Справа № 810/2225/14
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року № 810/2225/14

Київський окружний адміністративний
суд в складі головуючого - судді
Лапія С.М., суддів: Головенка О.Д.,
Журавля В.О., розглянувши в порядку
письмового провадження у м. Києві
адміністративну справу за позовом гр.
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області та
Міндоходів України про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Гр. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,
в якому просить визнати неправомірними
дії відповідачів, що виявились у
відмові в анулюванні
ідентифікаційного номеру фізичної
особи - платника податків, зобов'язати
відповідачів анулювати виданий йому
ідентифікаційний номер, виключити
інформацію про позивача з Державного
реєстру фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів та здійснювати подальший
облік його як платника податків без
ідентифікаційного номеру за формами
обліку платників податків та інших
обов'язкових платежів, що
використовувались до прийняття Закону
України від 22.12.1994 № 320/94-ВР «Про
Державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів», внести
відмітку до паспорту позивача про
наявність у нього права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного
номеру.

На обґрунтування позовних вимог
зазначив, що він є віруючим, сповідує
православну релігію, у зв'язку з чим не
бажає обліковуватись за будь-яким
цифровим ідентифікатором (у тому числі
за серією та номером паспорту).

До судового засідання сторони,
належним чином повідомлені про час,
дату та місце розгляду справи, не
з'явились.

Представник позивача звернувся до суду
з письмовим клопотанням, яким
підтримав позовні вимоги, просив позов
задовольнити та розглядати справу за
його відсутності.

Відповідачі про причини неявки
представників суд не повідомили, з
клопотанням про відкладення засідання
до суду не звертались.

На підставі ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС
України судом прийнято рішення про
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Як встановлено судом, у червні 2008 року
позивач звернувся до ДПІ у
Києво-Святошинському районі Київської
області ДПС, яку реорганізовано у ДПІ у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області, із
заявами про відмову від
ідентифікаційного номеру.

Листами Державної податкової
адміністрації України №5572/5/29-2115 від
21.07.2008 та №5572/2/29-2115 від 21.07.2008 позивачу
було роз'яснено про необхідність
повторного звернення до податкового
органу із відповідною заявою та
наданням необхідних документів.

Позивач вважає, що відповідачі
фактично відмовили йому в реалізації
права на відмову від ідентифікаційного
номера з релігійних переконань,
оскільки запропонована ними процедура
не відповідає вимогам Закону України
від 22.12.1994 №320/94-ВР «Про Державний
реєстр фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів», у зв'язку з чим звернувся до
суду з даним позовом.

Щодо позовних вимог в частині визнання
неправомірними дій відповідачів, що
виявились у відмові в анулюванні
ідентифікаційного номеру позивача як
фізичної особи - платника податків,
зобов'язання відповідачів анулювати
виданий позивачу ідентифікаційний
номер, виключити інформацію про
позивача з Державного реєстру фізичних
осіб - платників податків та інших
обов'язкових платежів та здійснювати
подальший облік його як платника
податків без ідентифікаційного номеру
за формами обліку платників податків
та інших обов'язкових платежів, що
використовувались до прийняття Закону
України від 22.12.1994 №320/94-ВР «Про
Державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів», суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 35 Конституції
України, кожен має право на свободу
світогляду і віросповідання. Це право
включає свободу сповідувати будь-яку
релігію або не сповідувати ніякої,
безперешкодно відправляти одноособово
чи колективно релігійні культи і
ритуальні обряди, вести релігійну
діяльність.

Як встановлено судом, позивач є
віруючою людиною і за своїми
релігійними переконаннями
відмовляється від присвоєння
ідентифікаційного номеру, про що
повідомив відповідачів письмово.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України
«Про Державний реєстр фізичних осіб
платників податків та інших
обов'язкових платежів» для осіб, які
через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це
відповідні державні органи,
зберігаються раніше встановлені форми
обліку платників податків та інших
обов'язкових платежів. У паспортах
зазначених осіб робиться відмітка про
наявність у них права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного
номера.

Відповідно до ст. 35 Конституції
України, кожен має право на свободу
світогляду і віросповідання. Це право
включає свободу сповідувати будь-яку
релігію або не сповідувати ніякої,
безперешкодно відправляти одноособово
чи колективно релігійні культи і
ритуальні обряди, вести релігійну
діяльність.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України
"Про Державний реєстр фізичних
осіб-платників податків та інших
обов'язкових платежів" № 320/94-ВР від
22.12.1994, який був чинний на момент
звернення позивача до суду, (далі -
Закон № 320/94-ВР) для осіб, які через свої
релігійні або інші переконання
відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номера та офіційно
повідомляють про це відповідні
державні органи, зберігаються раніше
встановлені форми обліку платників
податків та інших обов'язкових
платежів. У паспортах зазначених осіб
робиться відмітка про наявність у них
права здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номера.

Частиною 2 ст. 5 Закону № 320/94-ВР, якою
врегульовано порядок реєстрації
фізичних осіб-платників податків та
інших обов'язкових платежів, визначено,
що до Державного реєстру не вноситься
інформація про осіб, які через свої
релігійні або інші переконання
відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номера та офіційно
повідомляють про це відповідні
державні органи.

Отже, платнику податків надано право
виконати свій конституційний обов'язок
по сплаті податків та інших
обов'язкових платежів без присвоєння
ідентифікаційного номеру після того,
як він офіційно повідомить про це
відповідні державні органи.

Таким чином, Законом №320/94-ВР
передбачено, що невнесення інформації
до Державного реєстру і надання права
сплати податків без ідентифікаційного
номера, або, вилучення
ідентифікаційного номера з Державного
реєстру зазначених осіб можуть
наступити тільки за умови виконання
вимог щодо офіційного повідомлення про
це відповідних органів.

Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону № 320/94-ВР
зміни та уточнення щодо даних,
занесених до Державного реєстру під
час реєстрації, вносяться державними
податковими інспекціями за місцем
постійного проживання платників
податків та інших обов'язкових
платежів, а для осіб, які не мають
постійного місця проживання в Україні,
- за місцем отримання доходів або за
місцезнаходженням іншого об'єкта
оподаткування.

У той же час, внесення до Державного
реєстру фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів інформації про осіб, які через
свої релігійні або інші переконання
відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номера, заборонено
ч. 2 ст. 5 Закону № 320/94-ВР, а у випадку,
коли ідентифікаційний номер
громадянину вже присвоєний і
відповідна інформація про таку особу
вже внесена до Державного реєстру - то
він підлягає негайному анулюванню, а
інформація - безумовному виключенню.

Така позиція сприяє дотриманню
конституційного принципу верховенства
права.

Проте, Законом № 320/94-ВР не передбачено
порядку та умов офіційного
повідомлення.

Згідно ст. 2, п. 2 ч.1 ст. 8 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" на Державну податкову
адміністрацію України покладено
обов'язок щодо прийняття та видання
нормативно-правових актів і методичних
рекомендацій з питань оподаткування.

Як зазначено вище, позивач письмово
повідомляв відповідачів про свої
релігійні переконання та вимагав
обліковувати його як платника податків
без ідентифікаційного номера та з
використанням обліку платників
податку за прізвищем, ім'ям,
по-батькові, та внести відповідній
запис в паспорт.

Однак, відповідачами було роз'яснено
позивачу про необхідність подання
певного переліку документів, що
свідчить про фактичну відмову у
задоволенні заяви позивача.

Суд зазначає, що обсяг інформації про
фізичних осіб, яка включається до
Державного реєстру, визначено ст.ст. 3
та 5 Закону №320/94-ВР.

Зокрема, передбачено, що до
інформаційного фонду Державного
реєстру включаються такі дані:
індивідуальні ідентифікаційні номери,
що надаються фізичним особам -
платникам податків та інших
обов'язкових платежів і зберігаються
за ними протягом усього їх життя;
інформація про сплату фізичними
особами податків та інших обов'язкових
платежів; прізвище, ім'я та по батькові;
дата народження; місце народження
(країна, область, район, населений
пункт); місце проживання; місце
основної роботи; види сплачуваних
податків та інших обов'язкових
платежів; інформація про сплату
фізичними особами податків та інших
обов'язкових платежів.

Згідно ч. 3 ст. 9 зазначеного Закону
фізичні особи - платники податків та
інших обов'язкових платежів, крім осіб,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера та офіційно
повідомили про це відповідні державні
органи, зобов'язані: зареєструватись у
Державному реєстрі з моменту
виникнення об'єкта оподаткування чи
сплати податків та інших обов'язкових
платежів; подавати до державних
податкових інспекцій по районах,
районах у містах і містах без районного
поділу відомості про зміну даних
відповідно до частини третьої статті 5
цього Закону протягом місяця з дня
виникнення таких змін.

З викладеного слідує, що у випадку, коли
фізична особа, яка через свої релігійні
або інші переконання відмовилась від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомила про це органи
державної податкової служби, то з
Державного реєстру підлягає
виключенню вся інформація про таку
особу, а не лише її ідентифікаційний
номер.

Відповідно до п. 1.3 Порядку внесення
відмітки до паспорта громадянина
України щодо ідентифікаційного номера
фізичної особи - платника податків та
інших обов'язкових платежів,
затвердженого спільним Наказом ДПА
України та МВС України від 19.10.2004 №602/1226,
громадяни України, які відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
обліковуються як платники податків та
інших обов'язкових платежів за серією
та номером паспорта.

У той же час зазначена норма суперечить
положенням Закону № 320/94-ВР, який має
вищу юридичну силу, про необхідність
видалення всієї інформації про таких
осіб, зазначений Закон також не
передбачає облік таких громадян за
серією та номером паспорта.

Таким чином, відповідачі неправомірно
відмовили позивачу у виключенні з
Державного реєстру фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів всієї інформації
про нього, що призвело до порушення
його прав та свобод.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що позовні вимоги в цій
частині є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання відповідачів внести
відмітку до паспорту позивача про
наявність у нього права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного
номеру, суд зазначає наступне.

Механізм та процедуру внесення
відмітки про наявність права
здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номера до паспорта
фізичної особи, яка через свої
релігійні або інші переконання
відмовляється від прийняття
ідентифікаційного номера та офіційно
повідомила про це орган державної
податкової служби, визначено спільним
наказом Державної податкової
адміністрації України та Міністерства
внутрішніх справ України від 19 жовтня
2004 року № 602/1226 «Про затвердження
Порядку унесення відмітки до паспорта
громадянина України щодо
ідентифікаційного номера фізичної
особи платника податків та інших
обов'язкових платежів», розробленим
згідно Закону України «Про державний
реєстр фізичних осіб платників
податків та інших обов'язкових
платежів».

Відповідно до п. 1.4 зазначеного Порядку
особа, яка через свої релігійні або
інші переконання відмовляється від
прийняття ідентифікаційного номера, у
разі відсутності у неї
ідентифікаційного номера повідомляє у
формі заяви орган державної податкової
служби за своїм місцем реєстрації.
Форма заяви передбачена додатком 1 до
Порядку, а додатком до заяви є
інформація про персональні дані.

При цьому, згідно п.п. 5.1, 5.2
вищезазначеного Порядку відповідну
відмітку на 7-9 сторінку паспорта
вносить посадова особа органу
внутрішніх справ на підставі виданої
заявнику податковим органом довідки за
формою № В-3.

Отже, наведеними нормами Порядку
внесення відмітки до паспорта
громадянина України щодо
ідентифікаційного номера фізичної
особи платника податків та інших
обов'язкових платежів обов'язок
внесення відміток, на підставі виданої
податковою службою довідки за формою №
В-3, покладено на органи внутрішніх
справ, та встановлено послідовність
дій, які має бути вчинено громадянином
при відмові від ідентифікаційного
номеру, форму заяви про це та перелік
документів, які мають бути до такої
заяви додані.

Тому, податковий орган зобов'язаний
видати особі лише довідку за формою №
В-3, але не зобов'язаний проставляти
відповідну відмітку про право
здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номеру у паспорті
такої особи.

Будь-яких доказів звернення позивача у
встановленому вказаним
нормативно-правовим актом порядку до
податкових органів та органів
внутрішніх справ за місцем проживання
матеріали справи не містять, тому
позовні вимоги в цій частині є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Жодних доказів на підтвердження
правомірності вищевказаної відмови
відповідачі суду не надали.

Згідно ст.162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення; зобов'язання відповідача
вчинити певні дії.

Враховуючи викладене,
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 97 КАС України суд за
клопотанням однієї зі сторін визначає
грошовий розмір судових витрат, які
повинні бути їй компенсовані.

Оскільки сторони не звертались до суду
з клопотаннями про відшкодування
судових витрат, вони компенсації не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-72, 86, 97, 98, 122, 128, 158-163, 167,
186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області та Міндоходів України щодо
відмови гр. ОСОБА_1 в анулюванні
ідентифікаційного номеру фізичної
особи - платника податків.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області та
Міндоходів України анулювати виданий
гр. ОСОБА_1 ідентифікаційний номер.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області та
Міндоходів України виключити
інформацію про гр. ОСОБА_1 з Державного
реєстру фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області та
Міндоходів України здійснювати
подальший облік гр. ОСОБА_1 як платника
податків без ідентифікаційного номеру
за формами обліку платників податків
та інших обов'язкових платежів, що
використовувались до прийняття Закону
України від 22.12.1994 № 320/94-ВР «Про
Державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів».

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий - суддя
Лапій С.М.

Судді:
Головенко О.Д.,

Журавель В.О.