Справа № 2а-9/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/58611/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

суддів: Конюшка К.В.,

Єрьоміна А.В.,

при секретарі: Руденко Н.В.,

за участю представників сторін:
позивача ОСОБА_2, представника
позивача: ОСОБА_3, представника третьої
особи - ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30 серпня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Сухолуцької сільської ради
Вишгородського району Київської
області, третя особа - ОСОБА_5, про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Сухолуцької сільської ради про
скасування рішення Сухолуцької
сільської ради Вишгородського району
Київської області від 17.12.2004, рішення
Сухолуцької сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 17.06.2011 та зобов'язання
виділити земельну ділянку площею 0,15 га
для будівництва та обслуговування
будинку, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю рішення Сухолуцької
сільської ради Вишгородського району
Київської області від 17.12.2004, яким
ОСОБА_5 передано у власність земельну
ділянку розміром 0,41 га, як такого, що
прийнято без урахування усіх обставин,
що мають значення для прийняття
рішення. Так, позивачем зазначено, що
ОСОБА_5 передано у власність земельну
ділянку, у тому числі, за рахунок
земельної ділянки розміром 0,15 га, яка
перебувала у користуванні померлої
матері позивача, що в наступному
призвело до необґрунтованого
зменшення розміру земельної ділянки,
що була передана позивачеві у
власність згідно з рішенням
Сухолуцької сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 17.06.2011.

Постановою Вишгородського районного
суду Київської області від 31 травня 2012
року позов задоволено частково:
визнано незаконним та скасовано
рішення п'ятнадцятої сесії IV скликання
Сухолуцької сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 17.12.2004 про передачу ОСОБА_5 у
приватну власність земельної ділянки
для утримання будинку та підсобних
будівель та введення особистого
підсобного господарства площею 0,41 га;
визнано незаконним та скасовано
рішення шостої сесії VІ скликання
Сухолуцької сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 17.06.2011 про надання ОСОБА_6
дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку; у
задоволенні вимоги про зобов'язання
Сухолуцьку сільську раду
Вишгородського району Київської
області виділити ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 0,15 га для будівництва та
обслуговування будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року постанову Вишгородського
районного суду Київської області від 31
травня 2012 року скасовано в частині
задоволення позову про визнання
незаконним та скасування рішення
п'ятнадцятої сесії IV скликання
Сухолуцької сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 17.12.2004 про передачу ОСОБА_5 у
приватну власність земельної ділянки
для утримання будинку та підсобних
будівель та введення особистого
підсобного господарства площею 0,41 га; у
вказаній частині у задоволенні позову
відмовлено; в іншій частині постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 із
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину від
28.04.2011 позивач отримав у спадщину
житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті
своєї матері - ОСОБА_7, смерть якої
настала ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як свідчать записи земельно-шнурової
книги за 1972-1988 роки за життя його мати
користувалась земельною ділянкою
площею 0,15 га, яка була виділена для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Рішенням шостої сесії VІ скликання
Сухолуцької сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 17.06.2011 №69 надання ОСОБА_6
надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
площею 0,1092 га.

Раніше, рішенням п'ятнадцятої сесії IV
скликання Сухолуцької сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 17.12.2004 ОСОБА_5 для утримання
будинку та підсобних будівель та
введення особистого підсобного
господарства передано земельну
ділянку площею 0,41 га.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
протиправності оскаржуваних рішень як
таких, що прийнято без урахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову про
скасування рішення п'ятнадцятої сесії
IV скликання Сухолуцької сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 17.12.2004 та відмовляючи у
задоволенні позову у вказаній частині,
виходив з правомірності рішення
Сухолуцької сільської ради як такого,
що прийнято на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законами України, за відсутності факту
порушення прав позивача, оскільки
спадкодавець позивача був лише
користувачем земельної ділянки.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
позицією суду першої інстанції щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позову та вказує на
помилкове скасування судом
апеляційної інстанції законного та
обґрунтованого рішення суду першої
інстанції, огляду на наступне.

Відповідно до частин третьої,
четвертої статті 116 Земельного кодексу
України в редакції, чинній на момент
прийняття сільською радою рішення від
17.12.2004, безоплатна передача земельних
ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом. Передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання.

Згідно з частиною першою статті 121
Земельного кодексу України громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського
господарства - в розмірі земельної
частки (паю), визначеної для членів
сільськогосподарських підприємств,
розташованих на території сільської,
селищної, міської ради, де знаходиться
фермерське господарство. Якщо на
території сільської, селищної, міської
ради розташовано декілька
сільськогосподарських підприємств,
розмір земельної частки (паю)
визначається як середній по цих
підприємствах. У разі відсутності
сільськогосподарських підприємств на
території відповідної ради розмір
земельної частки (паю) визначається як
середній по району;

б) для ведення особистого селянського
господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше
0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) у селах -
не більше 0,25 гектара, в селищах - не
більше 0,15 гектара, в містах - не більше
0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного
будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних
гаражів - не більше 0,01 гектара.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням п'ятнадцятої
сесії IV скликання Сухолуцької
сільської ради Вишгородського району
Київської області від 17.12.2004 ОСОБА_5 для
утримання будинку та підсобних
будівель та введення особистого
підсобного господарства передано
земельну ділянку площею 0,41 га.

У той же час, зазначеним рішенням не
визначено окремо розмірів земельних
ділянок, які передаються третій особі у
власність для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та,
відповідно, для ведення особистого
підсобного господарства. Крім того,
цільове призначення земельної ділянки,
зазначене у рішенні як для ведення
особистого підсобного господарства не
відповідає видам цільового
призначення земельних ділянок в межах
категорії земель
сільськогосподарського призначення,
визначених Земельним кодексом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
за змістом статті 118 Земельного кодексу
України, в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин,
передбачалось, зокрема, два порядки
безоплатної приватизації земельних
ділянок - приватизація земельних
ділянок, які вже перебували у
користуванні громадян, та одержання
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності, яке передбачало
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

У свою чергу, пунктом 1 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 №15-92,
чинного на момент прийняття сільською
радою рішення від 17.12.2004 та на якій
відповідачем зроблено посилання при
прийнятті оскаржуваного рішення,
сільським, селищним, міським Радам
народних депутатів було постановлено
забезпечити передачу громадянам
України у приватну власність земельних
ділянок, які були надані їм для ведення
особистого підсобного господарства,
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка), садівництва,
дачного і гаражного будівництва, у
межах норм, установлених Земельним
кодексом України.

У той же час, як встановлено судами
попередніх інстанцій, земельна ділянка
площею 0,40 га була у користуванні
ОСОБА_8, спадкоємцем якої є третя особа.
Доказів розробки проекту відведення,
його погодження з визначеним переліком
органів державної влади та його
затвердження органом, уповноваженим на
розпорядження землями в межах
населеного пункту, матеріали справи
також не містять.

За вказаних обставин, колегія суддів
вказує на помилковість позиції суду
апеляційної інстанції щодо
правомірності посилання відповідача
на рішення Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 №15-92, чинного на
момент прийняття сільською радою
рішення від 17.12.2004, у зв'язку з чим
вказує на необґрунтованість
скасування судом апеляційної
інстанції рішення суду першої
інстанції у відповідній частині.

У свою чергу, зважаючи на те, що
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення призвело до обмеження права
позивача на отримання земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
належного йому на праві приватної
власності, колегія суддів погоджується
із позицією суду першої інстанції щодо
наявності підстав для вжиття заходів
судового захисту прав позивача шляхом
скасування рішення п'ятнадцятої сесії
IV скликання Сухолуцької сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 17.12.2004.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року скасувати, а постанову
Вишгородського районного суду
Київської області від 31 травня 2012 року
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
в порядку ст. ст. 235-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: