Справа № 810/5242/13-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/5242/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Колеснікова І.С.;
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сорочко
Є.О.

Суддів: Земляна
Г.В.

Межевич М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів України у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів
України у Київській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О
В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3) звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Білоцерківської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів України у
Київській області (далі -
Білоцерківська ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
03.09.2013 р. №395//41, №9//42.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року позов задоволено частково,
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Білоцерківської ОДПІ від 03.09.2013 р.
№9//42, №395//41 в частині
нарахування грошового зобов'язання за
платежем податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 467098,25 грн. (за основним
платежем - 311398,83 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 155699,42 грн.). В
іншій частині позову відмовлено.

На вказану постанову
Білоцерківська ОДПІ подала апеляційну
скаргу, в якій просить її скасувати в
частині задоволення позову та в цій
частині ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

У зв'язку з неявкою у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється, та
згідно п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
підлягає розгляду в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи,
відповідачем проведено планову
виїзну документальну перевірку
позивача щодо дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р., за результатами якої складено
акт перевірки від 16.08.2013 р.
№465/17-4/124/НОМЕР_1.

Даною перевіркою встановлено
порушення позивачем:

- пункту 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України, що виявилося у
заниженні позивачем чистого доходу,
який підлягає оподаткуванню у розмірі
2137641,00 грн. та, як наслідок призвело до
заниження позивачем податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 361752,15 грн.;

- пунктів 198.1- 198.3, 198.6 статті 198,
пункту 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження позивачем податку на додану
вартість у розмірі 128,37 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 03.09.2013 р.
№395//41, яким позивачу нараховано
грошове зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб у
розмірі 542627,22 грн. (за основним платежем
- 361752,15 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 180876,07 грн.); від
03.09.2013 р. №9//42, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
128,00 грн.

Порядок формування податкового
кредиту, підстави його виникнення та
порядок визначення сум податку на
додану вартість, що підлягають
відшкодуванню з Державного бюджету
України, встановлено статтею 198
Податкового кодексу України.

Статтею 198 Податкового кодексу
України, визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з, в тому числі придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг, при цьому датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, а саме дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 цього
Кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно п. 201.6 ст. 201 цього Кодексу
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.10 статті 201 цього
Кодексу передбачено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачем, на підставі
податкової накладної від 18.12.2012 р. №11 на
суму 770,20 грн. (у тому числі ПДВ 128,37 грн.),
виписану ДП «Київський облдорупр» ВАТ
ДАК «Автомабільні дороги України»
Філія «Білоцерківське рай ДУ», у грудні
2012 року віднесено до податкового
кредиту суму у розмірі 128,37 грн. по
операціям із надання позивачеві
контрагентом послуг навантажувача.

Відповідачем встановлено
завищення позивачем податкового
кредиту на суму 128,37 грн. за грудень 2012
року внаслідок віднесення до
податкового кредиту суми податку на
додану вартість за операціями, що не
використовувались у межах
господарської діяльності позивача.

Однак, будь-яких обґрунтувань
такого висновку відповідачем в акті
перевірки не наведено та не надано в
ході судового розгляду справи.

При цьому, відповідач не оспорює
факт реальності господарської
операції, яка підтверджуються, зокрема,
належним чином оформленими
первинно-бухгалтерськими документами,
в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів
справи, до видів діяльності позивача за
КВЕД, відносяться вантажні
перевезення, а тому враховуючи
специфіку отриманих від контрагента
послуг (послуги навантаження),
посилання позивача на те, що отримання
вказаних послуг здійснювалося ним з
метою забезпечення здійснення
основного виду діяльності, є
обґрунтованими, оскільки такі послуги
безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю позивача.

Таким чином, висновок відповідача
про заниження позивачем податку на
додану вартість у розмірі 128,37 грн. є
необгрунтованим, а тому податкове
повідомлення-рішення Білоцерківської
ОДПІ від 03.09.2013 р. №9//42 є
протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо порушень позивачем порядку
визначення валового доходу, колегія
суддів зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки,
позивачем занижено дохід з підстав
невключення позивачем до валових
доходів суму отриманих коштів за
страхове відшкодування від ПрАТ «АСК
«Інго Україна» у розмірі 602662,05 грн. та
завищено дохід на суму 196610,00 грн. з
підстав включення до валового доходу
повернутої протягом 12 місяців суми
поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до матеріалі справи, у
2012 році позивачем отримано страхове
відшкодування за наслідками настання
страхових випадків на підставі
договору добровільного страхування, що
підтверджується страховим полісом
№200501440.10, за умовами кого ОСОБА_3 як
фізична особа застрахував
транспортний засіб Renault magnum 480.

На підтвердження настання
страхових випадків та подальших
страхових виплат позивачем надано суду
відповідні довідки
Державтоінспекції, рахунки-фактури,
акти виконаних робіт, податкову
накладну та платіжні доручення.

Відповідно до статті 325
Цивільного кодексу України суб'єктом
права приватної власності є саме
фізична особа. Цивільний кодекс не
встановлює такого суб'єкта права
приватної власності як фізична особа -
підприємець. Тобто реєстрація
транспортних засобів здійснюється
виключно за фізичною особою, а не за
фізичною особою - підприємцем, оскільки
реєстрація здійснюється за особами,
які є власниками.

Згідно пункту 177.6 статті 177
Податкового кодексу України у разі,
якщо фізична особа - підприємець
отримує інші доходи, ніж від
провадження підприємницької
діяльності, у межах обраних ним видів
такої діяльності, такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Кодексом
для платників податку - фізичних осіб.

Відповідно до абз. "б" підпункту
165.1.27 пункту 165.1 статті 165 Податкового
кодексу України до оподатковуваного
доходу не включається сума страхової
виплати, страхового відшкодування або
викупна сума, отримана платником
податку за договором страхування від
страховика-резидента, іншого ніж
довгострокове страхування життя (у
тому числі страхування довічних
пенсій) та недержавне пенсійне
забезпечення, у разі виконання таких
умов: під час страхування майна сума
страхового відшкодування не може
перевищувати вартість застрахованого
майна, визначену за звичайними цінами
на дату укладення страхового договору,
збільшену на суму сплачених страхових
платежів (страхових внесків, страхових
премій).

Отже, сума страхового
відшкодування, яка отримана на
поточний рахунок фізичної особи -
підприємця для відновлення
пошкодженого (втраченого) рухомого
майна (автомобіля), не оподатковується
при дотриманні умов страхування,
визначених статтею 165 Податкового
кодексу України.

Відповідачем, не надано суду
жодних доказів недотримання позивачем
порядку оподаткування страхових
виплат, передбачених статтею 165
Податкового кодексу України.

Таким чином, висновки відповідача
щодо заниження позивачем доходу з
підстав невключення до валових доходів
суми отриманих коштів за страхове
відшкодування від ПрАТ «АСК «Інго
Україна» у розмірі 602662,05 грн. є
помилковими та такими, що не
ґрунтуються на нормах податкового
законодавства.

Щодо завищення позивачем доходу
на суму 196610,00 грн. з підстав включення
до валового доходу суми повернутої
протягом 12 місяців суми поворотної
фінансової допомоги, колегія суддів
зазначає наступне.

Позивачем зазначено, що у 2012 році
ним було отримано фінансову допомогу
не у розмірі, вказаному відповідачем, а
у розмірі 355000,00 грн. за договором
грошової позики, укладеним між
позивачем та ОСОБА_4 від 09.03.2012 р., що
підтверджується банківською випискою.
Вказану суму взагалі не було віднесено
позивачем до валового доходу, оскільки
протягом 2012 року, а саме у вересні 2012
року, її було повернуто позивачем на
рахунок позикодавця, що
підтверджується банківською випискою,
наявної в матеріалах справи.

При цьому, з акту перевірки
вбачається, що відповідачем не надано
жодних нормативно-правових
обґрунтувань щодо правомірності
встановлення вказаного порушення, та
доказів на їх підтвердження.

З описової частини акту перевірки
позивача (розділ 2.2.1 «визначення
валового доходу») вбачається, що зміст
встановлених у ході перевірки позивача
порушень податкового законодавства
зводиться лише до табличного
відображення даних платника податків,
самостійно задекларованих ним у
податкових деклараціях та даних,
встановлених у ході перевірки із
зазначенням певних розбіжностей.
Будь-яких розрахунків виявлених
розбіжностей податковим органом не
наведено, як і не наведено посилання на
певні господарські операції та
відповідні первинно-бухгалтерські
документи.

Крім того, відповідно до абзацу 8
підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України поворотна
фінансова допомога - сума коштів, що
надійшла платнику податків у
користування за договором, який не
передбачає нарахування процентів або
надання інших видів компенсацій у
вигляді плати за користування такими
коштами, та є обов'язковою до
повернення.

Підпунктом 3 пункту 292.11 статті 292
Податкового кодексу України
встановлено, що до складу доходу,
визначеного цією статтею, не
включаються суми фінансової допомоги,
наданої на поворотній основі,
отриманої та поверненої протягом 12
календарних місяців з дня її отримання,
та суми кредитів.

Отже, сума фінансової допомоги, не
повернена впродовж 12 календарних
місяців з дня отримання, зараховується
в доход за підсумками дня, що йде за
останнім днем періоду 12 місяців. Однак,
позивачем доведено, що сума поворотної
фінансової допомоги у розмірі 355000,00
грн. була повернута ним в межах строку 12
календарних місяців з дня її отримання,
а тому висновок відповідача про
завищення позивачем доходу на суму
196610,00 грн. є необгрунтованим.

Щодо порушень позивачем порядку
визначення валових витрат, колегія
суддів зазначає наступне.

Під час перевірки відповідачем
встановлено порушення позивачем
порядку формування валових витрат, що
призвело до їх завищення у розмірі
1731016,00 грн., а саме: амортизація - 1233694,08
грн.; запчастини - 150224,09 грн.; умовно
отриманий ПДВ - 296195,83 грн.; послуги фонду
«Друзі дітям Чорнобиля» - 50902,04 грн.

Відповідачем встановлено
завищення валових витрат у 2012 році на
суму 1233694,08 грн., оскільки позивачем
здійснено нарахування амортизаційних
відрахувань на основні фонди, які на
думку відповідача, позивач не має права
відраховувати з підстав їх
відсутності.

Також, встановлено
неправомірність формування позивачем
валових витрат у розмірі 150224,09 грн. по
операціям з придбання запчастин для
технічного обслуговування
автомобілів, оскільки витрати з
поліпшення основних фондів не
відносяться до складу валових витрат.

Згідно пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування фізичних осіб -
підприємців є чистий оподатковуваний
дохід, тобто різниця між загальним
оподатковуваним доходом (виручка у
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України до
переліку витрат фізичних осіб -
підприємців, безпосередньо пов'язаних
з отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу ("Податок на прибуток
підприємств").

Згідно підпункту 139.1.5 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію та інше поліпшення
основних засобів та витрати, пов'язані
з видобутком корисних копалин, а також
з придбанням (виготовленням)
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації згідно зі статтями 144 - 148
цього Кодексу, з урахуванням пунктів
146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті
148 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються: із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Підпунктом 138.10.2 п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України
встановлено перелік адміністративних
витрат, спрямованих на обслуговування
та управління підприємством, зокрема,
згідно абзацу "в" вказаної статті, до
таких витрат відносяться витрати на
утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Отже, абзацом "в" підпункту 138.10.2
пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, що до
складу інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, зокрема, це витрати на
утримання основних засобів, до яких
відноситься амортизація і ремонт.

З огляду на викладене, витрати
платника податку, пов'язані з
використанням легкового автомобіля,
зокрема з придбання запчастин для
проведення ремонтних робіт,
дозволяється включати до складу
адміністративних витрат у повному
обсязі, за умови, що такий автомобіль
використовується в господарський
діяльності, а здійснені витрати
підтверджено відповідними
документами.

Як встановлено судом першої
інстанції та не оскаржується
відповідачем, позивачем з урахуванням
основного виду діяльності (вантажні
перевезення), було придбано запчастини
для проведення ремонтних робіт
автотранспорту, що використовується
ним у власній господарській
діяльності.

Єдиною підставою на яку
посилається відповідач, стверджуючи
про відсутність у позивача права на
формування валових витрат на суму 150224,09
грн., є те, що на думку відповідача, такі
витрати не є витратами операційної
діяльності. Проте, такі висновки є
помилковими враховуючи норми права, що
наведені вище, зокрема, підпункту 138.10.2
пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України.

На підтвердження факту закупівлі
запчастин для автомобілів та
проведення ремонтних робіт позивачем
надано суду належним чином оформлені
первинно-бухгалтерські документи,
зокрема, договори, рахунки-фактури,
накладні, податкові накладні та акти
виконаних робіт. Вказані обставини не
заперечуються відповідачем.
Таким чином, позивач як фізична особа -
підприємець, будучи платником податків
на загальній системі оподаткування та
здійснюючи діяльність з перевезення
вантажів, має право включати до складу
витрат витрати на закупівлю запчастин
для ремонту транспортних засобів у
розмірі 150224,09 грн., які документально
підтверджені та прямо пов'язані із
здійсненням господарської діяльності.

Крім того, позивачем здійснюється
облік основних фондів та ведеться
відповідний бухгалтерський облік, на
підтвердження чого позивачем надано до
матеріалів справи відповідні накази,
розрахунки амортизації основних
засобів та інвентарні картки обліку на
кожний транспортний засіб, що
спростовує твердження відповідача про
відсутність обліку основних фондів
підприємцем.

Отже, відповідачем неправомірно
встановлено завищення позивачем
валових витрат у 2012 році на суму 1233694,08
грн., оскільки судом встановлено
наявність ведення бухгалтерського
обліку основних фондів, який є правовою
підставою для здійснення
амортизаційних відрахувань, а
податкове законодавство не позбавляє
фізичних осіб-підприємців здійснювати
податковий облік таких витрат.

Також, у ході перевірки
відповідачем встановлено, що позивачем
неправомірно включено до складу
валових витрат суму безоплатно
наданих послуг по перевезенню вантажів
Міжнародному благодійному фонду
«Друзі дітям Чорнобиля» у розмірі
50902,04 грн., чим порушено пункт 177.4 статті
177 Податкового кодексу України.

Позивачем у перевіряємому
періоді було надано послуги по
безкоштовному перевезенню вантажів на
замовлення Міжнародного благодійного
фонду «Друзі дітям Чорнобиля», що
підтверджується договором від 01.09.2006 р.
№12/06 про транспортно-експедиційне
обслуговування.

На підтвердження факту надання
вищевказаних послуг позивачем надано
до матеріалів справи міжнародні
транспортні накладні. Відповідачем не
заперечується, що фактично позивачем
здійснювалась благодійна допомога.

Відповідно до підпункту 14.1.13
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України безоплатно наданими товарами,
роботами, послугами є товари, що
надаються згідно з договорами
дарування, іншими договорами, за якими
не передбачається грошова або інша
компенсація вартості таких товарів чи
їх повернення, або без укладення таких
договорів; роботи (послуги), що
виконуються (надаються) без висування
вимоги щодо компенсації їх вартості;
товари, передані юридичній чи фізичній
особі на відповідальне зберігання і
використані нею.

Разом з тим, згідно з абзацу «а»
підпункту 138.10.6 пункту 138.10 статті 138 та
підпункту 138.5.3 пункту 138.5 статті 138
Податкового кодексу України суми
коштів або вартість товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, добровільно
перераховані (передані) протягом
звітного року до неприбуткових
організацій, враховуються для
визначення об'єкта оподаткування
платника податку у складі витрат за
датою фактичного перерахування таких
товарів (робіт, послуг) в розмірі, що не
перевищує чотирьох відсотків
оподатковуваного прибутку
попереднього звітного року.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138 цього
Кодексу).

На підтвердження факту понесення
витрат, пов'язаних із наданням послуг з
безкоштовного перевезення вантажів,
позивачем надано суду копію виписки з
Книги доходів і витрат за 2012 рік, згідно
якої за квітень, травень, липень,
жовтень-грудень 2012 року витрати
позивача по операціям з Міжнародним
благодійним фондом «Друзі дітям
Чорнобиля» складають 50902,04 грн.
Водночас, позивачем зауважено, що
вказана сума витрат складається із
витрат, понесених позивачем у вигляді
використаного палива, заробітної плати
водіїв, страховки та іншого.

Крім того, позивачем надано суду
первинно-бухгалтерські документи на
підтвердження правомірності включення
валових витрат по безоплатно наданим
послугам, а саме: розрахунки сум витрат,
подорожні листи, звіти про
використання коштів на відрядження,
квитанції про послуги митних брокерів
та інші.

Отже, позивачем правомірно
віднесено до валових витрат суму
коштів по операціям з Міжнародним
благодійним фондом «Друзі дітям
Чорнобиля», в розмірі 50902,04 грн.

Водночас, відповідачем у ході
перевірки встановлено завищення
позивачем валових витрат на суму 296195,83
грн., в наслідок неправомірного
віднесення до валових витрат сум
податку на додану вартість, який
«умовно отриманий», чим порушено пункт
177.3 статті 177 Податкового кодексу
України.

Вказане порушення
позивачем не оскаржується, а тому
підстави для скасування оскаржуваного
рішення в частині донарахування
позивачу суми грошового зобов'язання
за платежем податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 50353,32 грн. по даному
правопорушенню та відповідно
застосованих штрафних санкцій,
відсутні.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
задоволення позову частково, а тому
апеляційну скаргу Білоцерківської
ОДПІ необхідно залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2013 року - без змін, оскільки
вона ухвалена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 197, 198, 200, 205,
206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів України у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в порядку та строки
передбачені ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Земляна Г.В.

Межевич М.В.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Земляна Г.В.

Межевич М.В.