Справа № 826/11360/14
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2014 року 16 год. 19 хв.
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Вєкуа
Н.Г. при секретарі судового засідання
Іванині М.В. розглянувши у відкритому
провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 в інтересах
малолітнього ОСОБА_2до треті особи
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації ОСОБА_4
Служба у справах дітей Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністраціїпро зобов'язати вчинити
ОСОБА_1 звернулась в інтересах
малолітнього ОСОБА_2 до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації, треті
особи ОСОБА_4, Служба у справах дітей
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
протиправним та скасування
Розпорядження Дарницької районної в
місті Києві державної адміністрації
від 12.03.2014 року № 126 «Про визначення
участі батька - ОСОБА_4 у вихованні
дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1».
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 06 серпня 2014 року
відкрито провадження у
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
оскаржуване розпорядження суперечить
інтересам малолітньої дитини та
прийняте з порушенням закону без
врахування прав та охоронюваних
законом інтересів дитини.
У судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві, просили позов
Представники відповідача та третьої
особи ОСОБА_4 проти позову
заперечували, стверджували, що
оскаржуване розпорядження є законним
та обґрунтованим, прийняте за
результатами засідання Комісії з
питань захисту прав дитини Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації на підставі заяви батька
та доданих до неї документів, тому
просили у задоволенні позову
Заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та оцінивши їх у
сукупності, судом встановлено
При розгляді даної адміністративної
справи судом не розглядається питання
щодо прав гр. ОСОБА_4 на участь у
вихованні та особистому спілкуванні з
його малолітнім сином, а досліджується
виключно дотримання відповідачем
порядку розгляду заяви про визначення
часу для спілкування з малолітнім
сином та законність прийнятого за
результатами розгляду зазначеної
Як встановлено судом, 11 вересня 2004 року
між позивачем та ОСОБА_4 Лівобережним
відділом реєстрації шлюбів у місті
Києві було зареєстровано шлюб від
якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син
Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 07 листопада 2013 року
шлюб між позивачем та ОСОБА_4
розірвано, в результаті чого син став
проживати разом з матір'ю - ОСОБА_1.

ОСОБА_4 звернувся до Дарницької
районної в м. Києві державної
адміністрації як органу опіки і
піклування із заявою про встановлення
участі у вихованні дитини та порядку
побачень з дитиною.

Дарницькою районною в м. Києві
державною адміністрацією на підставі
рекомендацій Комісії з питань захисту
прав дитини Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації від 27
лютого 2014 року прийнято Розпорядження
від 12 березня 2013 року №126 «Про
визначення участі батька - ОСОБА_4 у
вихованні дитини-ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
пунктами якого:

- визначено спосіб участі у вихованні
шляхом реалізації права спілкування
громадянина ОСОБА_4 з дитиною без
обов'язкової присутності матері 1) І,
ІІІ п'ятниці місяця з 17.00 до 17.00 суботи, 2)
спільний відпочинок із сином під час
літніх канікул - за попередньою
домовленістю між батьками.

- зобов'язано батька дитини-ОСОБА_4
дотримуватись режиму харчування та
відпочинку дитини, не допускати
протиправних дій та негативних розмов
стосовно матері дитини-ОСОБА_1.

- зобов'язано матір дитини -ОСОБА_1 не
перешкоджати батькові брати участь у
вихованні дитини та спілкуватись з нею,
не допускати протиправних дій та
негативних розмов стосовно батька
дитини-ОСОБА_4.

Вважаючи вказане розпорядження
протиправним, позивач звернувся до
суду з позовом про його оскарження.

Частиною 2 статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З урахуванням вищезазначених вимог,
Окружний адміністративний суд міста
Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до Типового положення про
комісію з питань захисту прав дитини,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 24 вересня 2008 р. №
866, комісія з питань захисту прав дитини
(далі - Комісія) є
консультативно-дорадчим органом, що
утворюється головою районної, районної
у містах Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчого органу
міської, районної у місті ради. Комісія
у своїй діяльності керується
Конституцією України, Сімейним і
Цивільним кодексами України,
Законами України "Про місцеве
самоврядування в Україні", "Про охорону
дитинства", "Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування", "Про органи і служби у
справах дітей та спеціальні установи
для дітей", "Про освіту", "Про соціальні
послуги", "Про соціальну роботу з
сім'ями, дітьми та молоддю", Конвенцією
ООН про права дитини, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України,
іншими нормативно-правовими актами, а
також Положенням про неї, розробленим
відповідно до цього Положення.

Здійснення органами опіки та
піклування діяльності врегульоване
Порядком провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини (далі за текстом -
Порядок), затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р.
№866.

Згідно пункту 3 Порядку органами опіки
та піклування є районні, районні у
містах Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчі органи
міських, районних у містах, сільських,
селищних рад, які відповідно до
законодавства провадять діяльність,
зокрема, із захисту особистих, майнових
та житлових прав дітей.

Відповідно до статті 118 Конституції
України та статті 1 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
місцеві державні адміністрації
здійснюють виконавчу владу в областях
і районах, містах Києві та Севастополі.
Місцева державна адміністрація є
місцевим органом виконавчої влади і
входить до системи органів виконавчої
влади, в межах своїх повноважень
здійснює виконавчу владу на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
на виконання Конституції України,
законів України, актів Президента
України, Кабінету Міністрів України,
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади, власних і
делегованих повноважень голова
місцевої державної адміністрації в
межах своїх повноважень видає
розпорядження, а керівники управлінь,
відділів та інших структурних
підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій, прийняті в
межах їх компетенції, є обов'язковими
для виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.

Аналізуючи доводи сторін та
перевіряючи оскаржуване Розпорядження
на предмет відповідності його вимогам
ч. 3 ст. 2 КАС України, суд зазначає
наступне.

Декларація прав дитини, проголошена
генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначає, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Пунктом 73 Порядку провадження органами
опіки та піклування діяльності,
пов'язаної із захистом прав дитини,
визначено, що у разі виникнення спору
між батьками щодо участі у вихованні
дитини одного з батьків, що проживає
окремо від дитини, працівник служби у
справах дітей проводить бесіду з
батьками, а у разі потреби, також з
родичами дитини. До уваги береться
ставлення батьків до виконання
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
стан здоров'я дитини та інші обставини,
що мають істотне значення. Участь у
вихованні дитини та у разі потреби
порядок побачення з дитиною того з
батьків, який проживає окремо від неї,
встановлюються рішенням районної,
районної у містах Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчого органу
міської, районної у місті ради з
урахуванням висновку служби у справах
дітей.

Статтею 158 Сімейного кодексу України
визначено, що за заявою матері, батька
дитини орган опіки та піклування
визначає способи участі у вихованні
дитини та спілкуванні з нею того з
батьків, хто проживає окремо від неї.
Рішення про це орган опіки та
піклування постановляє на підставі
вивчення умов життя батьків, їхнього
ставлення до дитини, інших обставин, що
мають істотне значення.

Відповідно до статті 15 Закону
України «Про охорону дитинства» у
разі, коли батьки не можуть дійти згоди
щодо участі одного з батьків, який
проживає окремо, у вихованні дитини,
порядок такої участі визначається
органами опіки та піклування за участю
батьків виходячи з інтересів дитини.
Рішення органів опіки та піклування з
цих питань можуть бути оскаржені в суді
у порядку, встановленому законом.

Як зазначено в ст. 3 Конвенції ООН про
права дитини, ратифікованою
постановою Верховної Ради України від
27.02.1991р. №789-XII, в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно з приписами ст.9
Конституції України чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджено відповідачем, підставою
для прийняття оскаржуваного
розпорядження є заява ОСОБА_4 до
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації з проханням
вирішити питання щодо участі заявника
у вихованні його дитини - ОСОБА_2 та
матеріали Комісії з питань захисту
прав дитини Дарницької РДА від 13 лютого
2014 року (витяг з протоколу № 3).

Згідно наявного в матеріалах справи
витягу з протоколу засідання Комісії з
питань захисту прав дитини Дарницької
РДА від 13 лютого 2014 року № 3 на
засіданні розглянуто звернення,
зокрема, громадянина ОСОБА_4 та
визначено спосіб його участі у
вихованні малолітнього сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за наступним графіком:
кожна І, ІІІ п'ятниця місяця з 17.00 години
до 17.00 години суботи, спільний
відпочинок із сином під час літніх
канікул - за попередньою домовленістю
між батьками,рішення було прийнято
одноголосно.

15 січня 2014 року року службою у справах
дітей було складено акт обстеження
умов проживання дитини у батька ОСОБА_4
та зазначено, що для проживання чи
перебування малолітньої дитини у
батька створено сприятливі умови.

Також на засіданні комісії 27 лютого 2014
року були заслухані пояснення ОСОБА_4
та ОСОБА_1.

В судовому засіданні судом
встановлено, що від позивача не
надходило клопотання про допит родичів
та психолога для дитини.

Також суд звертає увагу, що під час
розгляду питання Дарницькою РДА про
визначення участі батька у вихованні
дитини, ОСОБА_1 не заперечувала про
зустріч з батьком - ОСОБА_4.

Крім зазначеного, в судовому засіданні
судом встановлено та не заперечувалось
жодною із сторін, що перед початком
розгляду питання про визначення участі
батька - ОСОБА_4 у вихованні дитини -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було
запропоновано привести дитину, для
того, щоб працівник Дарницької РДА,
який має юридичну освіту зміг провести
бесіду, однак мати відмовилась,
пояснюючи зазначене тим, що не хотіла
травмувати дитину.

В судовому засіданні позивач вказувала
на те, що дитина боїться батька - ОСОБА_4
та наголошувала, що страх з'явився у 2013
році.

Суд критично ставиться до
вищезазначених тверджень позивача,
оскільки судом встановлено, що
зустрічі ОСОБА_4 продовжувались з сином
- ОСОБА_2 до 2014 року.

Окрім цього в судовому засіданні судом
ставилось на обговорення питання, щодо
причин які стали причиною страху
дитини до батька, однак позивачка не
надала жодних пояснень та обґрунтувань
до заявленого.

Також, в судових засіданнях позивачка
звертала увагу на кримінальні
провадження, які були відкриті за
клопотанням ОСОБА_1 стосовно батька -
ОСОБА_4.

Суд не бере до уваги зазначене,
оскільки жодної інформації по суті
зазначених кримінальних проваджень
суду не надавалось.

Окрім того суд звертає увагу, що
кримінальна справа не була надана під
час засідання комісії та прийняття
розпорядження Дарницької районної в
місті Києві державної адміністрації
від 12.03.2014 року № 126 «Про визначення
участі батька - ОСОБА_4 у вихованні
дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1».

Суд звертає увагу, що заперечень на
розпорядження Дарницької РДА
позивачем не надходило, рішення
виконувалось ОСОБА_4 на протязі
березня, квітня 2014 року

Окрім цього суду не зрозуміло, які
додаткові питання повинні бути
дослідженні Дарницькою РДА, оскільки,
судом встановлено, що дії відповідача
відповідають вимогам чинного
законодавства, і будь-яких порушень
судом не встановлено, ніяких клопотань
про дослідження додаткових питань,
виклик свідків, психолога до Комісії не
ставилось.

Виходячи із меж заявлених позовних
вимог, досліджених доказів системного
аналізу норм чинного законодавства
України, суд приходить до висновку про
те, що приймаючи оскаржуване
розпорядження від 12.03.2014 року № 126 «Про
визначення участі батька - ОСОБА_4 у
вихованні дитини - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1», відповідач діяв в межах
повноважень, у спосіб та на підставі,
визначеними чинним законодавством.

Окрім того, суд приймає до уваги той
факт, що позивачкою на підтвердження
своїх позовних вимог жодного доказу до
суду не надано. Зокрема, твердження
позивачки про те, оскаржуване нею
розпорядженні, суттєво впливає на
розпорядок дня дитини та перешкоджає
її нормальному вихованню, жодним
документальним доказом не
підтверджуються, а відтак сприймаються
як такі, що не відповідають дійсним
обставинам справи.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно із
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Н.Г. Вєкуа

Повний текст рішення складено та
підписано 08 вересня 2014 року