Справа № 2а15961/12/2670
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2014 року 14:52
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шулежка В.П.,
при секретарі Пасічнюк С.В.,
представника позивача - Андрейків О.В.,
представників відповідача - Макар О.З.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом приватного акціонерного
товариства «Автомобільна група
«Віпос» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення, -
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулось приватне акціонерне
товариство «Автомобільна група
«Віпос» (далі - позивач, ПАТ
«Автомобільна група «Віпос») до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби (далі -
відповідач), в якому просить, з
урахуванням уточнення позовної заяви
від 10.07.2014 року, про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
донараховано суму грошового
зобов'язання у розмірі 3 418 631,00 грн. -
пеню за порушення строків розрахунків
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що не погоджується з
податковим повідомленням - рішенням,
вважає його необґрунтованим та
прийнятим на підставі акту, висновки
якого, на думку позивача, є
неправомірними та такими, що складені
без з'ясування всіх обставин.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив суд позов
В судовому засіданні, призначеному на
10.07.2014 року, судом допущено заміну
неналежного відповідача на належного,
а саме Державну податкову інспекцію у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби замінено
на Державну податкову інспекцію у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві).
Представники відповідача проти позову
заперечували, вважаючи оскаржуване
рішення законним та обґрунтованим,
прийняте на підставі та на виконання
норм податкового законодавства за
результатами перевірки позивача, і
просили суд відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає
встановленими наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

ПАТ «Автомобільна група «Віпос»
зареєстроване 11.12.1996 року
Шевченківською районною в м. Києві
державною адміністрацією за №
1003139. Код суб'єкта господарювання
за .

Місцезнаходження суб'єкта
господарювання відповідно до
свідоцтва про державну реєстрацію: 04119,
м. Київ, вул. Сім'ї Хохлових, 9 а.

ПАТ «АГ «Віпос» взято на податковий
облік в органах державної податкової
служби 14.01.1997 року за № 9524, на час
підписання акту перевірки перебуває на
обліку в ДПІ у Шевченківському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1
ст. 78 Податкового кодексу України,
наказу від 07.06.2012 року № 597/2260 проведено
виїзну позапланову перевірку ПАТ
«Автомобільна група «Віпос» з питань
дотримання вимог чинного валютного
законодавства України при здійсненні
імпортних операцій по Контракту від
28.10.2010 року № 2010-215 за період з 01.01.2012
року по 20.06.2012 року, за результатами
якої складено акт від 26.06.2012 року №
665/2260/24581332.

Згідно з висновками, викладеними в акті
перевірки податковим органом
встановлено порушення позивачем
положень статті 2 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті», а саме
ненадходження товару на загальну суму
551 344,00 доларів США.

За результатами проведеної перевірки
та виявлених порушень, відповідачем
прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 16.07.2012 року №
, яким позивачу нараховано суму
грошового зобов'язання у розмірі 3 418
631,00 грн., а саме пеню за порушення
строків розрахунків у іноземній
валюті.

Позивач, не погоджуючись з вказаним
рішенням, оскільки стверджує про
вжиття ним усіх заходів для уникнення
порушення, звернувся до суду з вимогою
про визнання його протиправним та
скасування.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення стало те, що, на
думку відповідача, позивач порушив
вимоги валютного законодавства в
частині здійснення розрахунків в
іноземній валюті, а саме не закінчив
імпорту операцією з придбання товару
(автомобілів) за Контрактом № 2010-215 від
28.10.2010 року в період з 01.01.2011 року до
20.06.2012 року на загальну суму 551 344,00
доларів США.

В свою чергу, позивач вказує на те, що
імпортна операція між ПАТ
«Автомобільна група «Віпос» та
Компанією «Major Chevrolet, Inc» щодо придбання
27 автомобілів була завершена у
встановлений законом строк, що в свою
чергу, свідчить про відсутність
підстав для нарахування ПАТ
«Автомобільна група «Віпос» пені, а
отже і для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23.09.1994
року, імпортні операції резидентів, які
здійснюються на умовах відстрочення
поставки, в разі, коли таке
відстрочення перевищує 180 календарних
днів з моменту здійснення авансового
платежу або виставлення векселя на
користь постачальника продукції
(робіт, послуг), що імпортується,
потребують висновку центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері економічного
розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо
імпортних операцій резидентів у формі
документарного акредитиву строк,
передбачений частиною першою цієї
статті, діє з моменту здійснення
уповноваженим банком платежу на
користь нерезидента.

Строк та умови завершення імпортної
операції без увезення товару на
територію України визначаються у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України за погодженням з
Національним банком України.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (Покупець) та Компанією «US Major
Chevrolet, Inc» (Мейдже Шевроле, ЛТД (США),
Продавець) укладено Контракт від 28.10.2010
року № 2010-215, відповідно до умов якого
Продавець зобов'язується продавати
(поставляти) на умовах, визначених
Контрактом, а Покупець приймати у
власність та оплачувати ціну товару -
автомобілів американського
виробництва корпорації GM (США) марок
CadiLlac (Каддилак), Shevrolet (Шевроле), Hummer
(Хаммер), різних моделей та модифікацій
у відповідності до Специфікацій,
замовлень або розрахунків, які є
невід'ємною частиною даного Контракту.

Загальна сума Контракту складає 5 000 000,00
доларів США (п.2.1 Контракту).

Ціна кожної одиниці товару
погоджується сторонами і вказується в
специфікаціях, замовленнях та
рахунках. Ціна встановлюється у
доларах США (п.2.2-2.3 Контракту).

Розрахунки за товар здійснюється на
умовах попередньої оплати.

У п.5.2 Контракту вказується, що місце
призначення (місце поставки): 04119,
Україна, м. Київ, вул. Сім'ї Хохлових, 9 а,
ЗАТ «Автомобільна група «Віпос».

Строк поставки: товар або погоджена
сторонами партія товару повинна бути
поставлена в місце призначення не
пізніше 80 календарних днів з моменту
зарахування грошових коштів,
перерахованих покупцем в якості авансу
за відповідну партію товару (п. 5.3
Контракту).

Окрім того, з матеріалів справи
встановлено, що позивачем (Замовник)
укладено договір № 3-10 від 09.12.2010 року з
ТОВ «Автомобільна група «Кадділак,
Шевроле» (Виконавець), відповідно до
умов якого Виконавець виступає в
інтересах Замовника та за його рахунок
в митних установах України з метою
декларування та митного оформлення
автомобілів, які приходять на ім'я та
адресу Замовника та є його власністю.

Відповідно до умов вищевказаного
Контракту позивачем замовлено 27
автомобілів.

На виконання умов Контракту, позивачем
перераховано на користь нерезидента
«Мейдже Шевроле, ЛТД» (США) кошти в
іноземній валюті на загальну суму 1 073
196,00 доларів США (в перерахунку по курсу
НБУ на дату перерахування коштів
склало 8 536 007,56 грн.).

Як зазначив позивач, в період з 20.12.2010
року по 24.02.2012 року компанія «Мейджа
Шевроле, ЛТД» поставила у власність
позивача 15 автомобілів на суму 797 138,00
доларів США, які були розмитнені за
рахунок та на користь позивача. Однак,
інші 12 автомобілів за Контрактом на
суму 551 344,00 доларів США ним своєчасно
отримані не були.

Позивач стверджує, що вказані 12
автомобілів були розмитнені ТОВ
«Автомобільна група «Кадділак,
Шевроле» та поставлені і зберігаються
у даного підприємства за адресою: 01103, м.
Київ, Залізничне шосе, 21.

В ході розгляду справи встановлено, що
з метою погашення вищезазначеної
дебіторської заборгованості позивач
звернувся до Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України з
позовом від 10.08.2011 року № 3432 до
постачальника - Компанії «Мейджа
Шевроле, ЛТД» про розірвання контракту
на поставку від 28.10.2010 року № 2010-215 і
стягнення заборгованості з
нерезидента в розмірі 688 619,49 доларів
США, в тому числі 551 344,00 доларів США -
суми попередньої оплати.

Рішенням Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
01.03.2012 року в справі № АС № 241а/2011 у
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Автомобільна група «Віпос»
відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову,
Міжнародний комерційний арбітражний
суд зазначив, що Компанія «Мейджа
Шевроле, ЛТД» організувала поставку 27
автомобілів згідно додатків № 1-27 до
Контракту із США в порт Бремерхафен
(Германія), що підтверджується
коносаментами на товар, а також
забезпечив вивантаження, складування
та зберігання товару в порту
Бремерхафен.

Факт прийняття уповноваженим позивача
перевізником 27 автомобілів,
поставлених Компанією «Мейджа Шевроле,
ЛТД» по Контракту в порту Бремерхафен,
і подальшої поставки у погоджене
сторонами місце призначення в Україні
підтверджується міжнародними
автотранспортними накладними (CMR).

Також у рішенні арбітражного суду
встановлено, що умовами поставки FCA
Правил Інкотермс 2000 не передбачено
обов'язок продавця щодо оформлення чи
передачі покупцю накладних CMR. Згідно
вказаних умов поставки FCA, Продавець
зобов'язаний лише сприяти отриманню
Покупцем автотранспортної накладної
тільки за проханням, за рахунок та
ризик Покупця.

Міжнародним комерційним арбітражним
судом зроблено висновок про те, що той
факт, що в накладних CMR, які стосуються
як спірних, так і не спірних
автомобілів, в графі
«Вантажоодержувач» вказане ТОВ
«Автомобільна група «Кадділак,
Шевроле», а не ПАТ «Автомобільна група
«Віпос», не може свідчити про
яке-небудь порушення Постачальником
його обов'язків за Контрактом по
поставці, оскільки оформлення CMR лежить
поза межою відповідальності
Постачальника. Отже, всього ПАТ
«Автомобільна група «Віпос» замовив, а
Компанія «Мейджа Шевроле, ЛТД»
поставив у Бремерхафен та передав
уповноваженому покупця 27 автомобілів.

Таким чином, дослідивши зміст
вказаного рішення Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
01.03.2012 року в справі № АС № 241а/2011, судом
встановлено факт виконання Продавцем
умов Контракту від 28.10.2010 року № 2010-215, а
саме здійснено поставку товарів, однак
факт отримання вказаних товарів в
повному обсязі саме Покупцем не
підтверджено.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на незаконне заволодіння ТОВ
«Автомобільна група «Кадділак,
Шевроле» належного йому товаром, а саме
12 автомобілів на суму 551 344,00 доларів
США, які були оплачені і не були
отримані ПАТ «Автомобільна група
«Віпос».

Судом встановлено, що позивач
звертався до Господарського суду м.
Києва з відповідним позовом до ТОВ
«Автомобільна група «Каділлак,
Шевроле» про визнання права власності
на спірні автомобілі, витребування
автомобілів з чужого незаконного
володіння.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 20.07.2012 року по справі № 5011-66/5842-2012 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2012 року у
вказаній справі, скасовано рішення
Господарського суду м. Києва від 20.07.2012
року та прийнято нове, яким позов
задоволено повністю, визнано за ПАТ
«Автомобільна група «Віпос» право
власності на спірні автомобілі,
витребувано спірні автомобілі з чужого
незаконного володіння ТОВ
«Автомобільна група «Каділлак,
Шевроле».

Разом з тим, в матеріалах справи
міститься постанова Вищого
господарського суду України від 19.12.2012
року по справі № 5011-66/5842-2012, якою
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2012 року
скасовано, а рішення Господарського
суду м. Києва від 20.07.2012 року - залишено в
силі.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. судам належить
звертати особливу увагу на дослідження
обставин реальності здійснення
господарських операцій платника
податку, на підставі яких таким
платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції судам належить
з'ясовувати, рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-то: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Судом запропоновано позивачу надати
суду всі первинні документи, які
підтверджували б факт здійснення
господарських операцій, необхідних для
вчинення дій, що ставлять зміст
відповідних операцій, надходження
товару тощо.

Позивачем надано та судом досліджено
листи ТОВ «Автомобільна група
«Кадділак, Шевроле» від 08.11.2011 року, від
14.02.2011 року, лист компанії «Вітаро
Транспортас» від 08.02.2012 року, якими
підтверджується факт отримання ТОВ
«Автомобільна група «Каділлак,
Шевроле» поставлених автомобілів з
США; договір, укладений позивачем з ТОВ
«Автомобільна група «Каділлак,
Шевроле» від 09.11.2010 року № 3-10,
дилерський договір; митні декларації.

Однак, доказів отримання позивачем від
ТОВ «Автомобільна група «Кадділак,
Шевроле» 12 автомобілів, оплата, за які
здійснена на загальну суму 551 344,00
доларів США згідно виписок з банку та
перерахована Компанії «Мейджа Шевроле,
ЛТД» позивачем не надано.

Посилання позивача про незаконне
заволодіння ТОВ «Автомобільна група
«Каділлак, Шевроле» автомобілів, які
поставлені ПАТ «Автомобільна група
«Віпос» не підтверджені документально
та спростовано судовим рішенням, що
набрало законної сили.

Також, твердження позивача на
відкриття правоохоронними органами
кримінальних проваджень за фактами
підробки документів при митному
оформленні товару та за фактом його
незаконного заволодіння, суд оцінює
критично.

Адже, постанова про порушення
кримінальної справи не є належним
доказом факту незаконного заволодіння
майном посадових осіб ТОВ
«Автомобільна група «Каділлак,
Шевроле» в розумінні ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки вказаний факт не
закріплений належними доказами,
зокрема у вигляді вироку про визнання
винними осіб у вчиненні злочину.

Крім того, згідно листа Печерського РУ
ГУ МВС України у м. Києві від 28.07.2014 року
№ 54/143оу, по вказаним кримінальним
провадженням, на час підготовки
вказаного листа, триває лише досудове
розслідування.

За таких обставин, з огляду на
встановлені обставини, встановлено, що
ПАТ «Автомобільна група «Віпос»
сплачено 551 344,00 доларів США нерезиденту
за зовнішньоекономічний контрактом,
однак товар у встановлений строк
отриманий ним не був.

Статтею 4 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» передбачено, що порушення
резидентами строків, передбачених
статтями 1 і 2 цього Закону або
встановлених Національним банком
України відповідно до статей 1 і 2 цього
Закону, тягне за собою стягнення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару) в
іноземній валюті, перерахованої у
грошову одиницю України за валютним
курсом Національного банку України на
день виникнення заборгованості.
Загальний розмір нарахованої пені не
може перевищувати суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару).

У разі прийняття до розгляду судом,
Міжнародним комерційним арбітражним
судом чи Морською арбітражною комісією
при Торгово-промисловій палаті України
позовної заяви резидента про стягнення
з нерезидента заборгованості, яка
виникла внаслідок недотримання
нерезидентом строків, передбачених
експортно-імпортними контрактами,
строки, передбачені статтями 1 і 2 цього
Закону або встановлені Національним
банком України відповідно до статей 1 і
2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх
порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про
відмову в позові повністю або частково
або припинення (закриття) провадження у
справі чи залишення позову без
розгляду строки, передбачені статтями 1
і 2 цього Закону або встановлені
Національним банком України
відповідно до статей 1 і 2 цього Закону,
поновлюються і пеня за їх порушення
сплачується за кожний день
прострочення, включаючи період, на який
ці строки було зупинено.

Як уже зазначалось, рішенням
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
01.03.2012 року по справі АС № 241а/2011 у
задоволенні позову ПАТ «Автомобільна
група «Віпос» було відмовлено.

Органи доходів і зборів вправі за
наслідками документальних перевірок
безпосередньо стягувати з резидентів
пеню, передбачену цією статтею.

Таким чином, враховуючи вищевикладені
встановлені обставини та норми
законодавства, вбачається, що
позивачем порушено строки розрахунків
іноземній валюті, що чітко обумовлені
положеннями Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті»

Окрім того, перевіркою порядку та
строків декларування валютних
цінностей, доходів та майна, що
належать резиденту України і
перебувають за її межами при
здійсненні розрахунків по імпортному
Контракту від 28.10.2010 року №2010-215 за
період з 01.01.2011 року по 20.06.2012 року
відповідачем встановлено порушення
позивачем п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету
Міністрів України від 19.02.1993 року № 15/93
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю».

Так, у відповідності до вимог ст. 9
Декрету Кабінету Міністрів України від
19.02.1993 року № 15/93 «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю» та
спільного листа Національного банку
України від 09.01.1998 року № 13-226/53-188;
Державної податкової адміністрації
України від 09.01.1998 року № 206/10/22-0117;
Державної митної служби України від
12.01.1998 року № 11/3-247 «Щодо подання
Декларації про валютні цінності,
доходи та майно, що належать резиденту
України і знаходяться за її межами»,
декларуванню підлягає лише наявність у
резидентів валютних цінностей та
майна, які перебувають за межами
України.

Позивач станом на 01.10.2011 року, 01.01.2012
року та 01.04.2012 року мав прострочену
дебіторську заборгованість за
розрахунками з нерезидентом Компанією
«Мейджа Шевроле, ЛТД» (США) по
імпортному Контракту від 28.10.2010 року №
2010-215 в загальній сумі 551 344,00 доларів
США, яка підлягає декларуванню.

У п. 2.13 зазначено, що сума коштів,
перерахованих за кордон та виставлених
векселів по імпортних контрактах, по
яких на звітну дату перевищено
встановлені законодавством терміни
здійснення цих контрактів. Відтак,
позивач зобов'язаний задекларувати в
Декларації про валютні цінності,
доходи та майно, що належать резиденту
України і знаходяться за її межами
вищезазначену прострочену дебіторську
заборгованість.

Однак, як стверджує відповідач та не
спростовано позивачем, у періоді, що
перевіряється, в порушення вимог п. 1 ст.
9 Декрету Кабінету Міністрів України
від 19.02.93 № 15/93 «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю»
позивач не надавав до контролюючого
органу Декларації про валютні
цінності, доходи та майно, що належать
резиденту України і знаходяться за її
межами станом на 01.10.2011 року, 01.01.2012 року
та 01.04.2012 року.

Під час розгляду вказаної справи
позивачем вказані обставини не
спростовано та не підтверджено
належними та допустимими доказами.

За результатом системного аналізу
правових норм та обставин справи, судом
встановлено, що імпортна операція між
ПАТ «Автомобільна група «Віпос» та
Компанією «Мейджа Шевроле, ЛТД» щодо
придбання автомобілів не була
завершена в повному обсязі у
встановлений законом строк, що
свідчить про правомірність
нарахування позивачу пені, а також
позивачем в порушення норм валютного
законодавства не задекларовано
валютні цінності, які належать йому і
знаходяться за межами України, відтак
суд вважає правомірними висновки
податкового органу про донарахування
позивачу суми грошового зобов'язання
за платежем « 21081000» та правомірним
прийняття податкового
повідомлення-рішення № від 16.07.2012
року.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, виконав
покладений на нього обов'язок щодо
доказування правомірності прийнятого
податкового повідомлення-рішення.

Натомість, позивачем не доведено
відповідними доказами протиправність
нарахування відносно нього штрафних
санкції та дотримання ним нори
валютного законодавства України, що
свідчить про необґрунтованість та
відсутність підстав для задоволення
позову.

З урахуванням викладеного, системно
проаналізувавши положення чинного
законодавства України та надавши
оцінку доказам, наявним у матеріалах
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відшкодування судового збору
позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог
приватного акціонерного товариства
«Автомобільна група «Віпос» відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та
підписаний 11.08.2014 року.

Суддя
В.П. Шулежко