Справа № 2а-15272/09/0470
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Федосєєвої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради

за позовом

Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області

до

про

Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради

зобов’язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція у Дніпропетровській області (далі по тексту - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради (далі по тексту – відповідач), в якому просила, з урахуванням уточнення позовних вимог, зобов'язати відповідача виконати п.2 вимог контрольно-ревізійного відділу в м. Дніпропетровську від 17.09.2009р. №08-02-13/2252, а саме забезпечити надходження орендної плати за використання нерухомого майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в розмірі 1126437,36 грн., в тому числі до міського бюджету в сумі 709687,20 грн. та на рахунки балансоутримувачів в сумі - 416750,16 грн. шляхом, визначеним у вимозі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в результаті перевірки були встановлені порушення ведення бухгалтерського обліку відповідачем, у зв'язку з чим були винесені обов'язкові вимоги від 17.09.2009р. №08-02-13/2252, але відповідач дані вимоги не виконав.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що вимоги контрольно-ревізійного відділу в м. Дніпропетровську від 17.09.2009р. №08-02-13/2252, в частині забезпечення надходження орендної плати за використання нерухомого майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста, є обов'язковими для виконання відповідачем.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд не звернув уваги, що вимога позивача щодо стягнення недоотриманих коштів внаслідок несвоєчасного укладання договорів оренди, додаткових угод до існуючих договорів оренди, штучного зволікання з наданням та підписанням документів орендарями та несвоєчасного внесення змін до договорів в частині застосування орендних ставок протягом 2007-2009 років є протиправною, такою, що порушує норми законодавства щодо нарахування орендної плати, а тому не підлягає виконанню.

Позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, свого представника для участі у її розгляді не направив.

За таких обставин, з урахуванням думки представника відповідача, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника позивача.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі підстави.

Відповідно до матеріалів справи, в період з 16 лютого 2009 року по 14 травня 2009 року посадовими особами позивача проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.01.2007р. по 01.03.2009р., результати якої оформлено актом №08-24/12 від 14 травня 2009 року.

В ході проведення ревізії відповідача встановлено відсутність бухгалтерського обліку операцій, пов'язаних із нарахуванням та відображенням заборгованості по розрахункам з орендарями нерухомого майна, яке належить територіальній громаді міста, що є порушенням вимог ст.3 та п. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Пунктом 2 обов’язкових вимог позивача від 17 вересня 2009 року №08-02-13/2252відповідача, зокрема, зобов’язано забезпечити надходження орендної плати за використання нерухомого майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста шляхом проведення претензійно-позовної роботи, стягнення й перерахування орендної плати до бюджету і рахунки балансоутримувачів.

Повноваження контрольно-ревізійної служби, на момент прийняття вищезазначених вимог, були визначені Законом України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні».

Пунктом 7 ст.10 вищезазначеного Закону передбачено право органів державної контрольно-ревізійної служби пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу вказаної правової норми виходить, що рішення державного органу, органу місцевого самоврядування та їх посадових осіб повинні бути прийняті в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності всіх перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансі між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Пунктом 35 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, визначено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Відповідно до п. 46 Порядку, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом служби у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно із п. 49 Порядку, у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган служби ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Пунктом 50 Порядку встановлено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи служби вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із змісту вказаних положень законодавства вбачається, що з метою усунення порушень законодавства КРУ використовує механізми, встановлені чинним законодавством, зокрема, пунктом 50 Порядку. У випадку встановлення порушень законодавства, відповідач має право пред'являти письмову вимогу щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства. Між тим, зміст вимоги відповідача повинен узгоджуватися з приписами чинного законодавства, що, зокрема, означає те, що вимога повинна містити вичерпну вказівку підконтрольному суб'єкту щодо вчинення дій, які відповідно до норм законодавства будуть направлені на усунення порушених вимог закону.

Дослідивши пункт 2 вимоги, пред'явленої Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, колегія суддів прийшла до висновку, що він прийнятий з порушенням вимог законодавства.

На думку колегії суддів, для досягнення поставленої мети - усунення порушень вимог законодавства, позивач не повинен ставити вимогу про проведення претензійно-правової роботи, оскільки вирішення питань про необхідність чи відсутність підстав для проведення претензійно-позовної роботи покладається на розсуд Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради. У випадку, якщо Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради не вбачає підстав для проведення претензійно-позовної роботи, суд не вправі зобов'язувати відповідача до її проведення.

Крім того, позивачем не зазначено, якою нормою закону (підзаконного акту) передбачено відновлення порушених, на його думку, вимог законодавства саме у такий спосіб.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги у даній адміністративній справі щодо зобов’язання відповідача виконати п.2 вимог контрольно-ревізійного відділу в м. Дніпропетровську від 17.09.2009р. №08-02-13/2252, є необґрунтованими, заявленими без достатніх правових підстав.

Враховуючи викладене, керуючись ч.3 ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради – задовольнити.

В задоволенні адміністративного позову Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області – відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу – з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено – 01 липня 2014 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна