Справа № 822/1757/14
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1757/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Марцісь Ю.А.

за участю представників сторін:

відповідача: Ланчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 30 травня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Кам'янець-Подільської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, вимоги
і рішення , -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького
окружного адміністративного суду з
позовом до Кам'янець-Подільської ОДПІ
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, вимоги і рішення.
Позовні вимоги мотивовано тим, що
Кам'янець-Подільською ОДПІ з 24.03.2014 року
по 04.04.2014 року проведено документальну
планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3,
за результатами якої складено Акт №
385/22-09-17-03/НОМЕР_1 від 11.04.2014р. За
наслідками проведеної перевірки
податковим органом винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
28.04.2014 №, від 28.04.2014 №, а також
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
28.04.2014 №Ф- та рішення № від
28.04.2014 про застосування штрафних
санкцій. Вважаючи висновки податкового
органу безпідставними, а рішення -
неправомірними, просили визнати
податкові повідомлення-рішення,
рішення та вимогу протиправними та
скасувати.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 30.05.2014 року
позов задоволено частково. Не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 30.05.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні представник
відповідача (апелянта) апеляційну
скаргу підтримала у повному обсязі за
обставин, викладених у ній, просила
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 30.05.2014 року
скасувати, дала пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлявся
своєчасно та належним чином. Про
причини неявки в судове засідання суд
не повідомив, клопотань про
відкладення розгляду справи не
направляв.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду першої інстанції - скасуванню, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
Кам'янець-Подільською ОДПІ з 24.03.2014р. по
04.04.2014р. проведено документальну
планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3,
за результатами якої складено Акт №
385/22-09-17-03/НОМЕР_1 від 11.04.2014р. (далі - Акт).

За наслідками проведеної перевірки
відповідачем винесено:

- податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 28.04.2014 №, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання по
податку з доходів найманих працівників
на загальну суму 4027,04 грн. у тому числі
1763,35 грн. - за основним платежем та 2263,69
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами);

- податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 28.04.2014 №, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання по
податку на додану вартість на загальну
суму 11400,00 грн., утому числі 8440,00 грн. - за
основним платежем та 2960,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
28.04.2014 №Ф-, якою визначено
заборгованість зі сплати єдиного
соціального внеску на суму 14838,87 грн.;

- рішення № від 28.04.2014 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нараховано єдиного
внеску, яким застосовано штрафну
санкцію у розмірі 1881,94 грн.

Стосовно винесеного
Кам'янець-Подільською ОДПІ податкового
повідомлення-рішення форми «Р» від
28.04.2014 №, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання по податку на
додану вартість, судом першої
інстанції встановлено, що згідно
матеріалів перевірки позивачем за
період з 11.09.2012 по 01.02.2013 надано послуг з
вантажних перевезень всього на суму -
454740,37 грн., з них послуги міжнародних
перевезень - 412540,37 грн. та 42200,00 грн. -
послуги з внутрішніх перевезень. З
матеріалів справи вбачається, що
платником ПДВ суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_3 зареєстрований у
Кам'янець-Подільській ОДПІ 11.02.2013р.

Положеннями п.185.1 ст.185 ПК України
визначено, що об'єктом оподаткування є
операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; б) постачання послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до розділу XX, підрозділу 2,
статті 10 перехідних положень ПК
України встановлено, що за податковими
зобов'язаннями з податку на додану
вартість, що виникли з 01 січня 2014 року
до 31 грудня 2013 року включно ставка
податку становить 20 відсотків.

Згідно вимог п.п. 195.1.3. п. 195.1 ст. 195 ПК
України за нульовою ставкою
оподатковуються операції з постачання
таких послуг, як міжнародні
перевезення пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Так, позивачем за період, що
перевірявся, надавались послуги з
перевезень. При цьому суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідні послуги надавались
виключно у сфері міжнародних
перевезень. Апеляційний суд з цього
приводу звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

У поданій апеляційній скарзі та у
судовому засіданні представник
відповідача наголосила, що частина
перевезень, які здійснював ФОП ОСОБА_3 є
внутрішніми перевезеннями.
Обґрунтовуючи зазначене, відповідач
вказав на те, що надані позивачем
документи на підтвердження
правомірності своїх дій вже були
враховані перевіряючими при
проведенні перевірки. Зокрема це
стосується документів по
взаєморозрахункам з ТОВ "Транспортер
плюс", ТОВ "Санитек Украина". Операції з
ДП "Красилівський агрегатний завод",
ТОВ "Експор-Імпорт", ПП "Аутовест", ТОВ
"Трансформатор сервіс", "PNEUMATIC GROUP"
відбувалися у період з червня по
серпень 2012 року, в той час як
донарахування податковим органом
проводилось з вересня 2012 року (а.с. 38-40).
Жодних доказів на підтвердження
правомірності віднесення наданих
послуг з перевезення до міжнародних, що
давало б право на їх оподаткування за
нульовою ставкою, позивачем не надано.
Відтак податковий орган дійшов
правильного висновку про те, що сума
податкового зобов'язання з ПДВ, яку
позивачеві слід було відобразити в
податкових деклараціях з податку на
додану вартість за період з 11.09.2012 р. по
01.02.2013р. становить: 42200,00 грн. * 20% = 8440,00
грн., чого останнім зроблено не було.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про неправомірність винесення
відповідачем податкового
повідомлення-рішення форми «Р» від
28.04.2014 №.

Щодо податкової вимоги, якою визначено
заборгованість зі сплати єдиного
внеску та рішення про застосування
штрафних санкцій за своєчасно не
нарахований єдиний внесок, з
матеріалів справи вбачається, що
перевіркою достовірності відображення
у звітності сум доходу, отриманого від
здійснення діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на який нараховується єдиний
внесок встановлено його заниження
всього на суму 42763,32 грн., у тому числі за
2012 рік на 22942,31 грн. та в 2013 році на 19821,01
грн., чим, відповідно, занижено суму
єдиного внеску, нарахованого з чистого
оподаткованого доходу у розмірі 34,7%, що
підлягає сплаті до бюджету, всього на
суму 14838,87 грн., у т.ч. за 2012 рік на 7960,98
грн., за 2013 рік - 6877,89 грн.

Вирішуючи по суті існуючий спір в цій
частині, суд першої інстанції
керувався тим, що відповідно до п. 4 ч. 1
ст. 4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» №2464-VI
від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI), платником
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Положення ч.11 ст.8 Закону №2464-VI
передбачають, що єдиний внесок для
платників, зазначених у п.п. 4 та 5 ч.1 ст.
4 цього Закону, встановлюється у
розмірі 34,7% визначеної п.п. 2 та 3 ч.1 ст.7
цього Закону бази нарахування єдиного
внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 зазначеного
Закону єдиний внесок для платників,
зазначених у п.4 (крім фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та п.5 ч.1 ст. 4
цього Закону, нараховується на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу за
місяць, у якому отримано дохід
(прибуток).

Відповідно до ч.3 ст. 7 цього ж Закону
нарахування єдиного внеску
здійснюється в межах максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом.

Пунктом 4 частини 1 ст.1 Закону №2464-VI
передбачено, що максимальна величина
бази нарахування єдиного внеску -
максимальна сума доходу застрахованої
особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам
прожиткового мінімуму для
працездатних осіб, встановленого
законом, на яку нараховується єдиний
внесок;

З метою розрахунку податкових
зобов'язань по податку з доходів
фізичних осіб, фізичні
особи-підприємців зобов'язані подавати
до податкового органу податкову
декларацію про майновий стан і доходи,
в якій і декларується сума доходу
(прибутку), отриманого від діяльності
фізичної особи-підприємця, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб і яка є основною величиною для
визначення бази нарахування єдиного
соціального внеску в розумінні ст. 7
Закону № 2464.

Судом першої інстанції не надано
належної оцінки тій обставині, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_3 в
2012-2013 роках отримував доходи в розрізі
місяців, а в таблиці 1 додатку 5
відобразив в одному місяці суму
чистого доходу, з урахуванням
максимальної величини, чим занизив
суму єдиного внеску, що
підтверджується матеріалами справи.
Зазначене призвело до того, що позивач,
отримуючи доходи в розрізі місяців за
період, що підлягав перевірці, водночас
у таблиці 1 додатку 5 відобразив в
одному місяці суму чистого доходу з
урахуванням максимальної величини, чим
занизив суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відтак вимога про сплату боргу
(недоїмки) від 28.04.2014 № Ф- та
рішення № від 28.04.2014 про
застосування штрафних санкцій є
обґрунтованими і правомірними.

Доводи апеляційної скарги дають
підстави для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова в
межах апеляційного оскарження не
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підлягає скасуванню.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про необґрунтованість
доводів позивача. Разом з тим,
відповідач як суб'єкт владних
повноважень в ході судового розгляду
довів обґрунтованість своїх висновків
і правомірність прийнятих на їх
підставі рішень.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
судом норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Враховуючи порушення судом першої
інстанції норм права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, колегія суддів
вбачає підстави для скасування
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції в частині задоволення позову
та прийняття нової постанови, якою у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області задовольнити
частково .

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 30 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Кам'янець-Подільської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, вимоги
і рішення, - скасувати в частині
задоволення позовних вимог .

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В решті постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 30
травня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "08" вересня 2014 р. .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.