Справа № 826/5290/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5290/14
інстанції: Дегтярьова О.В.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

21 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Літвіної Н.М., Хрімлі О.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.06.2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Деста Лідер» до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва про
визнання дій протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва про
визнання дій протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.06.2014 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

У засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
слуханню спірного питання відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі під час судового розгляду
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
листом від 26.03.2014р. № 5489/10/26-58-10-42, за
підписом начальника податкової
інспекції Назарука С.М., та факт
отримання якого підтверджується
позивачем, відповідач повідомив
платника податків (ТОВ «Деста Лідер»)
про припинення зобов'язань сторін,
визначених договором № 101020132 від
10.10.2013р. відповідно до положень ст.ст. 651,
653, 654 Цивільного кодексу України, з
підстав порушення платником істотних
умов договору, виходячи з того, що
платник податків не знаходиться за
адресою місцезнаходження зазначеною в
договорі (03680, м. Київ, вул. Желябова,
буд. 8/4, кв. 423). Одночасно позивача
повідомлено, що податкова звітність,
надіслана ним засобами
телекомунікаційного зв'язку
вважається не прийнятою.

На підтвердження правомірності
прийняття зазначеного рішення про
розірвання в односторонньому порядку
Договору № 101020132 представник
відповідача надав суду копії довідки
про встановлення місцезнаходження
(місця проживання) від 21.03.2014р. №
354/26-58-15-03 (реєстраційний № 485) та
повідомленням про відсутність
юридичної особи за місцезнаходженням
від 25.03.2014р. № 144 (за формою № 18-ОПП).

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), платник податків зобов'язаний
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів.

У той же час, на контролюючі органи
покладено функції з надання послуг
електронного цифрового підпису (пп.
191.1.44 п. 191.1 ст. 19 ПК України), а також пп.
20.1.7 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючим
органам надано право на отримання від
платників податків, платників єдиного
внеску та надання у межах, передбачених
законом, документів в електронному
вигляді.

Принципи організації інформаційного
обміну під час подання платниками
податків податкової звітності до
органів державної податкової служби
України в електронній формі із
використанням електронного цифрового
підпису, визначені в Інструкції з
підготовки і подання податкових
документів в електронному вигляді
засобами телекомунікаційного зв'язку,
яка затверджена наказом Державної
податкової адміністрації України від
10.04.2008р. № 233, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 16.04.2008р.
за № 320/15011 (далі по тексту -
Інструкція № 233).

Пунктом 1 розділу 2 названої Інструкції,
закріплено, що платник податків
здійснює формування та подання
податкових документів в електронному
вигляді відповідно до законодавства із
застосуванням спеціалізованого
програмного забезпечення формування
податкових документів, засобу КЗІ,
керуючись цією Інструкцією та
договором.

Для подання податкових документів в
електронному вигляді платник податків,
серед іншого, має заповнити та подати
до органу ДПС за місцем реєстрації
підписані та скріплені печаткою два
примірники договору про визнання
електронних документів, а орган ДПС де
зареєстрований платник податків, на
його запит, приймає від платника
податків підписані та скріплені
печаткою (для фізичної особи суб'єкта
підприємницької діяльності за
наявності печатки) два примірники
договору та електронний носій з
посиленими сертифікатами відкритих
ключів; звіряє реквізити, вказані у
договорі, з реєстраційними даними
платника податків в органах ДПС; після
підписання договору вносить
відповідний запис до журналу обліку
договорів про визнання електронних
документів з платниками податків та
видає платнику податків один примірник
договору.

Таким чином, вступаючи в договірні
правовідносини, відповідач діяв з
метою реалізації владних
управлінських функцій щодо виконання
покладених на нього Податковим
кодексом України функцій.

Однією із ознак, що дозволяють
відрізнити адміністративний договір
від цивільно-правового, є мета його
укладання. Оскільки сфера
функціонування адміністративного
договору - це відповідна система
державного управління на будь-якому
ієрархічному рівні, то метою
адміністративних договорів є
реалізація функцій держави, а більш
конкретно - реалізація повноважень
того чи іншого органу. У свою чергу мета
цивільно-правових договорів - це
задоволення потреб суб'єктів
цивільно-правових відносин, отримання
прибутку та відповідних (майнових чи
немайнових) матеріальних благ -
об'єктів цивільного обороту.

Мета укладення договору про визнання
електронних документів позбавлена
ознак, що притаманні меті
цивільно-правових угод. Натомість,
зазначений договір було укладено
податковим органом для виконання
покладених на нього повноважень у
сфері адміністрування податків, зборів
та інших обов'язкових платежів.
Вступаючи у договірні правовідносини,
що є предметом розгляду даної
адміністративної справи, відповідач не
мав за мету набуття майнового блага, а
сторони не були вільні у визначенні
умов договору.

За цим договором на відповідача
покладено обов'язок забезпечити
приймання податкових документів в
електронному вигляді платника
податків у терміни, визначені
законодавством для податкових
документів в паперовому вигляді, та їх
комп'ютерну обробку, що у свою чергу,
звільняє платника податків від
обов'язку подання таких документів у
паперовому вигляді.

Отже, відповідач, шляхом укладання
договору про визнання електронних
документів, реалізував у формі
адміністративного договору
повноваження на здійснення
адміністрування податків, зборів,
платежів.

Як вбачається з листа відповідача від
26.03.2014р. № 5489/10/26-58-10-42, посилаючись на
вжиття заходів щодо встановлення
фактичного місцезнаходження юридичної
особи, передбачених п. 12.5 Порядку
обліку платників податків і зборів,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 09.12.2011р. № 1588,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 29.12.2011р. за № 1562/20300, позивача
було повідомлено про припинення
зобов'язань по договору про визнання
електронних документів.

Відповідно до цього спірного листа
контролюючого органу від 26.03.2014р.
№ 5489/10/26-58-10-42 платника податків
повідомлено про припинення названого
договору у зв'язку з встановленням
відповідно до Довідки про встановлення
місцезнаходження (місце проживання)
від 21.03.2014р. № 485, місцезнаходження
позивача за податковою адресою не
встановлено.

Наведене стало підставою для висновку
податкового органу щодо порушення
платником податків умов договору та
наявності підстав для його розірвання
згідно пункту 4 розділу 6 Договору.

У той же час, відповідно до названого
пункту Договору № 101020132: «Орган ДПС має
право розірвати Договір в
односторонньому порядку у випадку
ненадання Платником податків нового
посиленого сертифіката (сертифікатів)
відкритого ключа замість скасованих
або в разі зміни Платником місця
реєстрації».

Однак, відповідач не довів наявність
обставин, визначених пунктом 4 розділу
6 вказаного договору, для
одностороннього розірвання договору, а
саме факт ненадання позивачем нового
посиленого сертифіката відкритого
ключа або факт зміни позивачем місця
реєстрації. Також відповідачем не
доведено наявність законних підстав
для одностороннього розірвання
вказаного договору, а судом таких не
встановлено.

Крім того, твердження відповідача про
зміну позивачем місця реєстрації та
неповідомлення про це відповідача,
суб'єктом владних повноважень
спростовуються наявними в матеріалах
даної справи доказами, а саме: копією
протоколу Загальних зборів учасників
ТОВ «Деста Лідер» від 16.12.2013р. № 3,
копією виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців серії АГ № 938861,
згідно з якими офіційне зареєстроване
місцезнаходження позивача - 03680, м. Київ,
вул. Желябова, буд. 8/4, кв. 423, яке і
вказано в Договорі № 101020132. Також
позивачем надано копії договору
суборенди нежитлового приміщення від
22.01.2014р. № 22/01/14, згідно з якими позивач
отримав в суборенду нежитлове
приміщення, що знаходиться за вказаною
адресою для використання як офісне
приміщення на строк до 22.01.2015р.

Вказані докази, а також наявний в
матеріалах справи № 826/5290/14 Спеціальний
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
відносно ТОВ «Деста Лідер» станом на 21
березня 2014 року, підтверджують
достовірність зазначеної в договорі
адреси місцезнаходження позивача і
спростовують припущення відповідача
про інакше.

Твердження відповідача про
відсутність ТОВ «БЦ «Деста Лідер» за
зареєстрованим своїм
місцезнаходженням є необґрунтованими
і не беруться до уваги, оскільки дана
обставина не свідчить про зміну
юридичної особи місця реєстрації, як
помилково вважає відповідач.
Відповідним доказом зміни юридичною
особою офіційного місцезнаходження є
дані з Єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних
осіб-підприємців, яких відповідач не
представив.

Слід також зазначити, що відсутність
юридичної особи за зареєстрованим
місцезнаходженням може мати значення
для внесення відповідних записів до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
вирішення питання про припинення цієї
юридичної особи, анулювання реєстрації
платника ПДВ тощо. Водночас,
відсутність посадових осіб юридичної
особи за зареєстрованим
місцезнаходженням не є перешкодою для
подання податкових декларацій, інших
звітних документів, обов'язковість
подання яких передбачена законом, а
також не визначено п. 4 розділу 6
договору про визнання електронних
документів як підстава для
одностороннього розірвання цього
договору.

Таким чином, доводи позивача про
неправомірність одностороннього
розірвання відповідачем договору про
визнання електронних документів від
10.10.2013р. № 101020132 є обґрунтованими і
підтверджуються достатніми доказами.
Натомість відповідач, на якого
Кодексом адміністративного
судочинства України покладено тягар
доказування правомірності вчинених
дій, не спростував доводів позивача і
наданих ним доказів та не довів
наявність підстав для одностороннього
розірвання вказаного договору.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що вимога про
неправомірність одностороннього
розірвання відповідачем Договору №
101020132 про визнання електронних
документів, що негативно обмежило і
порушило права та його законні
інтереси на подання податкової
звітності в електронному вигляді є
законною.

Крім того, вимоги позивача про
зобов'язання відповідача відновити
названий вище договір, на думку суду
задоволенню не підлягають з огляду на
те, що визнанням його розірвання
протиправними, відповідний договір
визнаний таким, що діє, а отже, в силу
положень нормативно-правових актів,
підлягає виконанню сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме квитанцій № 1 і № 2, 20 березня 2014
року ДПІ у Солом'янському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві отримала
податкову декларацію ТОВ «Деста Лідер»
з податку на додану вартість за звітний
період лютий 2014 року.

В розумінні норми п. 46.1 ст. 46 ПК України,
«податкова декларація, розрахунок»
(далі - податкова декларація) - документ,
що подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Додатки до податкової декларації є її
невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 49.2 ст. 49 ПК України, на
платника податків покладено обов'язок
за кожний встановлений цим Кодексом
звітний період подавати податкові
декларації щодо кожного окремого
податку, платником якого він є,
відповідно до цього Кодексу незалежно
від того, чи провадив такий платник
податку господарську діяльність у
звітному періоді.

Відповідно до п. 48.1 ст. 48 ПК України,
податкова декларація складається за
формою, затвердженою в порядку,
визначеному положеннями пункту 46.5
статті 46 цього Кодексу та чинному на
час її подання.

Названим пунктом закріплено, що форма
податкової декларації встановлюється
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику.

На реалізацію наведеної бланкетної
норми, Міністерством фінансів України
25.11.2011р. прийнято наказ № 1492,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 20.12.2011р. за №1490/20228, яким
затверджено форми податкової
звітності з податку на додану вартість
та Порядок заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість (далі по тексту -
Порядок).

Зокрема, п. 10 Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість закріплено, що до
податкової звітності з податку на
додану вартість (далі - податкова
звітність) належать:

1) податкова декларація з податку на
додану вартість, подання якої
передбачено п. 46.1 ст. 46 та ст. 203 ПК
України;

2) уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок, подання
якого передбачено п. 50.1 ст. 50 ПК України;

3) копії записів у реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних в
електронному вигляді, подання яких
передбачено п. 201.15 ст. 201 ПК України;

4) розрахунок податкових зобов'язань,
нарахованих отримувачем послуг, не
зареєстрованим як платник податку на
додану вартість, які постачаються
нерезидентами, у тому числі їх
постійними представництвами, не
зареєстрованими платниками податків,
на митній території України, подання
якого передбачено п. 208.4 ст. 28 ПК
України.

Аналізуючи наведене положення Порядку
заповнення та подання податкової
звітності, а також вивчивши форму
податкової накладної з її додатками,
суд приходить до висновку, що копії
записів у реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних не
визначені як додаток до декларації з
податку на додану вартість, а частиною
податкової звітності з податку на
додану вартість в розумінні вказаного
Порядку.

Такий висновок суду узгоджується з п. 14
Порядку заповнення та податкової
звітності, в якому закріплено, що
додатками до декларації є:

1) Розрахунок коригування сум податку
на додану вартість (Д1) (додаток 1).

2) Довідка щодо залишку суми від'ємного
значення попередніх податкових
періодів, що залишається непогашеним
після бюджетного відшкодування,
отриманого у звітному податковому
періоді, та підлягає включенню до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду (Д2) (додаток 2).

3) Розрахунок суми бюджетного
відшкодування (Д3) (додаток 3).

4) Заява про повернення суми бюджетного
відшкодування (Д4) (додаток 4).

5) Розшифровки податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів (Д5) (додаток 5).

6) Довідка (Д6) (додаток 6) подається
платниками, які заповнюють рядки 3,
та/або 4, та/або 5 декларації, та
підприємствами (організаціями)
інвалідів.

7) Розрахунок (перерахунок) частки
використання товарів/послуг,
необоротних активів в оподатковуваних
операціях (Д7) (додаток 7).

8) Заява про відмову постачальника
надати податкову накладну (порушення
ним порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних) (Д8) (додаток 8).

9) Розрахунок питомої ваги вартості
сільськогосподарських товарів/послуг
до вартості всіх товарів/послуг (ДС9)
(додаток 9).

Відповідно до п. 49.8 ст. 48 ПК України,
прийняття податкової декларації є
обов'язком контролюючого органу. Під
час прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

За умови дотримання платником податків
вимог цієї статті посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана зареєструвати податкову
декларацію платника датою її
фактичного отримання контролюючим
органом.

Згідно з п. 49.10 ст. 49 ПК України, відмова
посадової особи контролюючого органу
прийняти податкову декларацію з
будь-яких причин, не визначених цією
статтею, у тому числі висунення
будь-яких не визначених цією статтею
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
податкової декларації, зменшення або
скасування від'ємного значення
об'єктів оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється.

У разі подання платником податків до
контролюючого органу податкової
декларації, заповненої з порушенням
вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу, такий контролюючий орган
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації із зазначенням причин такої
відмови (п. 49.11 ст. 49 ПК України).

В силу 49.15 ПК України, податкова
декларація, надіслана платником
податків або його представником поштою
або засобами електронного зв'язку,
вважається неподаною за умови її
заповнення з порушенням норм пунктів
48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та
надсилання контролюючим органом
платнику податків письмової відмови у
прийнятті його податкової декларації.

У свою чергу, згідно з пунктом 49.12
статті 49 ПК України, у разі отримання
відмови органу державної податкової
служби у прийнятті податкової
декларації платник податків має право:
подати податкову декларацію та
сплатити штраф у разі порушення строку
її подання; оскаржити рішення органу
державної податкової служби у порядку,
передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

Пунктом 56.1 ст. 56 ПК України, рішення,
прийняті контролюючим органом, можуть
бути оскаржені в адміністративному або
судовому порядку.

Підсумовуючи наведені положення
податкового законодавства, суд
приходить до висновку, що за платником
податку закріплено обов'язок щодо
подання податкової декларації за
формою, затвердженою в порядку,
визначеному положеннями п. 46.5 ст. 46 ПК
України центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, та яка може
бути не прийнята податковим органом
виключено у разі заповнення такої
декларації з порушенням вимог п. 48.3 та
п. 48.4 ст. 48 ПК України.

Також положеннями п. 7 розд. ІІІ
Інструкція № 233, передбачено, що
підставою для прийняття податкового
документа в електронному вигляді є:
його відповідність затвердженому
формату (стандарту); підтвердження ЕЦП
платника податків та його посадових
осіб, підписи яких є обов'язковими для
звітів в паперовій формі за умов,
встановлених в статтею 3 Закону України
«Про електронний цифровий підпис»;
чинність відповідного посиленого
сертифіката ключа під час накладання
ЕЦП (підтверджується за допомогою
позначки часу, отриманої від
акредитованого центру сертифікації
ключів, або якщо до моменту одержання
електронного документа строк дії
відповідного сертифіката не був
закінчений або відповідний сертифікат
не був скасований/ блокований).

За змістом цього ж п. 7 розд. ІІІ
вказаної Інструкції, при поданні
податкових документів в електронній
формі телекомунікаційними каналами
зв'язку платник податків та органи ДПС
повинні додержуватися певного порядку.
Зокрема, перша квитанція є
підтвердженням платнику податків
передачі його податкових документів в
електронному вигляді до органу ДПС
засобами телекомунікаційного зв'язку.
Ця квитанція надсилається органами ДПС
на електронну адресу платника
податків, з якої було надіслано
податкову звітність. Другий примірник
першої квитанції в електронному
вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо
на електронну адресу платника податків
не надійшла перша квитанція, то
податковий документ вважається
неодержаним (пп. 7.4 п. 7 розд. ІІІ
Інструкції).

Разом з тим, підтвердженням платнику
податків прийняття його податкових
документів до бази даних ДПС є друга
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, в якій
визначаються реквізити прийнятого
податкового документа в електронній
формі, відповідність податкового
документа в електронній формі
затвердженому формату (стандарту)
електронного документа, результати
перевірки ЕЦП, інформація про платника
податків, дата та час приймання,
реєстраційний номер, податковий
період, за який подається податкова
звітність, та дані про відправника
квитанції. На цю квитанцію
накладається ЕЦП органу ДПС,
здійснюється її шифрування та
надсилання платнику податків засобами
телекомунікаційного зв'язку. Другий
примірник другої квитанції в
електронному вигляді зберігається в
органі ДПС (пп. 7.5 п. 7 розд. ІІІ
Інструкції).

Якщо надіслані податкові документи
сформовано з помилкою, то платнику
податків надсилається друга квитанція
в електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття податкових
документів в електронному вигляді із
зазначенням причин. На цю квитанцію
накладається ЕЦП органу ДПС,
здійснюється її шифрування та
надсилання платнику податків засобами
телекомунікаційного зв'язку. Другий
примірник другої квитанції в
електронному вигляді зберігається в
органі ДПС (пп. 7.6 п. 7 розд. ІІІ
Інструкції).

Жодних документальних доказів
направлення ДПІ письмових повідомлень
про відмову у прийнятті податкової
декларації позивача з податку на
додану вартість за звітний період
лютий 2014 року з усіма додатками до неї
сторони до суду не пред'явили.

Натомість як вбачається з наявних
матеріалів справи (а саме: квитанції №
2) подана позивачем податкова
декларація з податку на додану
вартість за звітний період лютий 2014
року була прийнята 20 березня 2014 року
відповідачем без зауважень.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги ТОВ
«Деста Лідер» в частині зобов'язання
відповідача вчинити дії по відновленню
реєстру виданих та отриманих
податкових накладних за звітний період
лютий 2014 року задоволенню не
підлягають, оскільки рішення суб'єкта
владних повноважень, не порушує права,
свободи або охоронювані Законом
інтересів позивача під час подання
податкової звітності з податку на
додану вартість до контролюючого
органу, в тому числі за звітний
(податковий) період лютий 2014 року.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10.06.2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
Н.М. Літвіна

О.Г. Хрімлі

Повний текст ухвали виготовлений 22.08.2014
року.

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Літвіна Н. М.

Хрімлі О.Г.