Справа № 813/3436/14
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
Справа
№ 876/6809/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Гінди О.М., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Золочівському
районі Львівської області про
спонукання до вчинення дій та
стягнення коштів,-

в с т а н о
в и в:

У травні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в Золочівському районі
Львівської області (далі - позивач)
звернувся із позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Золочівському
районі Львівської області (далі -
відповідач) про прийняття до заліку
суми допомоги на поховання, виплаченої
позивачем, в т.ч. витрати на виплату та
доставку пенсії та стягнути з
відповідача вказані витрати.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати оскаржувану
постанову і прийняти нову про
задоволення позову.

Вимоги апеляції обґрунтовує тим, що
сторона процесу самостійно обирає
спосіб відновлення свого порушеного
права. Оскільки неможливо стягнути на
централізованому рівні суми не
включені в акти звірок, тому було
заявлено вимоги про прийняття до
заліку понесених витрат і їх стягнення
з відповідача. Крім того, висновок суду
про відсутність
причиново-наслідкового зв'язку між
смертю особи та отриманою травмою не
відповідає обставинам справи.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану постанову
суд першої інстанції виходив з того, що
сторонами не доведено наявність
причиново-наслідкового зв'язку між
травмою особи та її смертю. Також
позивачем було обрано неправильний
спосіб захисту порушеного права, так як
у судовому порядку вирішується питання
про стягнення коштів, а не про
підписання актів звірки.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі
- Закон № 1105), Порядком проведення
витрат на поховання у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затв. постановою
Кабінету Міністрів України від 11.07.2001
року № 826 (далі - Порядок № 826) та
Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання від 04.03.2003 № 5-4/4 (далі -
Порядок № 5-4/4).

Відповідно до ст. 21 Закону № 1105 у разі
настання страхового випадку Фонд у
встановленому законом порядку повинен,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачувати відповідні кошти йому або
особам, які перебували на його
утриманні; організовувати поховання
померлого, відшкодовувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч. 8 ст. 34 вищевказаного
Закону у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
Порядку № 826). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 Порядку № 826).

Згідно з ч. 9 ст. 34 Закону № 1105 у разі
смерті потерпілого, який одержував
страхові виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Аналіз норм Закону № 1105 та Порядку № 826
дає підстави вважати, що Фонд
зобов'язаний відшкодовувати виплачені
іншими страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

В той же час, наявності такого
причинного зв'язку смерті особи з
одержаним каліцтвом судом не
встановлено та матеріалами справи не
підтверджено.

Такої ж позиції підтримується
Верховний суд України у постанові від
30.10.2012 року, Вищий адміністративний суд
України у постанові від 01.08.2012 року.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
обраний у цій справі спосіб захисту
(відновлення) порушеного, на думку
позивача, права є таким, що не
відповідає змісту прав Управління
Пенсійного фонду України щодо
відшкодування понесених ним витрат,
оскільки Порядок № 5-4/4, не врегульовує
спірних відносин, які виникли у даному
випадку, оскільки встановлене ним
правило підписання актів звірки
розрахунків розраховано на
відсутність спору.

Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом № 1105
(крім осіб, зазначених у пункті 2 статті
8 цього Закону), у тому числі
добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

У разі незгоди на підписання актів з
боку Фонду соціального страхування від
нещасних випадків вимоги про стягнення
мають вирішуватись у судовому порядку
в судах адміністративної юрисдикції, а
не шляхом пред'явлення вимог про
підписання актів звірки.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Золочівському районі
Львівської області слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року у справі № 813/3436/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
О.М.Гінда

М.П.Кушнерик