Справа № К/9991/4098/11-С
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року м.
Київ К/9991/4098/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Ланченко Л.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Бахчисарайському районі Автономної
Республіки Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25.02.2010 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 02.12.2010 у
справі № 2а-2938/08/7/0170

за позовом Державного
підприємства "Агрофірма "Магарач"
Національного інституту винограду і
вина "Магарач"

до Державної податкової
інспекції у Бахчисарайському районі
Автономної Республіки Крим

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємством в судовому порядку, з
урахування уточнень, оскаржено
податкові повідомлення рішення від
01.08.2008 № 00005423/0, від 01.09.2008 № 00005423/1 в
частині визначення позивачеві
державним податковим органом
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 1 135
158,00 грн., та податкові
повідомлення-рішення від 01.08.2008 №
00005323/0, від 01.09.2008 № 00005323/1 в частині
визначення позивачеві державним
податковим органом податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 28 738,50 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою суду
апеляційної інстанції, позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що оспорювані
позивачем податкові
повідомлення-рішення від 01.08.2008 №
00005423/0, № 00005323/0 та наступні в часі
податкові повідомлення-рішення у
порядку адміністративного оскарження
від 01.09.2008 № 00005423/1, № 00005323/1 були
ухвалені на підставі акта від 25.07.2008 про
результати виїзної планової перевірки
Підприємства з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства під час виконання
договору про спільну інвестиційну
діяльність за період з 01.04.2005 по 31.03.2008, у
ході якої встановлено порушення
останнім пп. 6.1.1, пп. 6.2.ст. 6, пп. 3.1.1 п. 3.1,
п. 4.1 cт. 4 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР "Про податок на додану вартість"
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 168/97-ВР)
та пп. 7.7.6, п. 7.7, ст. 7 пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп.
5.4.2, пп. 5.4.6 п. 5.4 ст. 5 Закону України від
28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємств" (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин; далі - Закон № 334/94-ВР), що
призвело до заниження податкових
зобов'язань з ПДВ та податку на
прибуток за вказаний період.

Таке порушення полягало у формуванні
валових витрат та податкового кредиту
за наслідками експортних операцій та
отриманих послуг з розробки "веб -сайту"
в мережі Інтернет. Так, у акті перевірки
зазначено, що Підприємство
безпідставно використало ставку ПДВ "0"
відсотків до бази оподаткування по
операціях з поставки товару по
вантажних митних деклараціях, які не
відповідають Інструкції про порядок
заповнення вантажної митної
декларації, затвердженої наказом
Державної митної служби України від
09.07.1997 № 307, оскільки у гр. 2
"Відправник/Експортер" вантажних
митних замість ідентифікаційного
номеру, що належить договору про
спільну діяльність, зазначено
ідентифікаційний номер позивача, що
свідчить про експорт товару не у межах
договору про спільну діяльність. Також
в акті зазначено, що під час виконання
договору про спільну інвестиційну
діяльність позивач отримав
необоротний матеріальний актив, який у
серпні 2005 року було передано
Підприємству та який згодом було
використано у господарській
діяльності. На думку відповідача
зазначена передача відповідним чином
вплинула на стан розрахунків з
контрагентом позивача, оскільки
передача зазначеного активу є
поставкою за компенсацію. А порушення
позивачем вимог пп. 5.4.2 п. 5.4 ст. 5 Закону
№ 334/94-ВР полягало у безпідставному
віднесенні до складу валових витрат
послуги з розробки веб - сайту, оскільки
, з урахуванням роз'яснення, наданого у
листі Державного казначейства України
від 19.05.2004 № 07-04/1005-4111, веб-сторінки,
веб-сайти, веб-портали (сервери) - це
сукупність апаратних і програмних
засобів разом з інформаційними
ресурсами, що мають унікальну адресу в
мережі Інтернет і призначені для
надання інформаційних послуг
юридичним та фізичним особам, тому як
нематеріальний актив підлягає
амортизації.

Задовольняючи позов та скасовуючи
податкові повідомлення - рішення в
частині донарахування позивачеві
податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 1
135 158,00 грн., суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що експортована продукція була
вироблена у межах договору про спільну
діяльність, а факт її експорту
підтверджується належним чином
оформленими вантажно-митними
деклараціями, що є підставою для
застосування нульової ставки з ПДВ
згідно пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону № 168/97-ВР.

Так, згідно з п. 3.1.3 п. 3.1 ст. 3 Закону №
168/97-ВР об'єктом оподаткування є
операції платників податку з вивезення
товарів (супутніх послуг) у митному
режимі експорту або реекспорту (далі -
експорту), поставки транспортних
послуг по перевезенню пасажирів,
вантажобагажу (товаробагажу) та
вантажу за межами державного кордону
України.

Відповідно до п. 6.2 ст. 6 вказаного
Закону при експорті товарів та
супутніх такому експорту послуг ставка
податку становить "0" відсотків до бази
оподаткування.

Абзацом 12 пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону №
168/97-ВР визначено, що товари вважаються
експортованими платником податку в
разі, якщо їх експорт засвідчений
належно оформленою митною вантажною
декларацією.

Умови переміщення товарів у режимі
експорту визначені ст. 195 Митного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), якою встановлено, що
вивезення товарів за межі митної
території України в режимі експорту
передбачає: подання митному органу
документів, що засвідчують підстави та
умови вивезення товарів за межі митної
території України; сплату податків і
зборів, встановлених на експорт
товарів; дотримання експортером вимог,
передбачених законом.

Частинами 1-4 ст. 86 Митного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що митна декларація
приймається та реєструється митним
органом у порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України або
уповноваженим ним органом. Подання
митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.
Дата і час прийняття митної декларації
фіксуються посадовою особою митного
органу, що її прийняла, проставленням
відміток на бланку митної декларації
та відповідним записом у документах
митного органу. З моменту прийняття
митної декларації вона є документом, що
засвідчує факти, які мають юридичне
значення.

Пунктом 8 Положення про вантажну митну
декларацію, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 09.06.1997 №
574 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
визначено, що вантажна митна
декларація, заповнена у звичайному
порядку, вважається оформленою за
наявності на всіх її аркушах відбитка
особистої номерної печатки посадової
особи митниці, що здійснила митне
оформлення товарів і транспортних
засобів. Оформлена вантажна митна
декларація є підтвердженням надання
особі права на розміщення товарів
та/або транспортних засобів у
заявленому митному режимі і прав та
обов'язків зазначених у вантажній
митній декларації осіб щодо здійснення
ними відповідних фінансових,
господарських та інших операцій.

При цьому, абзацом 38 ст. 1 Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
момент здійснення експорту - це момент
перетину товаром митного кордону
України або переходу права власності
на зазначений товар, що експортується
чи імпортується, від продавця до
покупця.

Отже, необхідною виключною умовою для
застосування ПДВ за нульовою ставкою є
вивезення (експортування) товарів за
межі митної території України, що має
бути засвідчено належно оформленою
митною вантажною декларацією.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, фактичне вивезення
товару за межі митної території
України підтверджується належним
чином оформленими вантажними митними
деклараціями, які містять відбиток
особистої номерної печатки посадової
особи митниці, що здійснила митне
оформлення товарів.

Стосовно обґрунтованості
донарахування позивачем податкового
зобов'язання з податку на прибуток,
суди, вирішуючи спір, виходили з того,
що перевіркою не встановлено та в акті
не відображено факту продажу послуг зі
створення молодого виноградника.

Згідно з п. 1.6 та п. 1.7 Розділу I Порядку
оформлення результатів
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 10.08.2005 № 327, за
результатами невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок в акті
викладаються усі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності,
які стосуються фактів виявлених
порушень податкового та валютного
законодавства. Факти виявлених
порушень податкового та валютного
законодавства викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Як визначено пп. 2.3.2 розділу II Порядку №
327, за кожним відображеним в акті фактом
порушення податкового та валютного
законодавства, зокрема, необхідно: -
зазначити первинний документ, на
підставі якого вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку
(навести кореспонденцію рахунків
операцій), та інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення; - зазначити перелік
документів, що не були надані у ході
здійснення перевірки.

Не допускається відображення в акті
перевірки необґрунтованих даних, а
також суб'єктивних припущень
перевіряючими, які не мають
підтверджених доказів/та різного роду
висновків щодо дій посадових осіб
підприємства.

Цілком обґрунтованого висновку дійшли
суди попередніх інстанцій стосовно
правомірного віднесення до складу
валових витрат послуг з розробки
"веб-сайту" контрагентом позивача.

Так, оскільки чинним законодавством з
питань оподаткування не визначено
термін "веб-сайт", то з метою
оподаткування використовується
аналогічний термін, визначений іншими
джерелами.

Дійсно, згідно з листом Державного
казначейства України від 19.05.2004 №
07-04/1005-4111 веб-сторінки, веб-сайти,
веб-портали (сервери) - це сукупність
апаратних і програмних засобів разом з
інформаційними ресурсами, що мають
унікальну адресу в мережі Інтернет і
призначені для надання інформаційних
послуг юридичним та фізичним особам.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 433
Цивільного кодексу України та ст. 8
Закону України від 23.12.1993 № 3792-XII "Про
авторське право і суміжні права"
веб-сайт відноситься до об'єктів права
інтелектуальної власності
(авторського права).

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону № 334/94-ВР
нематеріальними активами визнаються
об'єкти інтелектуальної, в тому числі
промислової власності, а також інші
аналогічні права, визнані у порядку,
встановленому відповідним
законодавством, об'єктом права
власності платника податку.

При цьому згідно з пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8
вказаного Закону витрати на придбання
нематеріальних активів для власного
виробничого використання підлягають
амортизації, яка здійснюється
відповідно до пп. 8.3.9 п. 8.3 ст. 8 Закону.

Отже, якщо договір на створення
веб-сайту передбачає перехід до
платника податку - замовника права
інтелектуальної власності
(авторського права) на цей веб-сайт, то
витрати, понесені таким платником
згідно з цим договором, підлягають
амортизації на підставі пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8
Закону.

Згідно пп. 5.3.2 Закону № 334/94-ВР витрати,
пов'язані з придбанням нематеріальних
активів, що підлягають амортизації на
підставі ст. 8 цього Закону, до складу
валових витрат не включаються.
Відповідно витрати, пов'язані з
придбанням нематеріальних активів
(окрім тих, які підлягають амортизації),
для їх використання в господарській
діяльності платника податків
включаються у валові витрати на
підставі абз. 1 пп. 5.4.2 Закону № 334/94-ВР.

Судами встановлено, що відповідно до
предмету Договору підряду з ПП
Пархоменко - виконавець розробляє
рекламні матеріали, макети, ролики
віртуального туру. При цьому умовами
договору не передбачено перехід права
власності на предмет договору, що
свідчить на користь того, що метою
цього сайту є виключно реклама, а тому
відповідно до п. 9 Положення
бухгалтерського обліку (ПБУ-8) витрати
на рекламу та просування продукції, а
також витрати на підвищення ділової
репутації не визнаються
нематеріальним активом, а
відображуються у складі витрат
звітного періоду.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Бахчисарайському районі
Автономної Республіки Крим відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
25.02.2010 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 02.12.2010 у справі № 2а-2938/08/7/0170
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

Л.В. Ланченко