Справа № 2а-0770/1781/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 р.
Справа № 4831/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.

за участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Контрольно-ревізійного
управління в Закарпатській області на
ухвалу Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2011 року про залишення позовної заяви
без розгляду у справі за позовом
Контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області до Управління
праці та соціального захисту населення
Ужгородської районної державної
адміністрації Закарпатської області
про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.05.2011 року Контрольно-ревізійне
управління в Закарпатській області
звернулось до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
районної державної адміністрації
Закарпатської області, яким просило
зобов'язати відповідача виконати
вимогу Контрольно-ревізійного відділу
в м. Чоп та Ужгородському районі
Закарпатської області від 29.10.2008 року №
14-13/555 в частині відшкодування
виявлених ревізією фінансових
порушень, а саме незаконних витрат
внаслідок включення до оплати
автоперевізниками - приватними
підприємцями тарифу з урахуванням
податку на додану вартість в сумі 155733,07
грн.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2011 року позовну заяву залишено без
розгляду.

Ухвала мотивована тим, що позивач
пропустив шестимісячний строк
звернення до адміністративного суду,
передбачений ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
і не подавав заву про поновлення цього
строку, оскільки право на звернення до
суду у нього виникло у жовтні 2008 року
після надіслання відповідачу вимоги
про відшкодування виявлених ревізією
фінансових порушень, але позовну заяву
подав до суду лише у травні 2011 року,
тобто після спливу більше 2 років і
шести місяців після виникнення такого
права. При цьому, Законом України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» не передбачено іншого строку
звернення органів
контрольно-ревізійної служби з позовом
про зобов'язання підконтрольної
установи виконати вимогу про усунення
порушень, виявлених в ході ревізії.
Крім того, в листі від 05.07.2011 року №
945/11/13-11 Вищий адміністративний суд
України висловив правову позицію,
згідно з якою для суб'єктів владних
повноважень встановлений
шестимісячний строк звернення до суду.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив
позивач, вважає, що вона постановлена з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
питання та без врахування судом всіх
обставин, що мали значення для
вирішення цього питання. Просить
ухвалу скасувати.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що жодними нормами
законодавства, зокрема, ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
та ст. 10 Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні», не визначено конкретних
строків звернення органів державної
контрольно-ревізійної служби до суду з
позовами про усунення підконтрольними
установами порушень вимог
законодавства, виявлених під час
проведення ревізії. Посилання суду
першої інстанції на роз'яснення, надані
Вищим адміністративним судом України в
листі від 05.07.2011 року № 945/11/13-11, позивач
вважає безпідставними, оскільки даний
лист стосується лише звернення до суду
органів державної податкової служби
України. Також позивач зазначає, що
вимогу від 29.10.2008 року № 14-13/555
Управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
районної державної адміністрації
Закарпатської області оскаржило в
судовому порядку, правомірність даної
вимоги досліджувалась в судах різних
інстанцій більше двох років, в зв'язку з
чим він зміг звернутись до суду з
позовом про виконання цієї вимоги лише
після закінчення судами розгляду даної
справи по суті і набрання судовим
рішенням законної сили, а саме
отримання постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 03.02.2011 року, яку позивач отримав
лише 17.03.2011 року. Також постановляючи
оскаржувану ухвалу, суд першої
інстанції порушив вимоги ст. 155 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якою не передбачено такої
підстави для залишення без розгляду
позовної заяви, як пропуск строку
звернення до адміністративного суду.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній на час подання даної
позовної заяви та постановлення
оскаржуваної ухвали) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що
п. 3.7 Прикінцевих положень Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» було внесено зміни до ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, які набули чинності з 30.07.2010
року.

Згідно з цими змінами загальний строк
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи, визначений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зменшено з одного року до
шести місяців.

Однак колегія суддів зазначає, що
відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як зазначено в рішенні Конституційного
Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, ч. 1
ст. 58 Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, в тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права, а неприпустимість зворотної дії
нормативно-правового акта полягає в
тому, що запроваджені ним нові норми не
можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності.

Отже, приписи нового
нормативно-правового акта не можуть
змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

Тому тривалість і правила обчислення
строку звернення особи до суду
визначаються за тими правилами, які
були чинними на момент початку
перебігу відповідного строку і строк
звернення до суду розпочинається і
закінчується з урахуванням тієї
тривалості, яка передбачалася на
момент початку перебігу відповідного
строку і не змінюється залежно від
того, коли було реалізоване право на
позов, тобто не залежить від того, коли
було фактично пред'явлено позов.

Як вбачається з вимоги
Контрольно-ревізійного відділу в м. Чоп
та Ужгородському районі Закарпатської
області від 29.10.2008 року № 14-13/555, нею було
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської районної державної
адміністрації Закарпатської області
усунути виявлені під час проведення
ревізії порушення вимог законодавства
та надати до 10.11.2008 року інформацію про
вжиті заходи.

Таким чином, право на звернення до суду
з позовом про зобов'язання відповідача
виконати зазначену вимогу виникло у
Контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області
(Контрольно-ревізійний відділ в м. Чоп
та Ужгородському районі Закарпатської
області не має статусу юридичної особи,
тому не може бути стороною у справі) у
листопаді 2008 року, в зв'язку з чим до
спірних правовідносин, на думку
колегії суддів, підлягає застосуванню
саме річний строк звернення до
адміністративного суду.

Однак, як вбачається з наявного в
матеріалах справи поштового конверта,
Контрольно-ревізійне управління в
Закарпатській області надіслало
позовну заяву до Закарпатського
окружного адміністративного суду
27.05.2011 року, тобто з пропуском річного
строку звернення до адміністративного
суду.

При цьому, позивач не подав до суду
заяву (клопотання) про поновлення цього
строку.

А в судовому засіданні під час розгляду
клопотання представника відповідача
про залишення без розгляду позовної
заяви в зв'язку з пропуском строку
звернення до суду представник позивача
пояснив, що ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
чи нормами інших правових актів не
встановленого жодних строків
звернення до суду суб'єктів владних
повноважень у випадках, передбачених
Конституцією і законами України, отже,
такий строк ним не пропущено.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність таких тверджень
позивача, виходячи з наступного.

Статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України в редакції, чинній
на час подання даної позовної заяви та
постановлення оскаржуваної ухвали, не
було окремо визначено строк звернення
до суду суб'єктів владних повноважень.

Однак даною нормою чітко передбачено,
що адміністративний позов може бути
подано в межах певного строку. При
цьому, у випадку, якщо не встановлено
інше, встановлюється загальний строк
звернення до адміністративного суду
(один рік чи шість місяців). В свою
чергу, випадки, коли право позивача
звернутись з позовною заявою не
обмежене будь-яким строком, повинні
бути безпосередньо передбачені
відповідними нормами законодавства.

Однак нормами Кодексу
адміністративного судочинства
України, Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
чи інших нормативно-правових актів не
передбачено, що на звернення органів
державної контрольно-ревізійної
служби до суду в межах їх повноважень
не поширюються будь-які строки.

Щодо посилання позивача на ту
обставину, що Управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської районної державної
адміністрації Закарпатської області
оскаржувало вимогу від 29.10.2008 року №
14-13/555 в судовому порядку, в зв'язку з чим
він зміг звернутись до суду з позовом
про виконання цієї вимоги лише після
закінчення судами розгляду даної
справи по суті і набрання судовим
рішенням законної сили, колегія суддів
зазначає, що як зазначено вище, перебіг
строку звернення до суду обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів, а реалізація
Управлінням праці та соціального
захисту населення Ужгородської
районної державної адміністрації
Закарпатської області свого права на
оскарження зазначеної вимоги не може
впливати на перебіг строку звернення
до суду у цій справі, оскільки
оскарження відповідачем вказаного
рішення не перешкоджало податковому
органу звернутись до суду з позовом про
стягнення застосованих ним санкцій у
встановлений законодавством строк.

Також колегія суддів вважає
безпідставним доводи апелянта про те,
що постановляючи оскаржувану ухвалу,
суд першої інстанції порушив вимоги ст.
155 Кодексу адміністративного
судочинства України, якою не
передбачено підстави для залишення без
розгляду позовної заяви, як пропуск
строку звернення до адміністративного
суду, оскільки така підстава
безпосередньо передбачена ст. 100 цього
Кодексу(в редакції, чинній на час
подання даної позовної заяви та
постановлення оскаржуваної ухвали),
відповідно до якої адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції постановив ухвалу з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області залишити без
задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2011 року про залишення позовної заяви
без розгляду у справі № 2а-0770/1781/11 за
позовом Контрольно-ревізійного
управління в Закарпатській області до
Управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
районної державної адміністрації
Закарпатської області про зобов'язання
вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький