Справа № 814/883/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/883/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Новобузькому районі
Миколаївської області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Новобузькому районі
Миколаївської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Новобузькому
районі Миколаївської області про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

26.02.2013 року Управління Пенсійного фонду
України в Новобузькому районі
Миколаївської області звернулося до
окружного суду із позовом до
Відділення ВД Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Новобузькому
районі Миколаївської області про
стягнення витрат, пов'язаних з виплатою
допомоги на поховання в сумі 3229,34 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
начальник Управління ПФУ в
Новобузькомурайоні Миколаївської
області 12.08.2013р. подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми матеріального та
процесуального права та просить
скасувати постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
11.03.2013 року і прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
будь-яких законних підстав для її
задоволення.

Судом 1-ї та 2-ї інстанції встановлені
наступні обставини справи.

У вересні-жовтні 2011 року позивачем -
Управлінням ПФУ в Новобузькому районі
Миколаївської області до Відділення
ВД Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Новобузькому районі Миколаївської
області направлено акт щомісячної
звірки за вересень 2011 року для
прийняття до заліку, відповідно до
списку, суми фактично виплаченої
допомоги на поховання 1528 грн. померлого
ОСОБА_1, акт щомісячної звірки за
жовтень 2011 року для прийняття до заліку
відповідно до списку суми виплаченої
допомоги на поховання 1701,34 грн.
померлого ОСОБА_2, які отримували
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві.

Однак, відповідач відмовився включити
в акти звірки вказані вище суми
допомоги на поховання, оскільки
причинний зв'язок між смертю
потерпілого із одержаним ним каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я, не
встановлений, а тому, не підлягає і
відшкодуванню й сума допомоги на
поховання вказаних осіб.

Вирішуючи справу по суті та
відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
необгрунтованості позовних вимог та
відсутністю у відповідача, в даному
конкретному випадку, обов'язку
відшкодовувати суми виплаченої
допомоги на поховання.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи,
вважає ці висновки суду першої
інстанції правильними та заснованими
на законі, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог ст.58 Розділу VIII,
ст.12 Розділу XV Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІУ,
Пенсійний фонд України є органом, який
проводить збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначає пенсії та
готує документи для її виплати,
забезпечує своєчасне та в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» №1105-ХІУ встановлено
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
його смерті при настанні страхового
випадку, зокрема, виплати йому або
особам, які перебували на його
утриманні, пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

У відповідності до положень п.5
«Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання» від 04.03.2003р. №5-4/4, органи
Пенсійного фонду щомісяця проводять з
відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
районах та містах обласного значення
звірку витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у якому визначають
загальну суму витрат, що підлягає
відшкодуванню.

Саме на виконання вказаних вище вимог
пункту 5 Порядку №5-4/4, позивачем було
направлено до відповідача акт
щомісячної звірки за вересень 2011 року
для прийняття до заліку відповідно до
списку суми виплаченої допомоги на
поховання 1528 грн. померлого ОСОБА_1 та
акт щомісячної звірки за жовтень 2011
року для прийняття до заліку
відповідно до списку суми виплаченої
допомоги на поховання 1701,34 грн.
померлого ОСОБА_2, які отримували
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві.

Однак, разом з тим, як вбачається з
матеріалів справи, відповідач
відмовився включити в акти звірки ці
суми допомоги на поховання, оскільки не
було встановлено причинного зв'язку
між смертю потерпілого та одержаним
ним каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Як встановлено по справі, позивач з
такою позицією відповідача не
погодився, та, в свою чергу, зазначив, що
оскільки п.4 абз.3 Порядку №5-4/4
визначено, що відшкодуванню підлягають
суми, що виплачуються відповідно до
Закону №1788, Закону №1105 та інших
нормативно-правових актів, а саме
допомога на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію, а померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_2
отримували пенсії саме по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, призначені відповідно до
п. «а» ст.26 Закону №1788.

Проте, відповідач, як і суди обох
інстанцій, із зазначеною позицією
позивача не погоджуються, з огляду на
наступне:

Так, Фонд СС від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, відповідно до ч.8
ст.34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України», у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання несе витрати на його
поховання згідно з порядком,
визначеним Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.07.2001р. №826 передбачено, що витрати
на поховання провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України.

Згідно з приписами п.9 ст.34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України»,
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має підтвердитися
висновками відповідних медичних
закладів.

Таким чином, обов'язковою умовою
здійснення відповідачем відшкодування
шкоди утриманцям працівника
(годувальника) у разі його смерті,
повинен бути підтверджений висновками
відповідних медичних закладів
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Проте, позивачем, в даному випадку, не
були доведені факти смерті ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 внаслідок раніше отриманого
ними трудового каліцтва та не наданий
висновок медичного закладу про
причинний зв'язок смерті потерпілих з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Отже, за таких обставин, у відповідача
відсутні будь-які належні правові
підстави приймати до відшкодування
витрати позивача на виплату допомоги
на поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в сумі
3229,34 грн.

Виходячи з викладеного, судова
колегія вважає, що суд 1-ї інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позовні вимоги УПФУ є
необґрунтованими та дійсно
задоволенню не підлягають.

Окрім того, слід звернути увагу на те,
що аналогічна правова позиція
викладена і в постанові Верховного
суду України від 23.05.2011 року у справі
№21-48а11.

При цьому, також слід зазначити, що у
відповідності до вимог ч.1 ст.244-2 КАС
України, рішення Верховного суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
відносинах, є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень та для
всіх судів України.

З урахуванням зазначеного вище, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку про те,
що суд першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції, діючи виключно
в межах доводів апеляційної скарги,
відповідно до ст.200 КАС України, залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Новобузькому районі Миколаївської
області - залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко