Справа № 1013/6977/2012
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Мікулін А.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Борисюк Л.П.

Твердохліб В.А.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Бородянському районі Київської
області на постанову Ірпінського
міського суду Київської області від 16
серпня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Бородянському районі Київської
області про неправомірність рішення
про припинення виплати пенсії
державного службовця та зобов'язання
вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Бородянському районі
Київської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
поновити з 01 січня 2012 року виплату
пенсії за віком на умовах, передбачених
ст. 37 Закону України «Про державну
службу», провести нарахування та
виплату пенсії з урахуванням вже
проведених виплат, здійснити
перерахунок та скасувати нарахування
переплати пенсії за період з 26 квітня
2010 року по 31 грудня 2011 року.

Постановою Ірпінського міського суду
Київської області від 16 серпня 2012 року
адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Управління Пенсійного
фонду України в Бородянському районі
Київської області звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду заяви, в судове засідання не
з'явилися. Про причини своєї неявки суд
не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення заяви, а
особиста участь сторін в судовому
засіданні - не обов'язкова, колегія
суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України визнала можливим проводити
розгляд заяви за відсутності
представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідно до Указу Президента України
від 27 березня 1998 року № 227/98 та наказу
начальника Управління юстиції в
Київській області від 07 квітня 1998 року
№ 230 ОСОБА_3 призначена суддею
Бородянського районного суду
Київської області.

Постановою Верховної ради України «Про
обрання суддів» від 19 лютого 2004 року №
1525-ІУ позивача обрано на посаду судді
Бородянського районного суду
Київської області безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу виповнилося 50
років, крім того, ОСОБА_3 має більше 30
років страхового стажу, з яких 14 років
на посаді судді Бородянського
районного суду Київської області.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Бородянському районі Київської
області та отримує пенсію за віком у
відповідності до ст. 37 Закону України
«Про державну службу».

З 01 січня 2012 року позивачу припинено
виплату пенсії, призначеної відповідно
до ст. 37 Закону України «Про державну
службу» та призначено пенсію за віком,
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування».

Листом від 29 травня 2012 року № 1721/03
відповідач відмовив позивачу у
призначенні пенсії державного
службовця, згідно зі статтею 37 Закону
України "Про державну службу" з тих
підстав, що пенсія, відповідно до
частини 4 статті 43 Закону України "Про
статус суддів" та ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»,
призначається лише у разі виходу судді
у відставку.

Крім того, відповідач повідомив ОСОБА_3
про те, що їй нараховано переплату
пенсії за період з 26 квітня 2010 року по 31
грудня 2011 року в сумі 43 731,18 грн.

Вважаючи дії відповідача
неправомірними, позивач звернулась до
суду позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Особливий статус судді, гарантії його
незалежності визначено Конституцією і
законами України, зокрема, на час
виникнення спірних відносин - Законом
України "Про статус суддів" від 15 грудня
1992 року № 2862-XII.

Частиною 2 ст. 1 вищевказаного Закону
передбачено, що судді є посадовими
особами судової влади, які відповідно
до Конституції України наділені
повноваженнями здійснювати правосуддя
і виконувати свої обов'язки на
професійній основі в Конституційному
Суді України та судах загальної
юрисдикції.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
державну службу" від 16 грудня 1993 року №
3723-XII державна служба в Україні
визначена як професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті, щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів.

Відповідно до ст. 2 вищевказаного
Закону, посада - це визначена
структурою і штатним розписом первинна
структурна одиниця державного органу
та його апарату, на яку покладено
встановлене нормативними актами коло
службових повноважень.

Тобто, з аналізу наведених норм слідує,
що суддя, на якого поширюється дія
положень ст. 1, 2 Закону № 3723-XII, є
державною службовою особою, яка
здійснює функції представника
державної судової влади на постійній
основі, наділений повноваженнями
здійснювати правосуддя та одержує
суддівську винагороду за рахунок
державних коштів.

Так, статтею 23 Закону України "Про
державну службу" (у редакції, яка діяла
на час виникнення спірних відносин)
встановлено граничний вік перебування
на державній службі, який на час
виникнення спірних відносин становив 60
років для чоловіків і 55 років для жінок.
Крім того, вказаною статтею визначено,
що у разі необхідності керівник
державного органу за погодженням з
начальником Головного управління
державної служби при Кабінеті
Міністрів України може продовжити
термін перебування на державній
службі, але не більш як на п'ять років. У
виняткових випадках після закінчення
цього терміну державні службовці
можуть бути залишені на державній
службі лише на посадах радників або
консультантів за рішенням керівника
відповідного державного органу.

Граничний вік перебування на державній
службі фактично є пенсійним віком для
цієї категорії працівників.

Статтею 37 Закону України «Про державну
службу» визначено підстави для виходу
на пенсію державних службовців та її
розмір, а також передбачено, що пенсія
державному службовцю виплачується
незалежно від його заробітку
(прибутку), одержуваного після виходу
на пенсію.

З аналізу ст. ст. 23, 37 вищевказаного
Закону слідує, що особи, які досягли
пенсійного віку, мають право на
отримання пенсії державних службовців
(за наявності відповідних підстав) та
продовження терміну перебування на
державній службі (за наявності
погодження начальника Головного
управління державної служби при
Кабінеті Міністрів України).

Згідно вищенаведених статей в чинній
редакції Закону України «Про державну
службу» (у редакції Закону України "Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI),
пенсійний вік державних службовців та
граничний вік перебування на державній
службі, який на сьогодні становить 65
років, не збігаються.

Крім того, згідно ст. 37 Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", особі, якій призначена пенсія
відповідно до цієї статті та яка
продовжує працювати на державній
службі, виплачується пенсія у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 09
липня 2003 року № 1058-IV, а після звільнення
- у розмірі, обчисленому відповідно до
Закону України «Про державну службу».

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону України "Про
статус суддів", судді, який пішов у
відставку, за наявності відповідного
віку і стажу роботи виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
37 Закону України «Про державну службу».

Так, судді у відставці, який має стаж
роботи на посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді. Судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді менше 20 років і досяг
55-річного віку (для жінок - 50 років),
розмір щомісячного грошового
утримання обчислюється пропорційно
кількості повних років роботи на
посаді судді. При досягненні таким
суддею пенсійного віку за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання в зазначеному розмірі або, за
його вибором, призначається пенсія на
умовах, передбачених статтею 37 Закону
України «Про державну службу».

Із системного аналізу ст. 43 Закону
України "Про статус суддів" слідує, що
вона регулює відносини, пов'язані з
відставкою судді, яка, у свою чергу, є
підставою для виникнення спеціальної
правоздатності у судді для набуття
особливого соціального забезпечення.

Так, вищевказана стаття посилює
гарантії незалежності суддів
порівняно з іншими категоріями
державних службовців, право на пенсію
яких передбачено статтею 37 Закону
України «Про державну службу», зокрема,
передбачає можливість вибору суддею
одного з двох варіантів соціального
забезпечення у разі виходу у відставку
- отримання пенсії на умовах,
визначених статтею 37 Закону України
«Про державну службу», або
неоподаткованого щомісячного
довічного грошового утримання.

Як зазначив Конституційний Суд України
в Рішенні від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013,
статус судді та його елементи, зокрема,
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

З огляду на особливий статус суддів, як
носіїв державної влади з притаманним
їм спеціальним соціальним захистом та
конституційними гарантіями їхньої
незалежності, стаття 43 Закону України
"Про статус суддів" не суперечить
положенням статті 37 Закону України
«Про державну службу» та не обмежує
право суддів на отримання пенсії
державних службовців, а встановлює для
них додаткові гарантії. У зв'язку з цим
судді мають право на отримання пенсії
на визначених Законом України «Про
державну службу» умовах в разі
досягнення ними пенсійного віку.

Статтею 37 Закону України «Про державну
службу» (у редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних відносин)
передбачено, що пенсія державному
службовцю виплачується незалежно від
його заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію.

Водночас, наведеною статтею, в редакції
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи",
встановлено, що особі, якій призначена
пенсія відповідно до цієї статті та яка
продовжує працювати на державній
службі, виплачується пенсія у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", а після
звільнення - у розмірі, обчисленому
відповідно до Закону України «Про
державну службу».

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що ОСОБА_3, яка на час
звернення за призначенням пенсії
працювала суддею Бородянського
районного суду Київської області, мала
право на призначення пенсії державного
службовця в розмірі, визначеному
статтею 37 Закону № 3723-XII (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин), а після набрання з 01 жовтня
2011 року чинності Законом № 3668-VI, яким
внесено зміни до вказаної статті, - на
отримання пенсії у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону №
1058-IV.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
24 грудня 2013 року у справі № 21-452а13.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
не погоджується з висновком суду
першої інстанції про задоволення
адміністративного позову ОСОБА_3 у
повному обсязі, оскільки з 01 жовтня 2011
року позивач не має права на отримання
пенсії державного службовця в розмірі,
визначеному статтею 37 Закону України
"Про державну службу".

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_3 в частині
скасування переплати пенсії за період
з 26 квітня 2010 року по 30 вересня 2011 року є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню, з урахуванням дати
набрання чинності Закону України "Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" № 3668-VI - з 01 жовтня 2011 року.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про задоволення адміністративного
позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому доводи, викладені в
апеляційній скарзі частково
спростовують висновки суду першої
інстанції та знайшли своє належне
підтвердження в суді апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції
частково не відповідають встановленим
обставинам по справі, допущені судом
першої інстанції порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню в частині з прийняттям
нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Бородянському районі Київської
області - задовольнити частково.

Постанову Ірпінського міського суду
Київської області від 16 серпня 2012 року
скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Бородянському районі
Київської області щодо нарахування
переплати пенсії ОСОБА_3, відповідно до
ст. 37 Закону України "Про державну
службу" за період з 26 квітня 2010 року по 30
вересня 2011 року неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Бородянському районі
Київської області здійснити
перерахунок та скасувати нарахування
переплати пенсії ОСОБА_3, відповідно до
ст. 37 Закону України "Про державну
службу" за період з 26 квітня 2010 року по 30
вересня 2011 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Борисюк Л.П.

Твердохліб В.А.

Повний текст постанови виготовлено
09.09.2014 року.

Головуючий суддя

Вівдиченко Т.Р.

Судді:

Борисюк Л.П.

Твердохліб В.А.