Справа № 826/14202/13-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/7467/14

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

при секретарі Маліні Л.В.,

з участю представників: позивача -
ОСОБА_2; відповідача - Тараненка
Олександра Володимировича, Танчика
Андрія Юрійовича, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні Вищого адміністративного
суду України справу за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Міністерства внутрішніх справ України
(далі - МВС України) про стягнення суми
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 жовтня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернувся в
суд з позовом, відповідно до якого
просив стягнути з МВС України на його
користь за період з 29 березня 2012 року по
8 січня 2013 року середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу.

Посилався на те, що рішення суду, яким
скасовано наказ про звільнення його з
посади, набуло законної сили 29 березня
2012 року, проте виконано лише 8 січня 2013
року, тому за цей період відповідно до
статті 117 Кодексу законів про працю
України відповідач повинен виплатити
середній заробіток.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
жовтня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені судами, просить попередні
рішення скасувати з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції. Вказує на те, що при розгляді
справи суди досліджували інші
обставини, а не факт вимушеного
прогулу.

В судовому засіданні представник
позивача доводи, викладені в
касаційній скарзі, підтримав.

Представники відповідача з касаційною
скаргою не погодилися, вважають
рішення судів попередніх інстанцій
законними і обґрунтованими.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні касаційної скарги з
урахуванням наступного.

Виходячи з положень частини другої
статті 235 Кодексу законів про працю
України, під вимушеним прогулом
розуміється час, протягом якого
працівник з вини власника або
уповноваженого ним органу був
позбавлений змоги працювати.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, рішенням Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
березня 2012 року, яке набрало законної
сили, ОСОБА_5 не поновлено на посаді, яку
він обіймав до звільнення, а лише
визнано протиправним і скасовано наказ
від 7 листопада 2011 року №1176 о/с про
звільнення його з посади заступника
начальника Департаменту матеріального
забезпечення - начальника управління
ресурсного забезпечення, стягнуто
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу з 7 листопада 2011
року по 28 березня 2012 року включно з
урахуванням виплат по оплаті листка
непрацездатності від 4 листопада 2010
року. При цьому, суд в мотивувальній
частині вказав, що позов про поновлення
на попередній посаді не може бути
задоволений.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначають Закон України від 21
квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон №606-ХІV), а
також прийнята на виконання цього
Закону Інструкція про проведення
виконавчих дій, затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року № 74/5.

Відповідно до вказаних
нормативно-правових актів примусове
виконання рішень в Україні
покладається на державну виконавчу
службу та здійснюється останньою на
підставі виконавчого документа.

Позивач після набрання рішенням
законної сили за виконавчим листом не
звертався, а отже воно не виконувалося
не з вини МВС України.

З урахуванням наведеного, суди прийшли
до переконливого висновку про
безпідставність позову, оскільки вини
відповідача у позбавленні змоги ОСОБА_5
працювати не встановлено.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
висновок судів не спростовують і не
дають підстав вважати рішення такими,
що ухвалені з порушенням норм
матеріального чи процесуального права.

За приписами статті 236 Кодексу законів
про працю України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
оплатити вимушений прогул у разі
затримки виконання рішення про
поновлення на роботі працівника.

Судами установлено, що рішення про
поновлення позивача на роботі не
ухвалювалося.

Відповідно до частини першої статті 258
КАС України за кожним судовим рішенням,
яке набрало законної сили або яке
належить виконати негайно, за заявою
осіб, на користь яких воно ухвалено,
видається один виконавчий лист.

Виходячи з положень зазначеної норми,
рішення суду, в тому числі і таке, що
підлягає негайному виконанню,
виконується лише у випадку подачі
зацікавленою особою заяви про видачу
виконавчого листа та передачею
виконавчого листа до виконавчої служби
для примусового виконання.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, позивач з вимогою про
виконання судового рішення у
визначеному порядку не звертався.

При розгляді справи порушень норм
процесуального права, які б свідчили
про вихід за межі позовних вимог,
судами не допускалися.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 жовтня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 січня 2014 року - без змін.

Повний текст судового рішення буде
виготовлений до 25 серпня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає,
проте може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.М. Кочан

В.В. Швець