Справа № 127/18163/14-а
Суддя: Бойко В. М.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/127/697/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" вересня 2014 р.
Суддя Вінницького міського суду
Вінницької області Бойко В. М.
розглянувши у скороченому провадженні
в м. Вінниці адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Вінниці
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити дії суд, -
До Вінницького міського суду
Вінницької області надійшов позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Вінниці про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1,
громадянка України, з 1991 року
отримувала пенсію за віком у
відповідності до законодавства
України. Виплата проводилась за
останнім місцем проживання - АДРЕСА_1. У
травні 2000 року вона виїхала на постійне
місце проживання за кордон, а саме - до
держави Ізраїль, де мешкає в даний час,
у зв'язку з чим виплату її пенсії за
віком було припинено на підставі
статті 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-ХІІ.
Позивач зазначає, що Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 9 липня 2003
року N 1058-IV містив норми щодо
припинення виплати пенсій на весь час
проживання пенсіонера за кордоном
(пункт 2 частини 1 статті 49 та стаття 51).
Рішенням Конституційного Суду
України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень п.2 ч.І ст.49,
другого речення ст.51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» N 1058-IV визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до
відповідача - Управління Пенсійного
фонду України у місті Вінниці із заявою
від 28 травня 2014 року про поновлення
виплати пенсії, проте, управлінням
пенсійного фонду України у м. Вінниці
листом №2228/06-33-3/02-2 від 02.07.2014 року за
підписом заступника начальника
управління Л.С.Вересюк надано
відповідь, в якій, зокрема, відповідач
погодився, що положення пункту 2
частини 1 статті 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо припинення виплати
пенсії на весь час проживання за
кордоном втратило чинність 07.10.2009 року,
з дня прийняття Рішення
Конституційного Суду України, але у
згаданому листі також зазначено, що
«відповідно до Порядку подання та
оформлення документів про призначення
пенсій відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», затвердженого
наказом Пенсійного фонду України № 22-1
від 25.11.2005 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р.
за №1566/11846, заява про поновлення
виплати раніше призначеної пенсії
подається пенсіонером (опікуном,
піклувальником) особисто до органу, що
призначає пенсію, за місцем проживання
(реєстрації). Поновлення виплати пенсії
громадянам, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон, на даний
час, чинним пенсійним законодавством
не передбачено».

Таким чином, позивач вважає
протиправною бездіяльність
відповідача.

На адресу суду надійшло заперечення
відповідача, в якому він просить суд
відмовити в задоволенні позову,
оскільки на даний час міжнародного
договору України з державою Ізраїль,
який передбачав би умови виплати
пенсії громадянам України, які виїхали
на постійне місце проживання до
Ізраїлю, не укладено, тому відсутні
підстави для виплати пенсії позивачеві
за кордон.

Крім того, відповідач зазначає, що
оскільки рішення Конституційного Суду
України про неконституційність
положень ст.ст.49, 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" ухвалене 07.09.2009 року, то
правові наслідки, пов'язані з визнанням
даних положень неконституційними, а
саме їх незастосування, поширюються на
осіб, які виїхали на постійне місце
проживання за кордон після 07.09.2009 року.

Відповідач вказує, також, що ОСОБА_1 до
матеріалів позову не додано жодних
доказів на підтвердження тієї
обставини, чи не отримує позивач пенсію
чи щомісячне грошове утримання з інших
джерел, в тому числі на території
України чи Ізраїлю. Оскільки про даний
факт недостатньо фактичних даних ні в
матеріалах позову, ні в матеріалах
пенсійної справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
повідомлені позивачем обставини, суд
прийшов до висновку про наявність
підстав для задоволення вимог позову
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.05.2014р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до
відповідача - Управління Пенсійного
фонду України у місті Вінниці про
поновлення виплати пенсії. ( а. с. 6-12 )

Суд, бере до уваги, що статтею 44 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено подачу заяви про
призначення (перерахунок) пенсії
особисто або через представника, який
діє на підставі виданої йому
довіреності, посвідченої нотаріально,
що спростовує твердження відповідача
про те, що позивач не звертався до
відповідача особисто із заявою про
поновлення та виплату раніше
призначеної пенсії за віком.

Листом №2228/06-33-3/02-2 від 02.07.2014 року
заступника начальника управління Л.С.
Вересюк надано відповідь на вказану
заяву позивача, в якій, повідомлено, що
поновлення виплати пенсії громадянам,
які виїхали на постійне місце
проживання за кордон, на даний час,
чинним пенсійним законодавством не
передбачено». ( а. с.17-18 )

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
громадянкою України, що
підтверджується копією паспорта
громадянина України для поїздок за
кордон НОМЕР_2, дійсного до 21.03.2020 року. (
а.с. 14)

Відповідно до статті 24 Конституції
України, громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Частиною 2 статті 49 Закону України Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

У відповідності з частиною 3 статті 2
Протоколу N 4 Конвенції про захист прав
і основних свобод людини кожна людина
має право на вільне пересування і
свободу вибору місця проживання. Кожна
людина має право залишати будь-яку
країну, включаючи свою власну.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено, що виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України.

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року у
справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пункт 2 частини першої
статті 49 і друге речення статті 51
Закону № 1058- IV щодо припинення виплати
пенсії пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України, були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Згідно частиною 1 статті 7 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування здійснюється за
принципами: рівноправності
застрахованих осіб щодо отримання
пенсійних виплат та виконання
обов'язків

стосовно сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно частиною 2 статті 8 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" право
на отримання пенсій та соціальних
послуг із солідарної системи мають
особи, яким до дня набрання чинності
цим Законом була призначена пенсія
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення" N 1788-ХІІ від
05.11.1991 року (крім соціальних пенсій) або
була призначена пенсія (щомісячне
довічне грошове утримання) за іншими
законодавчими актами, але вони мали
право на призначення пенсії за Законом
України "Про пенсійне забезпечення" - за
умови, якщо вони не отримують пенсію
(щомісячне довічне грошове утримання) з
інших джерел, а також у випадках,
передбачених цим Законом, - члени їхніх
сімей.

Згідно з частиною 2 статті 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Пунктом 15 Порядку №22-1 від 25.11.2005р. «Про
затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» затвердженого
Постановою правління пенсійного фонду
України передбачено поновлення
виплати раніше призначеної пенсії за
наявними в справі матеріалами, щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання за
кордоном у разі, якщо Україна не уклала
з відповідною державою міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення і якщо згода на
обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України, були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними). Відповідно до
вказаного Порядку на орган, що
призначає пенсію, покладено обов'язок
розгляду питань про призначення
пенсії, відстрочку часу її призначення,
перерахунок та відновлення виплати
раніше призначеної пенсії, а також про
переведення з одного виду пенсії на
інший при зверненні особи з
відповідною заявою.

Відповідно до ст. 116 Конституції
України, Кабінет Міністрів України
забезпечує здійснення внутрішньої і
зовнішньої політики держави, виконання
Конституції України і законів, актів
Президента України.

Відповідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставами для їх
обмеження.

Як встановлено ст. 24 Конституції
України, громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

У відповідності зі ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у старості. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Згідно ст. 147 Конституції України
Конституційний Суд України вирішує
питання про відповідність законів та
інших правових актів Конституції
України і дає офіційне тлумачення
Конституції України та законів
України.

Стаття 152 Конституції України, закони
та інші правові акти за рішенням
Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності. Закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення

Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Матеріальна
чи моральна шкода, завдана фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними,
відшкодовується державою у
встановленому законом порядку.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини

першої статті 49, другого речення статті
51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у справі № 1-32/2009 від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнано такими,
що не відповідають Конституції України
(є неконституційними), положення пункту
2 частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.
Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Згідно ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. із змінами,
внесеними на підставі Рішення
Конституційного Суду N 25-рп/2009 від 07.10.2009
року виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється: 1) якщо пенсія призначена
на підставі документів, що містять
недостовірні відомості; 3) у разі смерті
пенсіонера; 4) у разі неотримання
призначеної пенсії протягом 6 місяців
підряд; 5) в інших випадках,
передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону.

Як передбачено ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілям, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяли лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 71 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободі в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Управління Пенсійного фонду
посилається на те, що Конституційним
Судом не визнані незаконними положення
закону, який на момент розгляду справи
Конституційним Судом втратив чинність.
Відповідно ч.2 ст. 49 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» - поновлення виплати
пенсії здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Судом встановлено, що позивач
звернулася до Управління Пенсійного
фонду України в м. Вінниці із заявою
про поновлення виплат раніш
призначеної пенсії за віком, проте,
Управлінням Пенсійного фонду виплату
пенсій не поновлено враховуючи
положення вищевказаного Рішення
Конституційного суду України.

Отже враховуючи вищевказане,
відповідач після ухвалення рішення
Конституційним Судом України,
зобов'язаний поновити виплату раніше
призначеної пенсії за віком позивачу.

Таким чином, суд враховуючи
вищезазначене дійшов висновку про
неправомірність дій Управління
пенсійного фонду України у м. Вінниці.

Стосовно твердження відповідача щодо
того, що оскільки міжнародний договір
з питань пенсійного забезпечення між
Україною та державою Ізраїль, який
передбачав би інші умови призначення
та виплати пенсій, на даний час
відсутній, підстави для призначення
пенсії позивачу відсутні проте, дане
твердження спростовується тим, що
відповідно до вищевказаного Рішенням
Конституційного Суду України у справі
за конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень пункту 2 частини першої статті
49, другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» у
справі № 1-32/2009 від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.
Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення, а тому доводи
відповідача необґрунтовані та не
підтверджені матеріалами справи.

Враховуючи встановлені судом факти,
суд вбачає неправомірні дії з боку
Пенсійного фонду України у м. Вінниці,
яке діяло в порушення норм чинного
законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 19
Конституції України, в якій зазначено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а отже бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці щодо відмови у поновленні
виплати пенсії позивачу є порушенням
чинного законодавства.

Таким чином суд вважає, за необхідне
визнати неправомірними дії Управління
пенсійного фонду України у місті
Вінниці щодо відмови в поновленні
виплати раніше призначеної пенсії
ОСОБА_1. Зобов'язати Управління
пенсійного фонду України в місті
Вінниці прийняти рішення про
поновлення виплати ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, пенсії за віком. Зобов'язати
Управління пенсійного фонду України в
місті Вінниці нарахувати та
виплачувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1 пенсію за
віком на підставах, зазначених
пенсійним законодавством з дня
отримання її заяви про поновлення
виплати пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є субєктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету. Таким чином, на
користь позивача з державного бюджету
підлягає стягненню сплачений ним
судовий збір у розмірі 73, 08 грн.

Керуючись ст. 2, 44, 147, 152, Конституції
України, рішенням Конституційним Судом
України №25-рп/2009 року від 07.10.2009 року у
справі №1-32/2009 року, ст. 2 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні" ст.7, 8
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" п. 15 Порядку №22-1 від
25.11.2005р. «Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» затвердженого
Постановою правління пенсійного фонду
України, ст. ст. 9, 11, 17, 71, 94,183-2, КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
пенсійного фонду України у місті
Вінниці щодо відмови в поновленні
виплати раніше призначеної пенсії
ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління пенсійного
фонду України в місті Вінниці прийняти
рішення про поновлення виплати ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, пенсії за віком.

Зобов'язати Управління пенсійного
фонду України в місті Вінниці
нарахувати та виплачувати ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1 пенсію за віком на підставах,
зазначених пенсійним законодавством з
дня отримання її заяви про поновлення
виплати пенсії.

Стягнути з державного бюджету на
користь ОСОБА_1 судовий збір у ромірі 73,
08 грн.

Постанова суду може бути оскаржена
протягом 10 днів з дня її отримання
через Вінницький міський суд
Вінницької області до Вінницького
апеляційного адміністративного суду.

Суддя: