Справа № 713/2867/13-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 713/2867/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Кириляк А. Ю.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової
Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Вижницького районного
суду Чернівецької області від 17 грудня
2013 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Чорногузівської
сільської ради про скасування рішення
та зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з адміністративним позовом до
Чорногузівської сільської ради, в
якому просила визнати неправомірним та
скасувати рішення 24-ї сесії VI-го
скликання Чорногузівської сільської
ради Вижницького району Чернівецької
області від 20 червня 2013 року №363-24/13 про
відмову в наданні їй у приватну
власність земельну ділянку площею 0,1 га
для обслуговування належної їй 1/2
частини житлового будинку та
відповідної частини господарських
будівель і споруд, яка знаходиться в
АДРЕСА_1; зобов'язати Чорногузівську
сільську раду Вижницького району
Чернівецької області винести на
розгляд чергової сесії та повторно
розглянути питання щодо надання у їй
власність земельної ділянки площею 0,1
га для обслуговування належної їй 1/2
частини житлового будинку та
відповідної частини господарських
будівель і споруд, яка знаходиться в
АДРЕСА_1.

Постановою Вижницького районного суду
Чернівецької області від 17.12.2013 року
позов задоволено: визнано
неправомірним та скасовано рішення 24
сесії VI скликання Чорногузівської
сільської ради Вижницького району
Чернівецької області від 20 червня 2013
року за № 363-24/13 про відмову в наданні
ОСОБА_3 у приватну власність земельну
ділянку площею 0,10 га для
обслуговування належної їй 1/2 частини
житлового будинку та відповідної
частини господарських будівель і
споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1;
зобов'язано Чорногузівську сільську
раду Чернівецької області винести на
розгляд чергової сесії та повторно
розглянути питання щодо надання у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки
площею 0,10 га для обслуговування
належної їй 1/2 частини житлового
будинку та відповідної частини
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться в АДРЕСА_1.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 17.12.2013 року та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом при ухваленні
рішення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про час, дату та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження, відповідно до пунктів 1, 2
частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 17.12.2013 року - без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно договору купівлі-продажу від
06.02.2001 року, посвідченого директором
Буковинської універсальної біржі В. М.
Ляхович та зареєстрованого в книзі
реєстрації договорів купівлі-продажу
нерухомого майна за № 013012, ОСОБА_3 є
власником 1/2 ідеальної частини
житлового будинку АДРЕСА_1, з належними
надвірними будівлями та спорудами, яке
складається з кімнати площею 13,60 кв.м.,
кухні площею 7,60 кв.м., кімнати площею 13,70
кв.м., кухні площею 9,00 кв.м. сходи площею
4,40 кв.м. , а також 1/2 сараю під літ «Б», 1/2
вбиральні під літ. «Д», 1/2 підвал під
ілт. «Пд», 1/2 огорожі під 31, 1/2 криниці
під літ. «К». Дана квартира має окремий
вхід.

Рішенням 24 сесії VI скликання
Чорногузівської сільської ради
Вижницького району Чернівецької
області від 20 червня 2013 року за № 363-24/13
позивачці відмовлено в наданні їй у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,10 га для обслуговування
належної їй 1/2 частини житлового
будинку та відповідної частини
господарських будівель і споруд по
вул. Н.Яремчука,8 в с. Чорногузи
Вижницького району Чернівецької
області в зв'язку з відсутністю заяви
співвласника житлового будинку ОСОБА_5

Не погоджуючись з вказаним рішенням
Чорногузівської сільської ради, ОСОБА_3
оскаржила його в судовому порядку.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог, а
тому задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_3, з чим погоджується і суд
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Згідно п. «г» ч.1 ст. 121 ЗК України
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 гектара.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного
кодексу України до особи, яка набула
право власності на житловий будинок
(крім багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Частиною 3 ст. 88 ЗК України встановлено,
що учасник спільної часткової
власності має право вимагати виділення
належної йому частки із складу
земельної ділянки як окремо, так і
разом з іншими учасниками, які
вимагають виділення, а у разі
неможливості виділення частки -
вимагати відповідної компенсації.

Статтею 89 Земельного кодексу
передбачено, що співвласникам
житлового будинку земельна ділянка
може належати на праві спільної
сумісної власності. Спільна сумісна
власність є власністю двох або більше
осіб без визначення часток кожної з них
у праві власності. У разі виділу майна,
що є у спільній сумісній власності,
частки є рівними, якщо інше не
встановлено домовленістю між
співвласниками, законом або рішенням
суду.

При цьому слід зазначити, що будинок
може перебувати як у спільній сумісній,
так і у спільній частковій власності.
Якщо будинок перебуває у спільній
частковій власності, то, безумовно, і
частки земельної ділянки, зайнятої
будинком, яка передається у спільну
власність, відповідають часткам в
будинку.

Положеннями частини 5 ст. 89 ЗК України
визначено, що поділ земельної ділянки,
яка є у спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Частиною 4 ст. 120 Земельного кодексу
України передбачено, що у разі набуття
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду кількома особами
право на земельну ділянку визначається
пропорційно до часток осіб у праві
власності жилого будинку, будівлі або
споруди.

З огляду на те, що приватизація
земельної ділянки є правом особи, а
ст.118 Земельного кодексу України, якою
визначений порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадян, не передбачено такої умови,
як спільна подача заяв на приватизацію
всіх співвласників будівель і споруд
(користувачів земельної ділянки), а
також враховуючи, що АДРЕСА_1 належить
власникам на право спільної часткової
власності, квартира позивачки
фактично реально виділена в житловому
будинку та облаштований окремий вхід,
суд першої інстанції вірно встановив,
що ОСОБА_3, маючи передбачене законом
право на оформлення у власність
земельної ділянки, яка перебуває під
належною їй частиною будинку,
позбавлена можливості його
реалізувати через допущені
відповідачем порушення, а тому спірне
рішення Чорногузівської сільської
ради від 19.12.2012 року №288-19/12 прийнято з
порушенням закону та підлягає
скасуванню.

Що стосується позовної вимоги про
зобов'язання винести на розгляд
чергової сесії Чорногузівської
сільської ради та повторно розглянути
питання щодо надання у власність
ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,10 га
для обслуговування належної їй 1/2
частини житлового будинку та
відповідної частини господарських
будівель і споруд, яка знаходиться в
АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до положень Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 КАС
України критеріям, не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.

А тому суд першої інстанції вірно
зазначив, що вищевказана позовна
вимога підлягає задоволенню, оскільки
не є втручанням у дискреційні
повноваження відповідача.

Щодо тверджень апелянта про те, що
оскаржувана ним постанова суду від
17.12.2013 року безпосередньо порушує та
впливає на його законні права та
інтереси, колегія суддів зазначає
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 належить 1/2 частина житлового
будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 житловий
будинок АДРЕСА_2.

Згідно державного акту про право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№765363 від 24.07.2006 року ОСОБА_2 на праві
власності належить земельна ділянка
площею 0,2254 га для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Рішенням Апеляційного суду
Чернівецької області від 14 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Чорногузівської сільської
ради, за участю третьої особи відділу
Держкомагенства у Вижницькому районі
Чернівецької області рішення
Вижницького районного суду від 12
вересня 2013 року, яким позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено частково:
зобов'язано ОСОБА_2 привести межі
належної йому земельної ділянки у
відповідність до державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_2 в частині
накладення земельної ділянки, площею
0,0003 га, що виходить за межі його
земельної ділянки; знести частину
незавершеної будівництвом будівлі під
літ. «Б», «В», яка виходить за межі його
земельної ділянки відповідно до п. 3.25
Державних будівельних норм, залишено
без змін, а в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
порушеного права ОСОБА_2 в даному
адміністративно-правовому спорі.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що позивачем надано
суду достатньо належних доказів, які
свідчать про правомірність заявлених
позовних вимог, а доводи апеляційної
скарги не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити
без задоволення, а постанову
Вижницького районного суду
Чернівецької області від 17 грудня 2013
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.