Справа № 808/4120/14
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року (о 12 год. 50 хв.)Справа №
808/4120/14м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Батрак І.В., суддів
Бойченко Ю.П., Нечипуренко О.М.,
розглянув в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України ОСОБА_2

до Державної реєстраційної служби
України

про скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернулась до Запорізького окружного
адміністративного суду (далі - суд) із
позовом до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України ОСОБА_2
(далі - відповідач 1), Державної
реєстраційної служби України (далі -
відповідач 2), в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України ОСОБА_2
від 24.12.2013 № 9428693 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Зобов'язати Державну реєстраційну
службу України зареєструвати за ОСОБА_1
право власності на приміщення № 1 літ. Ж
- склад площею 115,1 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, як на виділений в
натурі об'єкт нерухомого майна
відповідно до рішення Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2008 у
справі № 2-1556/08.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що до Реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції Запорізької області був
наданий повний перелік документів для
державної реєстрації прав на нерухоме
майно у відповідності до ст. 16 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», тому прийняте відповідачем 1
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
24.12.2013 № 9428693 є незаконним,
безпідставним та таким, що порушує
права позивача як власника об'єкта
нерухомості, а саме приміщення № 1 літ.
Ж - склад площею 115,1 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. На підставі
викладеного, просить позов
задовольнити.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, проте 24.07.2014
надав суду клопотання (вх. № 28730) про
розгляд справи за його відсутності у
письмовому провадженні та пояснення
(вх. № 28728), відповідно до яких
представник позивача вважає
заперечення відповідачів проти
адміністративного позову
безпідставними, а позов таким, що
підлягає задоволенню.

Відповідач 1 у судове засідання не
з'явився, проте 17.07.2014 надав до суду
заперечення (вх. № 27733), в яких просить
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог повністю. Зокрема,
зазначає, що підставою для прийняття
рішення про відмову в проведенні
державної реєстрації прав стала
наступна обставина: відповідно до п. 2.2.
Інструкції щодо проведення поділу,
виділу та розрахунку часток об'єктів
нерухомого майна, затвердженої Наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 18.06.2007 № 55, поділ на
самостійні об'єкти нерухомого майна
провадиться відповідно до
законодавства з наданням кожному
об'єкту поштової адреси. Разом з тим,
всупереч вимогам п. 36 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №
703 (був чинний до 11.02.2014, на момент
прийняття оскаржуваного рішення), для
проведення державної реєстрації прав
заявником не подано документа, що
посвідчує присвоєння об'єкту
нерухомого майна, який утворився у
результаті поділу, нової адреси.
Вказує, що позивачем у позові
зазначено, що об'єкту нерухомості,
права на який ним заявлено, присвоєно
номер 1 літ. Ж за адресою: АДРЕСА_1, однак
документу повноваженого органу, яким
підтверджується присвоєння
самостійної адреси вказаного об'єкту
нерухомого майна не надано. Ураховуючи
наведене, подані документи не
відповідають установленим вимогам та
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують. Вважає,
що рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
24.12.2013 №9428693 прийняте на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Представник відповідача 2 у судове
засідання не з'явився, проте 11.07.2014
надав до суду заперечення (вх. № 26932), в
яких просить відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог повністю.
Зокрема, посилається на ст. 9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та зазначає, що державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Вказує, що втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.
Таким чином, ніхто не може втручатись у
прийняття будь-яких рішень державним
реєстратором (в т. ч. і Укрдержреєстр),
що пов'язані з державною реєстрацією
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень. Вказує, що належними
відповідачами у справах щодо
оскарження рішень з питань державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, зокрема визнання їх
незаконними, є виключно державні
реєстратори прав на нерухоме майно.
Зазначає, що за відсутності звернення у
встановленому законодавством порядку
до відповідної реєстраційної служби за
місцезнаходженням нерухомого майна,
ніхто не вправі переглядати документи
та/або приймати будь-яке рішення щодо
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Згідно з ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України
при розгляді справи в порядку
письмового провадження фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне
вирішити справу за наявними в ній
матеріалами, за відсутності
представників сторін, в порядку
письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини.

На підставі договору купівлі-продажу
об'єкту нерухомості від 14.07.2005,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за
номером 2002, ОСОБА_1 було придбано у
Відкритого акціонерного товариства
«Запоріжнафтопродукт» об'єкт
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, розташований на
земельній ділянці площею 7261 кв.м. та
складається з 9/20 частин літ. Б, а саме
частини приміщення № 3: коридор 1 пл.17,6
кв.м, кімната 2 пл. 37,8 кв.м, коридор 3 пл. 1,1
кв.м, кімната 4 пл. 25,8 кв.м, кімната 6 пл.
12,2 кв.м та приміщення № 4: склад 1 пл. 66,0
кв.м, склад 2 пл. 85,9 кв.м, кімната 3 пл.12,8
кв.м, кладова 4 пл. 5,0 кв.м, загальною
площею 264,2 кв.м; та 13/20 частин літ. Ж -
склада 1 пл. 115,1 кв.м.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 23.06.2008 по справі №
2-1556/08 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергетичні
технології», ОСОБА_5, 3-я особа Орендне
підприємство «Запорізьке міжміське
бюро технічної інвентаризації» про
виділ майна в натурі задоволено.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 9/20 частин
складу літ. Б, загальною площею 589,5 кв.м,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
складається із: приміщення 3 - коридор 1
пл. 17,6 кв.м, кімната 2 пл. 37,8 кв.м, коридор
3 пл. 1,1 кв.м, кімната 4 пл. 25,8 кв.м, кімната
6 пл. 12,2 кв.м, приміщення 4 - склад 1 пл. 66,0
кв.м, склад 2 пл. 85,9 кв.м, кімната 3 пл. 12,8
кв.м, кладова 4 пл. 5,0 кв.м, загальна площа
264,2 кв.м; та 13/20 частин приміщення літ. Ж -
склад 1 пл. 115,1 кв.м.

Присвоєно цим об'єктам нерухомості
номера приміщень № 3, № 4 літ. Б та
приміщення № 1 літ. Ж за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1,
що складається із: приміщення 3 літ. Б -
коридор 1 пл. 17,6 кв.м, кімната 2 пл. 37,8
кв.м, коридор 3 пл. 1,1 кв.м, кімната 4 пл. 25,8
кв.м, кімната 6 пл. 12,2 кв.м, приміщення 4
літ. Б - склад 1 пл. 66,0 кв.м, склад 2 пл. 85,9
кв.м, кімната 3 пл. 12,8 кв.м, кладова 4 пл. 5,0
кв.м, загальна площа 264,2 кв.м; та
приміщення № 1 літ. Ж - склад 1 пл. 115,1
кв.м.

Зобов'язано Орендне Підприємство
«Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації» скасувати попередню
реєстрацію цього об'єкту нерухомості,
яке було проведено на підставі
договору купівлі-продажу від 14.07.2005
року, засвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_4

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 23.06.2008 по справі
№ 2-1556/08 набрало законної сили 04.07.2008,
тобто є обов'язковим до виконання.

06.12.2013 представником позивача до
Реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції
Запорізької області була подана заява
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень та додані документи згідно
картки прийому заяви № 8744606.

Даною заявою прохалося зареєструвати
за ОСОБА_1 на підставі рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 23.06.2008 право власності на
приміщення № 1 літ. Ж - склад 1 площею 115,1
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, як на окрему одиницю
нерухомого майна.

24.12.2013 Державним реєстратором прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України ОСОБА_2
прийнято Рішення № 9428693 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відповідно до даного Рішення державним
реєстратором встановлено, що об'єкт
нерухомого майна, з якого виділено
приміщення, що підлягає державній
реєстрації, перебуває у спільній
частковій власності. Поданим заявником
рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 23.06.2008 виділено в натурі
9/20 частин об'єкту нерухомості та
визнається право власності на
приміщення як окремий об'єкт
нерухомого майна, тоді як перерозподіл
часток власності співвласників не
здійснено, що не відповідає вимогам
Інструкції щодо проведення поділу,
виділу та розрахунку часток об'єктів
нерухомого майна, затвердженої Наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 18.06.2007 № 55. Також відсутній
документ, що підтверджує присвоєння
самостійної адреси об'єкту нерухомого
майна. Таким чином, подані документи не
відповідають вимогам та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Таким чином, Рішенням про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №9428693 від 24.12.2013 державним
реєстратором Державної реєстраційної
служби України ОСОБА_2 відмовлено у
державній реєстрації права власності
на приміщення №1 літ. Ж, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на
підставі ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та
пунктів 16, 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №
703.

Не погоджуючись із прийнятим
відповідачем 1 рішенням, позивач
звернувся до суду із цим позовом.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Щодо вимоги позивача про скасування
оскаржуваного рішення, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV)
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно
(далі - Державний реєстр прав) - єдина
державна інформаційна система, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з ст. 8 Закону №1952-IV орган
державної реєстрації прав, серед
іншого, проводить державну реєстрацію
прав та їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації.

За змістом ч. 2 ст. 9 Закону
№1952-IVдержавний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо
об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного
реєстру прав або відмовляє у її наданні
у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень;

8-1) під час проведення державної
реєстрації прав, які виникли та
зареєстровані в установленому порядку
до 1 січня 2013 року, запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Відповідно до ст. 15 Закону №1952-IV
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання
відмови в ній) проводиться в строк, що
не перевищує чотирнадцяти робочих днів
(крім випадків, встановлених у частині
сьомій цієї статті) з моменту
надходження до органу державної
реєстрації прав заяви про таку
реєстрацію та передбачених цим Законом
та нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до нього,
документів, необхідних для її
проведення.

Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Згідно з ст. 16 Закону №1952-IV заява про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подається до органу державної
реєстрації прав у паперовій або
електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом.

Разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі подаються оригінали
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку.

При отриманні заяви та документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, проводиться
реєстрація заяви у базі даних про
реєстрацію заяв та запитів із
зазначенням дати і часу реєстрації.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

За приписами ст. 17 Закону №1952-IV текст
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, повинен
бути написаний розбірливо. Прізвище,
ім'я, по батькові фізичних осіб та їх
місце проживання, а також найменування
юридичних осіб та їх місцезнаходження
повинні бути написані повністю.

Не приймаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень
документи з підчищеннями або
дописками, закресленими словами та
іншими не обумовленими в них
виправленнями, заповнені олівцем, а
також з пошкодженнями, які не дають
змоги однозначно тлумачити їх зміст.

Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Згідно з п. 16 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 № 703 (чинний на момент
прийняття оскаржуваного рішення), за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Пунктом 23 зазначеного Порядку
передбачено, що державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 19 Закону №1952-IV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі, серед іншого, рішень судів,
що набрали законної сили.

Судом встановлено, що з підстав,
визначених ст. 19 Закону №1952-IV, а саме на
підставі рішення Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 23.06.2008 по справі
№ 2-1556/08, позивачем була подана
заява про державну реєстрацію права
власності на об'єкт нерухомого майна -
приміщення № 1 літ. Ж - склад 1 площею 115,1
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. До заяви були додані
документи, перелічені в картці прийому
заяви № 8744606. Зазначена заява була
зареєстрована без будь-яких зауважень
щодо її форми, змісту та переліку
документів, що до неї додавалися, а тому
у суду відсутні підстави вважати, що
заява подана позивачем із порушенням
вимог, встановлених Законом №1952-IV.

Згідно з ст. 24 Закону №1952-IV у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо, серед
іншого подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини 3 статті 129
Конституції України визначено, що
однією з основних засад судочинства є
обов'язковість рішень суду.

Суд зазначає, що невиконання рішення
суду, яке набрало законної сили,
порушує принципи юридичної
визначеності, справедливого судового
розгляду, верховенства права.

Із матеріалів справи вбачається, що
Рішенням Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 23.06.2008 по справі № 2-1556/08,
яке набрало законної сили 04.07.2008
виділено ОСОБА_1 в натурі 13/20 частин
приміщення літ. Ж - склад 1 пл.115,1 кв.м.;
присвоєно цьому об'єкту нерухомості
номер приміщення № 1 літ. Ж за адресою:
АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1 право
власності на об'єкт нерухомості за
адресою: АДРЕСА_1, що складається із, в
тому числі, приміщення № 1 літ. Ж - склад
1 пл.115,1 кв.м.

Крім того, посилання відповідача 1 на
порушення вимог п. 36 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №
703, (був чинний до 11.02.2014, на момент
прийняття оскаржуваного рішення), а
саме неподання заявником для
проведення державної реєстрації прав
документа, що посвідчує присвоєння
об'єкту нерухомого майна, який
утворився у результаті поділу, нової
адреси, є безпідставним, оскільки даний
пункт виключено на підставі постанови
Кабінету Міністрів України № 1156 від
21.11.2012, яка набрала чинності 01.01.2013.

На підставі вищевикладеного, суд
доходить висновку про необхідність
скасування рішення відповідача 1 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 24.12.2013 № 9428693, оскільки
воно є протиправним.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
Державну реєстраційну службу України
зареєструвати право власності на
приміщення № 1 літ. Ж - склад 1 площею 115,1
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, як на виділений в натурі об'єкт
нерухомого майна відповідно до рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 23.06.2008 у справі № 2-1556/08 суд зазначає
наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону №1952-IV державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відтак, з урахуванням того, що рішення
про державну реєстрацію права
власності позивача повинно прийматися
державним реєстратором Реєстраційної
служби, то у суду відсутні підстави для
задоволення вимог позивача до
відповідача 2.

Разом з тим, для повного захисту
порушених прав позивача, з урахуванням
попереднього висновку суду про
протиправність оскаржуваного рішення
і необхідність його скасування, суд
вважає за необхідне зобов'язати
відповідача 2 повторно розглянути
подану позивачем 06.12.2013 заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень за реєстраційним номером 4377221.
Такий висновок ґрунтується на тому, що
після скасування рішення відповідача 1
заява позивача від 06.12.2013 № 4377221
вважається нерозглянутою (відсутнє
рішення державного реєстратора з
приводу цієї заяви).

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про необхідність
часткового задоволення вимог позивача,
а саме в наведеній вище частині.

Надаючи правову оцінку рішенню
відповідача суд виходить з приписів ч. 3
ст. 2 КАС України, відповідно до яких у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно;
6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, виходячи з заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві вимоги
позивача є такими, що підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 94 КАС
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України ОСОБА_2
від 24.12.2013 № 9428693 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Зобов'язати Державну реєстраційну
службу України повторно розглянути
заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень, прийняту 06.12.2013
13:57:58 за реєстраційним номером 4377221, на
приміщення № 1 літ. Ж - склад 1 площею 115,1
кв.м., що знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_1,
податковий номер НОМЕР_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 з
Державного бюджету України судові
витрати у розмірі 36,54 (тридцять шість
гривень 54 копійки).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання такої постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: (підпис)
І.В.Батрак

Судді: (підпис)
Ю.П.Бойченко

(підпис)
О.М. Нечипуренко

Постанова не набрала законної сили.

Суддя
І.В. Батрак