Справа № 2а/487/148/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а/487/148/14

Категорія: 10.2.3 Головуючий в 1 інстанції:
Корнешова Т.В. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Танасогло Т.М. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Заводського районного центру
зайнятості на постанову Заводського
районного суду м.Миколаєва від 03 червня
2014 року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Заводського
районного центру зайнятості
м.Миколаєва про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Заводського районного центру
зайнятості м.Миколаєва (далі РЦЗ) про
визнання протиправним рішення
відповідача про призначення допомоги
по безробіттю без урахування стажу як
страхового та про зобов'язання
призначити йому допомогу по безробіттю
з 27 вересня 2013 року з урахуванням
наявності максимально необхідного
страхового стажу.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що позивач має трудовий
стаж більше 38 років на одному місці
роботи, а тому зменшення йому розміру
допомоги по безробіттю є протиправним.
Наведені висновку, на думку позивача,
підтверджує і той факт, що
відповідальність за сплату страхових
внесків несе роботодавець.

Постановою Заводського районного суду
м.Миколаєва від 03 червня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.
Суд зобов'язав РЦЗ призначити позивачу
з 27 вересня 2013 року допомогу по
безробіттю з зарахуванням до
страхового стажу періоду роботи у ВАТ
"МІП "Райдуга" з жовтня 2012 року по
травень 2013 року.

Не погоджуючись з постановою суду, РЦЗ
подав апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 20 вересня 2013 року
зареєстрований у РЦЗ як безробітний в
зв'язку з ліквідацією ВАТ "МІП "Райдуга",
на якому він працював з 01 червня 2006 року
по 13 травня 2013 року на посаді головного
технолога.

З 27 вересня 2013 року позивачу була
надана допомога по безробіттю з
частковим урахуванням страхового
стажу в сумі 882,00 грн..

В грудні 2013 року відповідачем допомога
по безробіттю була перерахована у
зменшеному розмірі (544,00 грн.), оскільки
змінилися дані про страховий стаж за
останні 12 місяців, що передують
реєстрації як безробітного: за
обліковими даними органу ПФУ у період з
жовтня 2012 року по травень 2013 року
підприємством-роботодавцем не було
сплачено єдиний соціальний внесок за
позивача.

Виплата ОСОБА_1 допомоги по безробіттю
в розмірі, меншому за визначений
законодавством і стало підставою для
звернення його з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та
задовольняючи вимоги, суд першої
інстанції виходив з того, що права
позивача на соціальний захист у разі
настання безробіття, зокрема на
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття є порушеними, оскільки
позивач відповідно до трудового стажу,
який мав би рахуватися страховим,
повинен отримувати допомогу у певному
розмірі, але позбавлений цього через
невиконання обов'язків роботодавцем.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" (далі Закон) право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу мають застраховані
особи, визнані в установленому порядку
безробітними, страховий стаж яких
протягом 12 місяців, що передували
реєстрації особи як безробітної,
становить не менше ніж шість місяців за
даними Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно до ч.1 ст.23 Закону застрахованим
особам, зазначеним у частині першій
статті 22 цього Закону, розмір допомоги
по безробіттю визначається у відсотках
до їх середньої заробітної плати
(доходу), визначеної відповідно до
порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, залежно від страхового стажу:
до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років -
55 відсотків; від 6 до 10 років - 60
відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджується, що
страховий стаж позивача, що передував
реєстрації його як безробітного,
становив більше 6 місяців, загальний
страховий стаж понад 38 років, що
надавало йому право відповідно до
положень Закону отримувати розмір
допомоги по безробіттю, визначеного у
відсотках до його середньої заробітної
плати, а саме - 70% від середньої
зарплати, визначеної відповідно до
порядку обчислення середньої
заробітної плати для розрахунку виплат
за загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням.

Отже, враховуючи, що страховий стаж, в
тому числі і загальний, відповідає
критеріям, встановленим ст.23 Закону для
призначення допомоги по безробіттю у
розмірі 70% від середньої заробітної
плати (доходу), колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1, зокрема, про
зобов'язання призначити позивачу
допомогу по безробіттю з 27 вересня 2013
року з урахуванням наявності
максимально необхідного страхового
стажу, є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Доводи апелянта стосовно того, що
оскільки роботодавцем позивача (ВАТ
"МІП "Райдуга") не був сплачений
соціальний внесок за позивача
починаючи з жовтня 2012 року по травень
2013 року, то допомога по безробіттю
позивачу була нарахована в
мінімальному розмірі, колегія суддів
не приймає до уваги, оскільки сам факт
не сплати роботодавцем єдиного внеску
або сплати не в повному обсязі не може
слугувати підставою для застосування
несприятливих наслідків до працівника,
а також для обмеження конституційного
права останнього на соціальну
допомогу.

Крім того, посилання відповідача на ч.1
ст.22 Закону, якою передбачено, що право
на допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу мають застраховані
особи, визнані в установленому порядку
безробітними, страховий стаж яких
протягом 12 місяців, що передували
реєстрації особи як безробітної,
становить не менше ніж шість місяців,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки, матеріали справи свідчать, що
страховий стаж позивача протягом 12
місяців, що передували його реєстрації
як безробітного становив більше 8
місяців (20 вересня 2013 року ОСОБА_1
отримав статус безробітного та лише 13
травня 2013 року був звільнений з ВАТ "МІП
"Райдуга").

Отже, постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству.

Також, колегія суддів не може
погодитися з посиланням апелянта на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
тому що всі процесуальні норми,
передбачені адміністративним
судочинством були виконані без
порушень прав кожної сторони при
розгляді справи.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Заводського
районного центру зайнятості
м.Миколаєва - залишити без задоволення,
а постанову Заводського районного суду
м.Миколаєва від 03 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: Т.М. Танасогло Л.Є. Зуєва