Справа № 2а-1991/10
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-1991/10
інстанції: Саранюк Л. П.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Горяйнова А. М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3
на ухвалу Ірпінського міського суду
Київської області від 19 травня 2014 року
про зміну способу виконання судового
рішення у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Ірпені
Київської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області звернувся до
Ірпінського міського суду Київської
області із заявою про зміну порядку і
способу виконання постанови
Ірпінського міського суду Київської
області від 07 грудня 2010 року.

Ухвалою Ірпінського міського суду
Київської області від 19 травня 2014 року
в задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить ухвалу суду
першої інстанції скасувати як таку, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права та постановити
нову про задоволення заяви державного
виконавця.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Ірпінського міського суду
Київської області від 07 грудня 2010 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Ірпені
Київської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити дії задоволено частково:
зобов'язано відповідача перерахувати
та виплатити позивачу основну державну
пенсію, додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю та надбавку за
проживання в золі посиленого
радіологічного контрою у
відповідності до ст. 39, 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 01.06.2010 року. В решті позову відмовлено.

На виконання вказаного судового
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м. Ірпені Київської області
здійснило нарахування належної до
виплати суми, проте виплату коштів не
здійснило через відсутність
фінансування.

12 Травня 2014 року головний державний
виконавець Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київський області
Шмідт К.В. звернувся до Ірпінського
міського суду Київської області із
заявою про зміну способу та порядку
виконання рішення суду та стягнути з
відповідача нараховану суму коштів.

Відмовляючи в задоволенні заяви
державного виконавця, суд першої
інстанції виходив з того, що в разі
задоволення його вимог, фактично буде
змінено зміст постанови суду, що в свою
чергу є порушенням норм процесуального
права.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого:

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за якими є,
зокрема, державний орган. Водночас
судові рішення у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

За змістом ч. 1 ст. 263 КАС України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, що видав виконавчий лист
(незалежно від того, суд якої інстанції
видав виконавчий лист), із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його виконання законом
передбачені такі правові підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З аналізу вказаної норми права
вбачається, що відсутність у боржника
коштів через неналежне фінансування
може бути підставою для відстрочення
або розстрочення виконання судового
рішення. Натомість підставою для зміни
порядку і способу виконання рішення
може бути відсутність коштів саме на
рахунку, який вказаний у судовому
рішенні; відсутність присудженого
майна в натурі, тощо.

Державний виконавець посилається на
відсутність коштів як на обставину, що
унеможливлює виконання судового
рішення.

Водночас судові рішення у справах,
пов'язаних із соціальними виплатами,
які мають зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень.

Крім того, звернувшись з даним
поданням, державний виконавець
фактично просив не змінити спосіб
виконання постанови суду, а змінити
судове рішення по суті, і вирішити
окрему позовну вимогу про стягнення
коштів, яка не була предметом розгляду
та дослідження суду під час прийняття
цієї постанови.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
державним виконавцем не були зазначені
обставини, що можуть бути підставою для
зміни порядку і способу виконання
постанови, а в разі зміни способу
виконання вищеозначеної постанови,
фактично буде змінено її по суті.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання, колегією суддів не
виявлено, а тому оскаржувана ухвала
суду, за приписами ст.200 КАС України,
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 156, 197, 199, 200, 205, 206, 267 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а ухвалу Ірпінського
міського суду Київської області від 19
травня 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Горяйнов А.М.