимість
яких не спростована, в тому числі,
відповідачем Відділом Дерземагенства
в м. Івано - Франківську, входить в
Державний акт на право власності на
земельну ділянку, що належить ОСОБА_2

Згідно стаття 152 Земельного Кодексу
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що після оформлення
відповідно до чинного законодавства
права власності на земельну ділянку
виник спір про право цивільне, а відтак
і захищати свої права та інтереси особи
повинні у способи, визначені у статтях
152 ЗК та 16 Цивільного кодексу України.

Дана позиція суду узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України викладеною у постанові від 1
жовтня 2013 року у справі за позовом
заступника прокурора м. Ялти
Автономної Республіки Крим в інтересах
Республіканського комітету Автономної
Республіки Крим з охорони
навколишнього природного середовища
до Кореїзської селищної ради,
управління Державного комітету по
земельних ресурсах в м. Ялті Автономної
Республіки Крим, треті особи: Державна
адміністрація парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва
загальнодержавного значення
«Лівадійський», «Масандрівський»,
«Місхорський» та інші, про визнання
незаконним та скасування рішення,
спонукання до виконання певних дій, яка
в порядку ст.244-2 КАС України є
обов'язкова для всіх судів України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд
закриває провадження у справі якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 203 КАС України).

Спір у справі, що розглядається, не є
адміністративним, оскільки вимоги
позивача не стосуються захисту його
прав, свобод та інтересів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів місцевого
самоврядування, що є наслідком
скасування постанови суду першої
інстанції та закриття провадження у
справі.

Керуючись ст.ст. 157, 194, 195, 196, 198, 203, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційнй скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 30 січня 2014 року у справі
№0907/2а-5/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Відділу Дерземагенства в м.Івано -
Франківську, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_15 про визнання недійсним рішення
Івано-Франківського міськвиконкому
№311 від 24.07.2003р. в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,0139 га, визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку від
21.08.2003 року, стягнення матеріальної і
моральної шкоди - скасувати та
провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір
належить вирішувати в порядку
цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

В.Я. Макарик

Повний текст Ухвали виготовлено
03.09.2014р.