Справа № 826/6839/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6839/14
інстанції: Костенко Д.А.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів при секретарі
Хрімлі О.Г., Коротких А.Ю., Літвіної
Н.М., Архіповій Л.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Страдіваріус Україна»» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И Л А :

Київське міське відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Страдіваріус
Україна»» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році, у
розмірі 232 186,80 грн. та нарахованої пені
у розмірі 1 880,82 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
червня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою задовольнити адміністративний
позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 27 лютого 2014 року позивачем
подано відповідачу Звіт про зайнятість
і працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(Форма № 10-ПН), згідно з яким кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», у 2013
році становить 4 особи, водночас
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність, у 2013 році склала 0 осіб.

Не погоджуючись з несплатою
відповідачем
адміністративно-господарських санкцій
та пені у повному обсязі та вважаючи
такі дії протиправними, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з копіями звітів про наявність
вакансій (форма № 3-ПН) за
січень-грудень 2013 року з відмітками
Шевченківського районного центру
зайнятості про прийняття, відповідачем
регулярно подавалася інформація про
вакантні місця продавця-консультанта
(характер роботи, вимоги та ін.) у
кількості від 4 до 18 місць для
працевлаштування інвалідів.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Ст. 5 Закону України «Про зайнятість
населення» передбачено, що держава
забезпечує надання додаткових
гарантій щодо працевлаштування
працездатним громадянам у
працездатному віці, які потребують
соціального захисту і не здатні на
рівних конкурувати на ринку праці, у
тому числі інвалідам, які не досягли
пенсійного віку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» та Порядку сплати
підприємствами, установами і
організаціями штрафних санкцій до
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, акумуляції, обліку та
використання цих коштів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1767 від 28 грудня 2001 року, підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності, де кількість
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце не зайняте інвалідом.
Штрафні санкції сплачуються
підприємствами самостійно не пізніше 15
квітня року, що настає за звітним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Обов'язки роботодавців стосовно
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування чітко визначені ч. 3
ст. 18 Закону, згідно з якою
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

З наведеного випливає, що роботодавець
не зобов'язаний здійснювати фактичний
пошук інвалідів для їх
працевлаштування, оскільки
законодавством такий обов'язок
покладається на державну службу
зайнятості.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні
питання правомірності стягнення
штрафних санкцій слід виходити із
загальних норм права відносно
відповідальності за порушення
зобов'язань та встановлення в діях або
бездіяльності підприємства складу
правопорушення з метою застосування до
підприємства юридичної
відповідальності у вигляді штрафних
санкцій.

Відповідно до ст. 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
всіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

У даному випадку виконанню
відповідними органами обов'язку
працевлаштувати інвалідів повинно
передувати вжиття підприємством
необхідних заходів для забезпечення
такого працевлаштування, до яких
належить, зокрема, здійснення заходів
із створення в установленому порядку
робочих місць у межах нормативу та
інформування названих органів про
наявність вакантних посад для
інвалідів.

У тому випадку, якщо у діях відповідача
відсутній склад правопорушення, на
нього не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження відповідача інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 14 березня 2013 року у справі
№ К/9991/2834/11, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 13
березня 2013 року у справі № К/9991/17676/11,
постановах Верховного Суду України від
20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, від 16
квітня 2013 року у справі № 21-81а13.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач виконав обов'язок по
здійсненню заходів зі створення
робочих місць для інвалідів,
покладений на нього законодавством,
у повній мірі, оскільки ним у період з
січня по грудень 2013 року подавалися до
центру зайнятості звіти про наявність
вакансій форми № 3-ПН.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про необґрунтованість
позовних вимог Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Страдіваріус
Україна»» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення,
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 червня 2014 року - без
змін.

Повний текст ухвали виготовлений 01
вересня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
А.Ю. Коротких

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Коротких А. Ю.

Літвіна Н. М.