Справа № 826/8149/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2014 року 10:15
справа №826/8149/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О.,
Добрівської Н.А., за участю секретаря
Калужського Д.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного
товариства "ПроКредит Банк"до1.
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгенівни 2. Державної
реєстраційної служби Українитреті
особи1. Споживче товариство "Діамед" 2.
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у місті Києві 3.
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Діамед"провизнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити діїОБСТАВИНИ
СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
"ПроКредит Банк" (далі по тексту -
позивач, ПАТ "ПроКредит Банк")
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративними позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгенівни (далі по
тексту - відповідач 1, Державний
реєстратор Дурицька М.Є.) та Державної
реєстраційної служби України (далі по
тексту - відповідач 2), за участю третьої
особи - Споживчого товариства "Діамед",
в якому, з урахування подальших
уточнень, просить: 1) визнати
протиправним та скасувати рішення
Державного реєстратора Дурицької М.Є.
від 27 травня 2014 року №13357121 про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень; 2) зобов'язати Державну
реєстраційну службу України провести
державну реєстрацію права власності,
форма власності: приватна, на нежиле
приміщення №1, №2 (групи приміщень №7),
№1 (групи приміщень №7а), №1, №2 (групи
приміщень №8), з №1 по №6 (групи
приміщень №1) (в літ. А), що знаходяться
за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, буд.
17 А, загальною площею 264,7 кв. м., за
суб'єктом: ПАТ "ПроКредит Банк" та
видати позивачу відповідний витяг з
державного реєстру речових прав на
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 червня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі №826/8149/14,
залучено до участі у справі в якості
третіх осіб Споживче товариство
"Діамед" (далі по тексту - третя особа 1,
СП "Діамед") та Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у місті
Києві (далі по тексту - третя особа 2);
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
До суду надійшли уточнення позовних
вимог, згідно якого позовні вимоги
викладено у наступній редакції: 1)
визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора
Дурицької М.Є. від 27 травня 2014 року
№13357121 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень; 2)
зобов'язати Державну реєстраційну
службу України провести державну
реєстрацію права власності, форма
власності: приватна, на нежиле
приміщення №1, №2 (групи приміщень №7),
№1 (групи приміщень №7а), №1, №2 (групи
приміщень №8), з №1 по №6 (групи
приміщень №1) (в літ. А), що знаходяться
за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, буд.
17 А, загальною площею 264,7 кв. м., за
суб'єктом: ПАТ "ПроКредит Банк" та
видати позивачу відповідний витяг з
державного реєстру речових прав на
нерухоме Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 липня 2014 року
залучено до участі в адміністративній
справі в якості другого відповідача
Державну реєстраційну службу України
(далі по тексту - відповідач 2).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 липня 2014 року
залучено до участі в адміністративній
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Діамед" (далі по
тексту - третя особа 3, ТОВ "Діамед").

В судовому засіданні 11 серпня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав; відповідачі та треті особи
своїх представників у судове засідання
не направили.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників
відповідача і третіх осіб та положення
частини шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 11 серпня 2014 року суд
ухвалив перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення Державного
реєстратора Дурицької М.Є. про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 27 травня 2014 року №13357121 за
результатами розгляду заяви
представника ПАТ "ПроКредит Банк"
Вєтрової Н.А., прийнятої 08 травня 2014
року за реєстраційним №6531585, для
проведення державної реєстрації права
власності на нежитлове приміщення, що
розташоване за адресою: м. Київ, вул.
Симиренка, буд. 17а, на підставі статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та пунктів 20, 28
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2013 року
№868, відмовлено у державній реєстрації
права власності, форма власності:
приватна, на нежитлове приміщення, що
розташоване за адресою: м. Київ, вул.
Симиренка, буд. 17а, за ПАТ "ПроКредит
Банк".

Зазначене рішення мотивоване тим, що
заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, а саме арешт щодо усього
нерухомо майна, яке належить
іпотекодавцю (СТ "Діамед").

Позивач не погоджується з рішенням про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, оскільки наявність
зареєстрованих після державної
реєстрації іпотеки прав чи вимог інших
осіб на передане в іпотеку нерухоме
майно, не є підставою для відмови у
проведенні державної реєстрації права
власності за іпотекодержателем.

Відповідачі письмового заперечення
проти позову до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста
Києва, виходячи зі місту пред'явлених
позовних вимог, звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оцінюючи оскаржуване рішення на
предмет його відповідності вимогам,
встановленим частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд керується наступним.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" визначено, що
державний реєстратор, зокрема
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Частина перша статті 15 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
встановлює, що державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до частин першої -
четвертої, сьомої та одинадцятої
статті 16 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" визначено, що
заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень подається до органу
державної реєстрації прав у паперовій
або електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом. Реєстрація
заяв про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень проводиться в порядку
черговості їх надходження. Разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень у паперовій формі
подаються оригінали документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, їх копії,
засвідчені в установленому порядку.
Заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень не приймається у разі
відсутності документа, що підтверджує
оплату послуг з державної реєстрації
прав та їх обтяжень. Заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень не
приймається у разі відсутності
документа, що підтверджує оплату
послуг з державної реєстрації прав та
їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Під час подання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі фізична особа повинна
пред'явити документ, що посвідчує її
особу, а у разі подання заяви
представником фізичної чи юридичної
особи - також документ, що підтверджує
його повноваження діяти від імені
таких осіб. У випадках, установлених
законом, представник іноземної особи
пред'являє документи, легалізовані в
установленому нормативно-правовими
актами порядку.

Згідно частини першої статті 19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" державна реєстрація прав
проводиться на підставі: 1) договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; 2) свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до частини першої статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: 1) заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; 2) об'єкт
нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 51) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 52) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 53) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 54)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення; 55) заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення нотаріальної
дії з нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 56)
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі подано
особою, яка не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;
6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Згідно частини другої статті 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" передбачено, що за наявності
підстав для відмови в державній
реєстрації державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Частина четверта статті 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" встановлює, що відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом, заборонена.

Зміст процитованих правових норм
вказує, що за результатами розгляду про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень державний реєстратор може
прийняти одне із рішень: про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або про
відмову в державній реєстрації; у свою
чергу відмова в державній реєстрації
прав та їх обтяжень може мати місце за
наявності вичерпних підстав,
визначених Законом.

Таким чином в межах спірних
правовідносин необхідно встановити
наявність підстав для державної
реєстрації права власності на
нежитлове приміщення, що розташоване
за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, буд.
17а, за ПАТ "ПроКредит Банк" та
правомірність відмови в державній
реєстрації прав.

Матеріали справи підтверджують, що
згідно договору іпотеки від 22 березня
2006 року №498-Д3 12, укладеного між ВАТ
"ПроКредит Банк" (правонаступником
якого є позивач) (іпотекодержатель) та
СП "Діамед" (іпотекодавець), та договору
про внесення змін до договору іпотеки
від 18 липня 2012 року №1, іпотекодавець
передав в іпотеку наступне нерухоме
майно: нежилі приміщення №1, №2 (групи
приміщень №7), №1 (групи приміщень №7а),
№1, №2 (групи приміщень №8), з №1 по №6
(групи приміщень №1) (в літ. "А"),
загальною площею 264,70 кв. м., що
знаходяться за адресою: м. Київ, вул.
Симиренка, буд. 17а, та нежилі приміщення
з №1 по №9 (групи приміщень №5) (в літ.
"А"), загальною площею 291,40 кв. м., що
знаходяться за адресою: м. Київ, вул.
Симиренка, буд. 17а.

Відповідно до розділу 7 "Застереження
про задоволення вимог
іпотекодержателя" договору іпотеки,
викладеного в новій редакції згідно
договору про внесення змін до договору
іпотеки від 18 липня 2012 року №1,
передбачено, сторони домовились, що
іпотекодержатель (ПАТ "ПроКредит Банк")
у випадку набуття права звернення на
предмет іпотеки справі на власний
вибір задовольнити свої вимоги за
рахунок предмета іпотеки шляхом,
зокрема набуття прав власності на
предмет іпотеки.

Право власності переходить до
іпотекодержателя на підставі договору
про задоволення вимог іпотеко
держателя, яким дане застереження, з
моменту виконання іпотекодержателем
усіх, передбачених законодавством, дій,
необхідних для звернення стягнення у
такий спосіб, без необхідності
вчинення іпотекодавцем будь-яких
додаткових дій чи документів.

У зв'язку із порушенням СП "Діамед"
кредитних зобов'язань ПАТ "ПроКредит
Банк" надіслало йому вимогу про
усунення порушень та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
від 21 березня 2014 року №1-2/14/1046, в якій
вимагало протягом 30 календарних днів
погасити заборгованість та
попереджало, що у разі непогашення
заборгованості банк змушений буде
розпочати процедуру звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
набуття іпотекодержателем права
власності на предмет іпотеки у порядку
статті 37 Закону України "Про іпотеку".
Вказану вимогу отримано представником
СП "Діамед" 27 березня 2014 року, що
підтверджується відповідним
повідомленням про вручення поштового
відправлення, копія якого міститься в
матеріалах справи.

18 квітня 2014 року сторонами договору
іпотеки складено акт про підтвердження
отримання вимоги від 21 березня 2014 року
№1-2/14/1046, у якому зафіксовано, що СП
"Діамед" 27 березня 2014 року отримало
вимогу про усунення порушень та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки від 21 березня 2014
року №1-2/14/1046 та погоджується з
набуттям ПАТ "ПроКредит Банк" права
власності на предмет іпотеки.

Згідно частини першої статті 37 Закону
України "Про іпотеку" передбачено, що
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Як встановлює пункт 46 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 року №868 (далі по тексту
Порядок), для проведення державної
реєстрації права власності на підставі
договору іпотеки, що містить
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя, заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку
копію письмової вимоги про усунення
порушень, надіслану іпотекодержателем
іпотекодавцеві та боржникові, якщо він
є відмінним від іпотекодавця, в якій
зазначається стислий зміст порушеного
зобов'язання, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш як
30-денний строк та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення
30-денного строку з моменту отримання
іпотекодавцем та боржником, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги іпотекодержателя у разі, коли
більш тривалий строк не зазначений у
письмовій вимозі, надісланій
іпотекодержателем іпотекодавцеві та
боржникові, якщо він є відмінним від
іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором
передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони
відчуження нерухомого майна,
накладеної нотаріусом під час
посвідчення договору іпотеки, на
підставі якого відбувається перехід
права власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іпотекодержателя, а
також зареєстрованих після державної
реєстрації іпотеки прав чи вимог інших
осіб на передане в іпотеку нерухоме
майно не є підставою для відмови у
проведенні державної реєстрації права
власності за іпотекодержателем.

Згідно з картки прийому заяви №12913328
вбачається, що разом із завою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від 08 травня 2014 року за
реєстраційним №6531585 позивач подав
наступні документи: договір іпотеки
від 22 березня 2006 року, договір №1 від 21
березня 2014 року, акт №911 від 21 березня
2014 року, копію вимоги від 21 березня 2014
року №1-2/14/1046, рекомендоване
повідомлення від 21 березня 2014 року,
опис від 08 травня 2014 року, копії
свідоцтва, виписки та статуту ПАТ
"ПроКредит Банк", довіреність на
уповноважену особу, копію наказу,копії
паспорту та довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера.

З наведених обставин випливає, що із
заявою про проведення державної
реєстрації права власності на позивач
звернувся на підставі договору
іпотеки, що містить застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
є документом, який підтверджує
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно.

Вище встановлено, що оскаржуване
рішення про відмову у державній
реєстрації прав базується на тому, що
заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, а саме арешт щодо усього
нерухомо майна, яке належить
іпотекодавцю (СТ "Діамед").

Відповідно до частини першої статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Разом з тим, суд звертає увагу, що
Державним реєстратором не наведено
дати реєстрації обтяження та в якому
реєстрі воно зареєстроване, а також не
надано відповідних доказів на
підтвердження мотивів оскаржуваного
рішення; крім того, відповідачами не
надано доказів, які б свідчили, що арешт
усього нерухомого майна іпотекодавця
СТ "Діамед" зареєстрований до державної
реєстрації іпотеки за ПАТ "ПроКредит
Банк".

Таким чином, відповідачем 1 не доведено
наявності у межах спірних
правовідносин підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, що визначені у частині першій
статті 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що рішення Державного
реєстратора Дурицької М.Є. про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 27 травня 2014 року №13357121
прийнято не на підставі Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", є
протиправним та підлягає скасуванню, а
позовні вимоги у цій частині -
задоволенню.

Поряд з цим, суд не погоджується з
позовним вимогами про зобов'язання
відповідача 2 провести державну
реєстрацію права власності на нежиле
приміщення №1, №2 (групи приміщень №7),
№1 (групи приміщень №7а), №1, №2 (групи
приміщень №8), з №1 по №6 (групи
приміщень №1) (в літ. "А"), загальною
площею 264,70 кв. м., що знаходяться за
адресою: м. Київ, вул. Симиренка, буд. 17а,
за ПАТ "ПроКредит Банк", оскільки: 1)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
належить до дискреційних повноважень
державного реєстратора; 2) матеріали
справи не містять заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, яка б
свідчила, що позивач вивив бажання
зареєструвати право власності саме на
нежилі приміщення №1, №2 (групи
приміщень №7), №1 (групи приміщень №7а),
№1, №2 (групи приміщень №8), з №1 по №6
(групи приміщень №1) (в літ. "А"), що
знаходяться за адресою: м. Київ, вул.
Симиренка, буд. 17а, та всіх документів,
які додавались позивачем до заяви про
державну реєстрацію прав.

Як встановлює частина друга статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Протиправність оскаржуваного рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень вказує, що сторони
повертаються у стан, який існував до
його прийняття, тобто на стадію
прийняття документів, що подаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, та реєстрації заяви.

Тому, враховуючи фактично відсутність
рішення Державного реєстратора за
результатами розгляду заяви
представника позивача, з метою захисту
прав та інтересів позивача, суд вважає
за необхідне зобов'язати Державну
реєстраційну службу повторно
розглянути заяву представника ПАТ
"ПроКредит Банк" Вєтрової Н.А.,
прийнятої 08 травня 2014 року за
реєстраційним №6531585, для проведення
державної реєстрації права власності
на нежитлове приміщення, що
розташоване за адресою: м. Київ, вул.
Симиренка, буд. 17а, з урахуванням
висновків даної постанови.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, Державним
реєстратором Дурицькою М.Є. не доведено
правомірність та обґрунтованість
прийняття спірного рішення з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, однак, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ПАТ "ПроКредит Банк" підлягає
частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк" задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгенівни про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 27 травня 2014 року №13357121.

3. Вийти за межі позовних вимог та
зобов'язати Державну реєстраційну
службу України повторно розглянути
заяву представника Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк" Вєтрової Н.А., прийнятої 08 травня
2014 року за реєстраційним №6531585, для
проведення державної реєстрації права
власності на нежитлове приміщення, що
розташоване за адресою: м. Київ, вул.
Симиренка, буд. 17а, з урахуванням
висновків даної постанови.

4. В іншій частині адміністративного
позову відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету
України на користь Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк" понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 36,54 грн.
(тридцять шість гривень п'ятдесят
чотири копійки).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.А. Кузьменко

Судді
Р.О. Арсірій

Н.А. Добрівська