Справа № 821/2087/14
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/2087/1411
год. 28 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за
участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Котруц Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Новокаховської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(позивач) звернулась до суду з
адміністративним позовом про визнання
нечинним та скасування рішення
Новокаховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області № від 20 червня 2013 року,
мотивуючи тим, що особисті пояснення
деяких зацікавлених осіб, з якими у неї
склались неприязливі стосунки, не є
належними доказами виплати доходів
найманим працівникам, на підставі яких
податкова інспекція повинна була
робити висновок про порушення
податкового законодавства, докази
того, що дві особи працювали у позивача
або докази укладення трудових
договорів в акті позапланової
невиїзної перевірки № 659/172/НОМЕР_2
відсутні, до адміністративної
відповідальності за не оформлення
належним чином трудових відносин з
найманими працівниками позивачка не
притягувалася.

Позивачка прибула в судове засідання,
просить задовольнити позов.

Відповідач - Новокаховська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області проти позову
заперечує, мотивуючи тим, що спірне
податкове повідомлення-рішення є
законним та прийнятим відповідно до
виявлених порушень при проведені
позапланової невиїзної перевірки ФОП
ОСОБА_1 В письмових запереченнях
зазначає про те, що при проведені
перевірки було виявлено виплата
доходів двом найманим працівникам за
період 2010-2012 рр. в розмірі 217750 грн., які
не відображені в документах
податкового обліку, при цьому
приватним підприємцем, як податковим
агентом, при виплаті зазначених сум
доходів не утримано та не перераховано
податок на доходи фізичних осіб.

Представник відповідача прибув в
судове засідання, просить відмовити в
задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і
матеріали та заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив:

ОСОБА_1 зареєстрована фізичною
особою-підприємцем в 2009 році,
знаходиться на обліку в ОДПІ з 15.09.09, є
платником єдиного податку. Згідно баз
даних ДПІ у м. Новій Каховці ФОП ОСОБА_1
протягом 2010-2012 рр. працю найманих
працівників не використовувала, доходи
особам, що перебували у трудових
відносинах з роботодавцем не
виплачувала, податок на доходи
фізичних осіб не нараховувала та до
бюджету не перераховувала, податкові
розрахунки сум доходу, нарахованого на
користь платників податку і сум
утриманого з них податку ФОП ОСОБА_1 до
податкової інспекції не надавались.

На підставі наказу від 28.05.13 № 126,
отриманого ФОП ОСОБА_1 31.05.13, відповідно
до п. 78.1.13 ст. 78 ПКУ фахівцем ДПІ у м.
Н.Каховці Херсонської області
Державної податкової служби 29.05.13-03.06.13
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з питання
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.10 по 28.02.13
(акт від 10.06.13 № 659/172/НОМЕР_2). Перевіркою
виявлено, що згідно пояснень ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, вони з вересня 2009 року по
грудень 2012 року працювали продавцями в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою
АДРЕСА_1, який належав позивачці,
отримували відповідно заробітну плату
в сумі 4000 грн. та 2500 грн. щомісячно без
офіційного оформлення трудового
договору, що є порушенням
законодавства про оплату праці та
податкового законодавства. Зважаючи на
ці відомості, відповідач дійшов
висновку, що ФОП ОСОБА_1 по відношенню
до вказаних осіб є податковим агентом,
який в силу приписів Податкового
кодексу України зобов'язаний
нараховувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок на
доходи фізичних осіб. При виплаті сум
доходів за період квітень 2010 року -
грудень 2012 року підприємцем не
утримано та не перераховано податок на
доходи фізичних осіб в сумі 32662 грн. 50
коп., чим порушено вимоги пп. 164.2.1 та
164.2.2 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168,
п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.
За результатами податкової перевірки
відповідачем було сформовано
податкове повідомлення-рішення №
від 01.11.2013 про збільшення суми
грошового зобов'язання на 32662 грн. 50 коп.
та застосування штрафної санкції в
сумі 8165 грн. 63 коп.

Не погоджуючись із рішенням, прийнятим
відповідачем, позивач оскаржив його до
суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного. Спірні правовідносини у
даній справі охоплюють період,
упродовж якого законодавче
регулювання правил оподаткування
зазнавало змін. Так, принципи побудови
системи оподаткування в Україні,
податки і збори (обов'язкові платежі) до
бюджетів та до державних цільових
фондів, права, обов'язки і
відповідальність платників та порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів) до 1 січня 2011 року визначались
Законами України "Про систему
оподаткування" від 25.06.91 № 1251-XII та "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000 N 2181-III. З 1 січня 2011 року відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, регулюються
Податковим кодексом України, який,
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно з приписами статті 14 Закону
України "Про систему оподаткування" від
25.06.91, що був чинний до 01.01.2011, та статті 9
Податкового кодексу України, що набрав
чинності з 01.01.2011, податок на доходи
фізичних осіб належить до
загальнодержавних податків.
Відповідно до статті 2 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
платником податку з доходів фізичних
осіб є, зокрема, резидент, який отримує
як доходи з джерелом їх походження з
території України, так і іноземні
доходи. Доходом з джерелом його
походження з України в силу приписів
пункту 1.3 статті 1 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб"
визнається будь-який дохід, одержаний
платником податку або нарахований на
його користь від здійснення будь-яких
видів діяльності на території України,
у тому числі, але не виключно, у вигляді:
заробітної плати, нарахованої
(виплаченої, наданої) внаслідок
здійснення платником податку трудової
діяльності на території України, від
працедавця, незалежно від того, чи є
такий працедавець резидентом або
нерезидентом. Згідно з приписами
підпункту "а" пункту 17.2 статті 17 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", особою, відповідальною за
нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку з
оподатковуваних доходів з джерелом їх
походження з України, є податковий
агент. Податковим агентом вважається
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону (пункт
1.15 статті 1 Закону України "Про податок
з доходів фізичних осіб").

Аналогічні за змістом положення також
передбачені підпунктом 14.1.180 пункту 14.1
статті 14, пунктом 162.1 статті 162 та
пунктом 168.1 статті 168 Податкового
кодексу України.

Податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок від
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку, що до
01.01.2011 була визначена статтею 7 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", а з 01.01.2011 - статтею 167 Податкового
кодексу України.

Відповідно до підпункту 8.1.2 пункту 8.1
статті 8 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" податок
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Якщо
оподатковуваний дохід нараховується,
але не виплачується платнику податку
особою, що його нараховує, то податок,
який підлягає утриманню з такого
нарахованого доходу, підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для місячного
податкового періоду. Аналогічний
порядок перерахування податковим
агентом податку на доходи фізичних
осіб передбачено підпунктами 168.1.2 та
168.1.5 пункту 168 Податкового кодексу
України.

У разі, коли податковий агент до або під
час виплати доходу на користь платника
податку не здійснює нарахування,
утримання або сплату (перерахування)
цього податку, відповідальність за
погашення суми податкового
зобов'язання або податкового боргу, що
виникає внаслідок таких дій,
покладається на такого податкового
агента. При цьому платник податку -
отримувач таких доходів звільняється
від обов'язків погашення такої суми
податкових зобов'язань або податкового
боргу (підпункт 20.3.2 пункту 20.3 статті 20
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" та пункт 127.1 статті 127
Податкового кодексу України).

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54
Податкового кодексу України
передбачено, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків в порядку, встановлено цим
Кодексом.

Згідно пп. 78.1.13 п.78.1 Податкового кодексу
України документальна позапланова
перевірка здійснюється у разі
отримання інформації про ухилення
податковим агентом від оподаткування
виплаченої (нарахованої) найманим
особам (у тому числі без
документального оформлення)
заробітної плати, пасивних доходів,
додаткових благ, інших виплат та
відшкодувань, що підлягають
оподаткуванню, у тому числі внаслідок
не укладення платником податків
трудових договорів з найманими особами
згідно із законом, а також здійснення
особою господарської діяльності без
державної реєстрації. Така перевірка
проводиться виключно з питань, що стали
підставою для проведення такої
перевірки.

Як вже зазначалось судом вище,
підставою для донарахування позивачу
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 32662 грн.
50 коп. є висновки податкового органу
про виплату підприємцем ОСОБА_1 доходу
(заробітної плати) працівникам ОСОБА_3
та ОСОБА_4 у загальному розмірі 217750 грн.
без утримання та сплати цього податку
до бюджету. Єдиною підставою, на яку
посилається податковий орган як на
доказ існування трудових відносин між
позивачем і наведеними вище
громадянами, є письмові пояснення цих
громадян про перебування у трудових
відносинах з позивачем без їх
документального оформлення,
надходження яких до податкового органу
стало підставою для ініціювання
перевірки позивача. Зокрема,
громадянин ОСОБА_3 у своїх письмових
поясненнях повідомив податковому
органу про те, що працював у позивачки
продавцем електротехнічних товарів
протягом 2009-2012 рр. та отримував
заробітну плату у розмірі 4000 грн.
щомісячно. За письмовими поясненнями
громадянина ОСОБА_4, він працював
продавцем в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП
ОСОБА_1 з 2010 по 2013 рік та отримував
заробітну плату за цей період у
розмірі, відповідно, 2500 грн. щомісячно.
У свою чергу, позивачка категорично
заперечує використання найманої праці
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також виплату їм
доходу у цей період та пояснює надання
ними неправдивих свідчень
неприязливими особистими стосунками з
гр.-м ОСОБА_3, ОСОБА_4 знаходиться в
дружніх стосунках з ОСОБА_3 Так,
позивачкою надано докази того, що
ОСОБА_3 судився з ОСОБА_1 щодо розподілу
майна як спільної сумісної власності,
набутої внаслідок проживання
громадянським шлюбом, це ухвала
апеляційного суду Херсонської області
від 09 квітня 2013 року по справі №
22-ц/791/1157/2013р. та статті в газеті «Час»
НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_5 та від
ІНФОРМАЦІЯ_6. Крім того, в період 2010 -2012
рр. ОСОБА_3 був власником та керівником
приватного підприємства
«Електросервіс», а також був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, про що свідчать
надана суду звітність ФОП ОСОБА_3 та
звітність ПП «Електросервіс» до
податкової інспекції, яка підписана
ОСОБА_3 як керівником. Тому, за
твердженням позивачки, ОСОБА_3 фізично
не мав можливості ще й працювати повний
робочий день у її об'єкті торгівлі.

Що стосується свідчень гр.-на ОСОБА_4,
позивачка пояснила в судовому
засіданні про те, що ця особа
знаходиться в дружніх стосунках з
ОСОБА_3, в підтвердження чого надала
суду фотографії із сайту
«Однокласники». ОСОБА_4 був також
залучений в якості понятого при
накладені арешту на майно позивачки
(торгівельний павільон), тобто є
зацікавленою особою, суду надані
відповідні акти опису та арешту майна.
За твердженням ОСОБА_1, у ОСОБА_3 працює
продавцем двоюрідний брат ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, що підтверджується наданими
позивачкою фотографіями торгівельної
точки ОСОБА_3, на яких останній разом з
гр.-м ОСОБА_5 здійснює торгівельну
діяльність в 2013 та 2014 роках, та
примірник газети «Час» від ІНФОРМАЦІЯ_3
зі статтею «ІНФОРМАЦІЯ_4» з
фотографіями ОСОБА_3 як власника
підприємства та ОСОБА_5, як продавця.

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що у
справах про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
у тому числі: обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія).

Враховуючи, що спірні правовідносини,
що є предметом розгляду, стосуються
питання правомірності визначення
податковим органом податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, вирішення даного
публічно-правового спору пов'язується
з оцінкою тієї обставини чи є позивач
по відношенню до платників податків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 податковим агентом. Як
вже зазначалось судом вище, об'єктом
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб є доходи у вигляді
заробітної плати, інші виплати та
винагороди, нараховані (виплачені)
платнику податку його працедавцем
відповідно до умов трудового або
цивільно-правового договору. В силу
приписів статті 2 Кодексу законів про
працю України, працівники реалізують
своє право на працю шляхом укладення
трудового договору про роботу на
підприємстві, в установі, організації
або з фізичною особою. Статтею 24 цього
Кодексу передбачено, що трудовий
договір укладається, як правило, в
письмовій формі. Додержання письмової
форми є обов'язковим: при
організованому наборі працівників; при
укладенні трудового договору про
роботу в районах з особливими
природними географічними і
геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я; при
укладенні контракту; у випадках, коли
працівник наполягає на укладенні
трудового договору у письмовій формі;
при укладенні трудового договору з
неповнолітнім; при укладенні трудового
договору з фізичною особою; в інших
випадках, передбачених законодавством
України. Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказу чи розпорядження не
було видано, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Законодавство про оплату праці
ґрунтується на Конституції України і
складається з Кодексу законів про
працю, Закону України від 24.03.95 №108/95-ВР
«Про оплату праці» (далі - Закон
№108/95-ВР), Закону України від 01.07.93
№3356-ХІІ «Про колективні договори і
угоди». Відповідно до ст. 35 Закону
України №108/95-ВР органи державної
податкової служби, фінансові органи,
Мінпраці та соціальної політики
України ті його органи, профспілки та
інші органи (організації), які
представляють інтереси найманих
працівників, мають право одержувати
від суб'єктів господарювання та
найманих ними осіб інформацію,
документи і матеріали та відвідувати
місця здійснення господарської
діяльності під час виконання трудової
функції такими найманими особами.

Суд при вирішенні даної справи
виходить із презумпції сумлінності
платників податків та інших учасників
правовідносин у економічній сфері. У
зв'язку із цим презюмується, що дії
платника податків, пов'язані з веденням
господарської діяльності, економічно
виправдані, а відомості, що містяться в
його податковій та бухгалтерській та
кадровій звітності, - є достовірними,
якщо податковий орган не доведе, що
такі відомості не відповідають
дійсності. При цьому, обов'язок
доведення таких фактів покладається на
податковий орган у спосіб проведення
перевірки та оформлення її результатів
шляхом складення акту, який є носієм
доказової інформації та повинен
містити усі відомості про виявлені
порушення законодавства.

Пунктом 6 розділу I Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації від 22.12.2010 N 984,
передбачено, що факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Зі змісту акта перевірки від 10.06.13
вбачається, що у ході проведення
контролюючого заходу посадовою особою
ДПІ у м. Новій Каховці аналіз первинних
документів податкового,
бухгалтерського та кадрового обліку
позивача на предмет їх відповідності
та повноти відображення усіх
показників не здійснювався. Письмові
пояснення громадян, надані податковій
інспекції, не є первинними документами
в розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, тому не
повинні використовуватись при
проведені даної перевірки. Крім того,
ці пояснення не мають статусу показань
свідків, які повинні попереджуватись
слідчими органами про
відповідальність за завідомо
неправдиві свідчення. Податковим
органом під час встановлення обставин
виплати заробітної плати неоформленим
офіційно працівникам не перевірено
отримання підприємцем у цей період
доходу, з якого могла бути виплачена
така заробітна плата, та факти його
приховування з метою мінімізації
об'єктів оподаткування податками та
зборами, у тому числі податком на
доходи фізичних осіб. Суду не було
надано податковою інспекцією ніяких
актів перевірок інших органів, які
уповноважені здійснювати перевірку
питання легалізації робочих місць, про
здійснення торгівлі працівниками
підприємця ОСОБА_1 без трудового
договору.

За відсутності належних та допустимих
доказів, що достовірно підтверджують
факти перебування у трудових
відносинах з позивачем ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, твердження відповідача на
достовірність інформації, що міститься
у поясненнях вказаних осіб, у тому
числі стосовно періоду їх роботи на
підприємстві та розміру виплаченої їм
заробітної плати, є лише припущеннями
податкового органу, не підкріпленими
документально.

У свою чергу, позивачем на спростування
обставин, що викладені у поясненнях
вказаних осіб, у тому числі поясненні
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу їх
працевлаштування у період з 2009 по 2012
рр., подано суду документи, з яких
вбачається зацікавленість даних осіб
в притягненні ОСОБА_1 до
відповідальності через особисті
неприязливі стосунки з ОСОБА_3

Надані суду письмові пояснення гр.-н
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд не приймає до
уваги, оскільки дані пояснення не
використовувались при проведені
перевірки, про що свідчить п. 2.7 акту
перевірки.

Згідно зі статтею 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (частина
друга статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Суд звертає увагу на те, що згідно з
вимогами частини четвертої статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору. Так, в силу приписів статті 256
Цивільного процесуального кодексу
України факти, що мають юридичне
значення, у тому числі факти
перебування у трудових відносинах,
встановлюються в судовому порядку. На
момент розгляду даної справи доказів
наявності рішень судів, якими
встановлено факти перебування ОСОБА_3
та ОСОБА_4 у трудових відносинах з ФОП
ОСОБА_1 у наведений вище період,
представником відповідача суду не
надано.

Частиною першою статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Ст. 83 ПКУ визначено
вичерпний перелік документів та
відомостей, які можуть бути
використані податковими органами під
час проведення перевірок платників
податків. До них, зокрема, належать:
документи, визначені ПКУ, податкова
інформація, експертні висновки, судові
рішення, інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладено на
контролюючі органи. Таким чином,
законодавством не передбачена
можливість використання під час
проведення перевірок платників
податків та складання акта перевірки
письмових пояснень сторонніх фізичних
осіб, діяльність яких не перевіряється,
та які не є посадовими особами платника
податків. Отже, під час проведення
перевірки та складання акта перевірки
інспектором ДПІ використано документи,
які не передбачені чинним
законодавством України.

Відповідач робить висновки про
допущене позивачкою порушення на
підставі непідтверджених,
недостовірних, неповних даних та
доказів із посиланням на документи, які
не лише не стосуються діяльності
даного підприємця, а й взагалі не є
первинними документами в розумінні
Закону «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
Положення про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку.

Суд також приймає до уваги, що
заниження податку більше як на 30 тис.
грн. є кримінальним злочином
відповідно до ст. 212 Кримінального
кодексу України, оскільки це діяння
призводить до фактичного
ненадходження до бюджетів чи державних
цільових фондів коштів у значних
розмірах. Разом з тим, кримінальна
справа № 0001465 за ст. 212
Кримінального кодексу України за
фактом ухилення від сплати податків в
значних розмірах ФОП ОСОБА_1 закрита
29.07.13 за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України через
відсутність в діянні складу
кримінального правопорушення.

Враховуючи, що у ході судового розгляду
справи представником відповідача не
доведено у належний спосіб обставин, що
свідчать про наявність трудових
відносин між позивачем та ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, а також про виплату їм
заробітної плати, зважаючи на те, що
письмові пояснення вказаних осіб, на
дані яких спирається відповідач, не є
належними та достатніми для висновку
про існування трудових відносин, їх
тривалість, умови, розмір оплати праці
тощо, твердження податкового органу
про наявність у позивача обов'язку
сплатити до бюджету податок з доходів
фізичних осіб у сумі 32662 грн. 50 коп. суд
вважає безпідставними та такими, що не
ґрунтуються на належних доказах.

За таких обставин, податкове
повідомлення - рішення, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб у сумі
32662 грн. 50 коп. та застосована штрафна
санкція в сумі 8165 грн. 63 коп., суд вважає
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України .

З огляду на викладене, витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору у сумі 182 грн. 70 коп., підлягають
відшкодуванню позивачу з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Позов фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Новокаховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області від 20.06.13 № .

Стягнути з Державного бюджету на
користь ФОП ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_2)
витрати по сплаті судового збору в сумі
182 грн. (сто вісімдесят дві гривні) 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 08 вересня 2014 р.

Суддя
Хом'якова
В.В.

кат. 8.3.2