Справа № 826/11255/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
05 серпня 2014 року м.
Cуддя Окружного адміністративного суду
міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши
позовну заяву і додані до неї матеріали
до Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління
про визнання протиправною
та скасування постанови
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
скаргою до Відділу державної служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві (далі по тексту -
відповідач) в якій просить суд визнати
неправомірною та скасувати постанову
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, Сімонової Л.В. про
арешт майна боржника та оголошення
заборонні його відчуження від 06 травня
2014 року ВП № 41745734.
Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
належить позовну заяву розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.
Частина перша статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
В свою чергу, частиною 1 статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України вказано, що учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.
Частиною 4 статті 82 Закону України
від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про
виконавче провадження" передбачено, що
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

За загальним правилом, до
юрисдикції адміністративних судів
належать спори щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби при виконанні всіх
виконавчих документів, передбачених
частиною другою статті 17 Закону
України "Про виконавче провадження",
крім тих, відносно яких законом
установлено інший, виключний порядок
їх оскарження.

Отже, критеріями визначення
юрисдикції судів щодо вирішення справ
з приводу оскарження рішень дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення є юрисдикційна
належність суду, який видав виконавчий
документ, та статус позивача як сторони
у виконавчому провадженні.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року N 3 "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
30 вересня 2013 року N 14.

Як вбачається зі змісту
адміністративного позову та
матеріалів доданих до нього, позивач
оскаржує постанову про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
від 06 травня 2014 року, винесену в межах
виконавчого провадження № 41745734 по
примусовому виконанню постанови
Дніпровського районного суду міста
Києва від 16 грудня 2013 року № 755/25845/13-п
про стягнення штрафу.

У розумінні статті 8 Закону України від
21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче
провадження" сторонами у виконавчому
провадженні є стягувач і боржник. При
цьому, до сторін, які можуть оскаржити
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, належать також їх представники
за законом чи договором.

Зі змісту спірного рішення
вбачається, що в межах виконавчого
провадження позивач є Боржником, тобто
стороною виконавчого провадження.

Таким чином, з огляду на те, що
позивач, як боржник, є стороною
виконавчого провадження та що спірні
дії та рішення мали місце під час
виконання рішення Дніпровського
районного суду міста Києва, винесеного
за результатом розгляду
адміністративної справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень у справах про
притягнення до адміністративної
відповідальності, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 не належить
розглядати Окружному
адміністративного суду міста Києва.

При цьому, судом враховано, що
ухвалою Дніпровського районного суду
міста Києва від 13 червня 2014 року
відмовлено ОСОБА_1 у відкритті
провадження та зазначено, що даний спір
підсудний Окружному адміністративному
суду міста Києва. Проте такі, висновки
суду не узгоджуються із положеннями
Кодексу адміністративного судочинства
України та висновками, що викладені в
постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
13 грудня 2010 року N 3 "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
30 вересня 2013 року N 14, а тому, на
думку суду, підлягають оскарженню в
суді апеляційної інстанції.

Водночас, пунктом 2 частини 1
статті 18 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні: усі
адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень у справах про
притягнення до адміністративної
відповідальності.

Відповідно до пункту 6 частини 3
статті 108 Кодексу адміністративного
судочинства України Позовна заява
повертається позивачеві, якщо:
справа не підсудна цьому
адміністративному суду.

З урахуванням зазначеного, суд
вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 у
позовну заяву та роз'яснити, що
заявлені позовні вимоги належить
розглядати Дніпровському районному
суду міста Києва в порядку
адміністративного судочинства.

На підставі викладеного,
керуючись п. 6 ч. 3 ст. 108 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1
повернути.

2.Ухвалу про повернення позовної заяви
надіслати позивачу негайно.

3.Попередити позивача, що позовні
матеріали будуть йому повернуті
супровідним листом рекомендованим
поштовим відправленням із зворотною
розпискою про їх одержання.

4.Довести до відома позивача про
можливість його звернення з даним
позовом до суду загальної юрисдикції.

Ухвала набирає законної сили в порядку
та строки, встановлені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Ухвала може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185 187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник