Справа № 2а-6279/12/1370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 р.
Справа № 9104/179025/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю секретаря судового
засідання Сідельник Г. М.

представника особи, яка
подала

апеляційну скаргу
(відповідача) Чубак Н. В.

представників позивача
Бордюка В. І., Коваленка О. С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2012
року по справі №2а - 6279/12/1370 за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Гонта» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби про
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

УСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Гонта»
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби, в якому
просило скасувати податкові
повідомлення - рішення відповідача від
04 липня 2012 року №, № та
№.

Обгрунтовуючи позовні вимоги,
посилається на ті обставини, що
податковий орган, проводячи
документальну позапланову виїзну
перевірку з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаєморозрахунках із ТзОВ «Оптісвіт»
за період із 01 грудня 2009 року по 31
березня 2011 року, прийшов до помилкових
висновків про порушення вимог ст. ст.
215, 216, 228 Цивільного кодексу України, пп.
пп. 7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п.198.3, п.198.6
ст. 198 Податкового кодексу України і
заниження податку на додану вартість в
сумі 267 998 гривень 98 коп., а також про
порушення п.5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п.5.3 ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» і заниження
об'єкту оподаткування на суму 335 698
гривень 60 коп.. При цьому зазначає, що
такі висновки не відповідають
фактичним обставинам справи, так як
господарські операції реально
проведені і даний факт підтверджується
належним чином складеними первинними
документами. У зв'язку з цим вважає, що у
даному випадку відсутні підстави для
винесення оспорюваних податкових
повідомлень - рішень.

Відповідачем подано письмові
заперечення проти позову, згідно
змісту яких в ході проведення
позапланової виїзної перевірки з
питань дотримання позивачем вимог
податкового законодавства по
взаєморозрахунках із ТзОВ «Оптісвіт»
за період із 01 грудня 2009 року по 31
березня 2011 року позивачем до перевірки
не надано документи, що засвідчують
якість товару, комплекту перевізних
документів залізничним чи
автомобільним транспортом та інші
документи, що свідчать про
транспортування від ТзОВ «Оптісвіт» на
склад позивача. Також, не надано для
перевірки відомості щодо умов поставки
та транспортування даного товару, осіб,
якими здійснювалось приймання
(передача), розвантаження та складання
придбаних товарів. Вказані обставини
свідчать про неотримання позивачем
товару від контрагента. Тобто,
позивачем не доведено реальності
операції щодо часу здійснення
операцій, місцезнаходження майна,
наявність трудових ресурсів, виробничо
- складських приміщень, основних
фондів, виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів), які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності, що у свою чергу свідчить
про правочини укладені без мети
настання реальних наслідків.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2012
року вказаний позов задоволено:
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому
районі м. Львова від 04 липня 2012 року №
, № та №.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою суду, відповідач подав на
вищевказане судове рішення до
Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, у якій, з посиланням на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставини, що мають значення для справи
та порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на те, що факти порушень
позивачем вимог податкового
законодавства, які послужили підставою
для прийняття оспорюваних податкових
повідомлень - рішень, мали місце та
чітко зафіксовані в акті перевірки від
19 червня 2012 року № 582/22-40/20831832, а тому
висновок суду першої інстанції про
протиправність цих податкових
повідомлень - рішень та відповідно про
наявність підстав для їх скасування є
помилковим.

В судовому засіданні представник
особи, яка подала апеляційну скаргу
(відповідача), підтримала викладені в
апеляційній скарзі доводи і вважає, що
оскаржувана постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

Представники позивача не погодилися з
апеляційною скаргою і пояснили в
судовому засіданні апеляційного суду,
що доводи відповідача не дають підстав
для висновку про необґрунтованість та
незаконність постанови суду першої
інстанції. Крім цього, позивач
посилається і на ті обставини, що
перевірку проведено на підставі
постанови, винесеної відповідно до
норм кримінально - процесуального
закону, а тому відповідач не мав
підстав для прийняття оспорюваних
податкових повідомлень - рішень. У
зв'язку з цим просить залишити без змін
оскаржуване судове рішення суду першої
інстанції.

Вислухавши суддю - доповідача та доводи
представників сторін, дослідивши
наявні в справі матеріали та докази,
перевіривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, правильність правової
оцінки судом першої інстанції обставин
справи та застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що викладені
відповідачем в акті перевірки висновки
про порушення ПП «Гонта» вимог
податкового законодавства, а саме
завищення розміру податкового кредиту
з податку на додану вартість та валових
витрат є необґрунтованими та не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи, а досліджені під час
розгляду справи докази доводять
реальність господарських операцій
позивача з ТзОВ «Оптісвіт», що в свою
чергу свідчить про протиправність
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідачем на підставі направлення
від 08 червня 2012 року №347 із 08 по 12 червня
2012 року проведено документальну
позапланову виїзну перевірку з питань
дотримання позивачем вимог
податкового законодавства. За
результатами перевірки від 19 червня 2012
року складено Акт за №582/22 - 40/20831832 «Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ПП
«Гонта» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаєморозрахунках із Товариством з
обмеженою відповідальністю «Оптісвіт»
(Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інвек») за період з 01
грудня 2009 року по 31 березня 2011 року».

На підставі висновків перевірки
відповідачем 04 липня 2012 року прийняті
податкові повідомлення - рішення:
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за податком на
прибуток на суму 402 467 гривень 85 коп., з
яких: на 335 698 гривень 60 коп. - за основним
платежем та на 66 769 гривень 25 коп. - за
штрафними (фінансовими) санкціями;
№, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за січень 2010 року на
суму 559 гривень 92 коп. та №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за податком на додану
вартість на суму 321 275 гривень 39 коп., з
яких: на 267 998 гривень 98 коп. - за основним
платежем та на 53 276 гривень 41 коп. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для визначення позивачеві
податкових зобов'язань слугував
висновок відповідача про порушення
позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», що призвело до
завищення валових витрат на суму 1342794.57
грн., а відтак, до заниження податку на
прибуток на суму 335698.6 грн., а також
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», пунктів 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на суму 267 998 гривень 98
коп..

Вказані висновки обґрунтовані
посиланням на те, що господарські
операції між позивачем та ТзОВ
«Оптісвіт» не спричинили реального
настання правових наслідків, укладені
між ними угоди носять фіктивний
характер. На обґрунтування такого
твердження відповідач посилається на
відсутність підтвердження факту
транспортування придбаного товару від
ТзОВ «Оптісвіт» на склад ПП «Гонта»,
прийняття його за кількістю та якістю,
виконання вантажно-розвантажувальних
робіт, зберігання та правомірність
проведених розрахунків. Крім цього,
посилається на відомості, які
містяться в акті перевірки податковим
органом ТзОВ «Оптісвіт», відповідно до
якого у нього відсутні необхідні умови
для ведення господарської, економічної
діяльності, складські приміщення,
транспортні засоби, необхідна
чисельність працівників, виробничі
потужності для здійснення будь - якого
виду діяльності, що вказує на
неможливість реального здійснення
господарської діяльності та про
здійснення ним діяльності лише з метою
надання податкової вигоди третім
особам.

Спірні правовідносини мали місце в 2009 -
2011 роках, а відтак, врегульовані
нормами Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
Закону України «Про податок на додану
вартість» та Податкового кодексу
України.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь - яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» передбачено, що якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналогічні положення щодо порядку
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість передбачені
статтею 198 Податкового кодексу України.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави для висновку, що витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Тобто, за відсутності факту придбання
товарів чи послуг або в разі якщо
придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Отже, предметом доказування у
відповідній категорії спорів є
реальність господарських операцій, що
є підставою для формування валових
витрат; виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником податків
необґрунтованої податкової вигоди
мають ґрунтуватись на сукупності
доказів, що безспірно підтверджують
існування обставин, які виключають
право платника, зокрема, на віднесення
певних витрат до складу валових витрат
з податку на прибуток та формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог статті 228
Цивільного кодексу України є її
укладання з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із
сторін щодо настання відповідних
протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

В підтвердження факту існування
вказаних обставин у даній справі ДПІ у
Галицькому районі м. Львова не надала
суду жодних належних та допустимих
доказів.

Натомість у матеріалах справи наявні
копії укладених між ПП «Гонта» та ТзОВ
«Оптісвіт» договорів поставки від 12
травня 2010 року № 53/05/10/Р та від 10 січня
2011 року № 78/01/11/Р, згідно з якими
останній зобов'язувався здійснити
поставку позивачу за встановлену плату
кормові добавки, вакцини, ветеринарні
препарати і ветеринарні інструменти.

В підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з вказаним
контрагентом позивачем надано суду
копії податкових накладних, видаткових
накладних, виписок по особових
рахунках позивача,
товарно-транспортних накладних.

Зазначені документи містять усі
необхідні реквізити як того вимагає
чинне законодавство України.

Також в матеріалах справи містяться
копії експертних висновків Державного
науково - контрольного інституту
біотехнології і штампів
мікроорганізмів щодо препаратів, що
поставлялись ТзОВ «Оптісвіт» позивачу,
про їх придатність до застосування.

Придбані у ТзОВ «Оптісвіт» товарно -
матеріальні цінності були використані
позивачем у власній господарській
діяльності, а саме реалізовані
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Геліос», Відкритому
акціонерному товариству
«Володимир-Волинська птахофабрика»,
Фермерському господарству
«Нагорянка», в підтвердження чого
надано суду копії податкових
накладних, видаткових накладних та
подорожніх листів.

Крім того, згідно з чинним
законодавством дійсність правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника не залежать від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності у них основних фондів та
трудових ресурсів. Позивач не може
нести відповідальність за невиконання
його контрагентами своїх податкових
зобов'язань, адже поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника податків
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань. А відтак, за умови
невстановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
контрагента для одержання незаконної
податкової вигоди, позивач не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Також слід зазначити, що на момент
здійснення спірних господарських
операцій позивач та його контрагент
ТзОВ «Оптісвіт» були зареєстровані в
установленому законом порядку як
суб'єкти підприємницької діяльності та
платники податку на додану вартість.

Крім цього, як убачається із
досліджених у відповідності до ст. 195 ч.
2 Кодексу адміністративного
судочинства України додаткових
доказів, представлених відповідачем, у
січні 2012 року ТОВ «Ін - Тайм» надавало
послуги з організації перевезень для
ПП «Гонта». Разом з цим отримана
податковим органом додаткова
інформація не спростовує залучення
Національної служби доставки «Ін -
Тайм» до поставки товарів позивачу
протягом 2009 - 2011 років, оскільки у
отриманій на запит податкового органу
відповіді не міститься спростувань
цього факту.

З врахуванням вищенаведеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що господарські операції між
ПП «Гонта» та ТзОВ «Оптісвіт» реально
проведені, а відповідно вказані у
виписаних даним контрагентом
податкових накладних відомості
відповідають дійсності.

Разом з тим, у відповідача відсутні
докази участі позивача у схемах
мінімізації податкових платежів та
транзитних фінансових потоків шляхом
створення за допомогою спірних
операцій лише видимості товарообігу та
руху грошових коштів без реальних
економічних змін майнового стану.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про правомірність
формування позивачем податкових
зобов'язань за податком на прибуток та
податком на додану вартість з
врахуванням господарських відносин з
ТзОВ «Оптісвіт», а відтак, про
наявність підстав для скасування
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи,
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
а також про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2012
року по справі №2а - 6279/12/1370 за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Гонта» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби про
скасування податкових повідомлень -
рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

судді
Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу у повному обсязі складено 02
вересня 2014 року.