Справа № 2а-4019/12/2170
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-4019/12/2170

Категорія: 8.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Бездрабко О.І.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2012 року по справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Херсонської області Державної
податкової служби (правонаступник - ДПІ
у м.Херсоні ГУ Міндоходів в Херсонській
області) про захист порушених прав
шляхом скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

01.10.2012р. ФОП ОСОБА_1 звернувся з
адміністративним позовом до ДПІ у
м.Херсоні Херсонської області ДПС
(правонаступник - ДПІ у м.Херсоні ГУ
Міндоходів в Херсонській області), в
якому просив захистити його
конституційні права шляхом скасування
податкових повідомлень-рішень від
07.09.2012р. № і №.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що перевіряючими не було
надано наказ на проведення фактичної
перевірки та направлення, у зв'язку з
чим, їх фактично не було допущено до
перевірки, але посадовими особами ДПІ у
м.Херсоні все рівно було складено акт
та за його висновками незаконно
винесено спірні податкові
повідомлення-рішення.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2012 року у задоволені адміністративного
позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено у повному
обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції, ФОП
ОСОБА_1 30.11.2012 р. подав апеляційну
скаргу, в якій зазначив, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми матеріального і
процесуального права та просив
скасувати постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
13.11.2012р. та прийняти нову постанову,
якою адміністративний позов
задовольнити в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

26 липня 2012 року посадовими особами ДПІ
у м. Херсоні Херсонської області ДПС
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на підставі ст.ст.20,80
ПК України, наказу від 27.06.2012р. №614 "Про
проведення фактичних перевірок" та
направлень на перевірку від 24.07.2012р.
№№421/225, 422/225, було проведено фактичну
перевірку кафе "ІНФОРМАЦІЯ_2", що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
належить ФОП ОСОБА_1

За результатами вказаної фактичної
перевірки складено акт від 26.07.2012р.
№223/21/03/22/НОМЕР_1, в якому зафіксовано
наступні порушення:

- проведення розрахункової
операції на суму 11 грн. без
застосування РРО;

- не забезпечення зберігання
використаної КОРО, контрольних стрічок
та фіскальних звітних чеків (не надані);

- продаж алкогольних
(слабоалкогольних) напоїв особі, яка не
досягла 18 років.

На підставі даних висновків акту
фактичної перевірки, уповноваженою
особою ДПІ у м. Херсоні 07.09.2012р. винесено
податкові повідомлення-рішення про
застосування до відповідача штрафних
(фінансових) санкцій № - у розмірі
171 грн., № - у розмірі 6800 грн.

Не погоджуючись із вказаними вище
діями та рішеннями податкового органу,
позивач оскаржив їх до окружного суду.

Вирішуючи справу по суті та
відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
правомірності дій та рішень
відповідача та відповідно, з
необґрунтованості та недоведеності
позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх
обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах та у спосіб
визначений Конституцією та законами
України.

Так, положеннями пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК
України передбачено, що органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України,
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК
України також визначено, що фактичною
вважається перевірка, що здійснюється
за місцем фактичного провадження
платником податків діяльності,
розташування господарських або інших
об'єктів права власності такого
платника. Така перевірка здійснюється
органом державної податкової служби
щодо дотримання норм законодавства з
питань регулювання обігу готівки,
порядку здійснення платниками
податків розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому
числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Крім того, слід зазначити, що згідно із
приписами п.80.1 ст.80 ПК України, фактична
перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

У відповідності до пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК
України, фактична перевірка також може
проводитися і на підставі рішення
керівника органу податкової служби,
оформленого наказом, копія якого
вручається платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, під розписку до
початку проведення такої перевірки, та
за наявності хоча б однієї з таких
обставин: отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
порушення вимог законодавства в
частині виробництва, обліку,
зберігання та транспортування спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів та цільового використання
спирту платниками податків, а також
здійснення функцій, визначених
законодавством у сфері виробництва і
обігу спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів.

Як встановлено судовою колегією з
матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 здійснює
реалізацію алкогольних напоїв
відповідно до ліцензії на право
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями серії НОМЕР_2 від 01.11.2011р.

Згідно із п.81.1 ст.81 ПК України, посадові
особи органу державної податкової
служби мають право приступити до
проведення документальної виїзної
перевірки, фактичної перевірки за
наявності підстав для їх проведення,
визначених цим Кодексом, та за умови
пред'явлення або надіслання у випадках,
визначених цим Кодексом, таких
документів: направлення на проведення
такої перевірки, в якому зазначаються
дата видачі, найменування органу
державної податкової служби, реквізити
наказу про проведення відповідної
перевірки, найменування та реквізити
суб'єкта (об'єкта), перевірка якого
проводиться (прізвище, ім'я, по батькові
фізичної особи - платника податку, який
перевіряється), мета, вид (планова або
позапланова), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника органу
державної податкової служби або його
заступника, що скріплений печаткою
органу державної податкової служби;
копії наказу про проведення перевірки;
службового посвідчення осіб, які
зазначені в направленні на проведення
перевірки.

Судами обох інстанцій встановлено, що
ОСОБА_1 відмовився від підпису про
ознайомлення з направленнями на
перевірку, а також від отримання копії
наказу, про що перевіряючими,
відповідно до вимог абз.5 п.81.1 ст.81 ПК
України, було складено акт відмови від
26.07.2012р. №10/225.

Як слідує з положень п.81.1 ст.81 ПК
України, відмова платника податків
та/або посадових (службових) осіб
платника податків (його представників
або осіб, які фактично проводять
розрахункові операції) від допуску до
перевірки на інших підставах, ніж
визначені в абзаці п'ятому цього
пункту, не дозволяється.

Отже, враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що в даному випадку,
фактична перевірка підприємства
позивача була проведена з дотриманням
вимог податкового законодавства. До
того ж, при цьому, також слід зазначити,
що позовних вимог щодо визнання
неправомірними дій ДПІ щодо проведення
цієї перевірки позивач в своєму позові
не заявляв.

Як вже зазначалося вище, за
результатами проведеної фактичної
перевірки складено акт від 26.07.2012р.
№223/21/03/22/НОМЕР_1, в якому зафіксовано
роздрібний продаж алкогольного
(слабоалкогольного) напою особі, яка не
досягла 18 років, в зв'язку із чим було
порушено п.15-3 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

Порядок та умови реалізації
алкогольних напоїв регулюється
вказаним вище Законом №481/95-ВР.

Так, відповідно до приписів ст.15-3
Закону №481/95-ВР, забороняється продаж
алкогольних напоїв особам, які не
досягли 18 років.

Тобто, даною нормою Закону
встановлюються обмеження на
реалізацію алкогольних напоїв.
Продавець пива (крім безалкогольного),
алкогольних, слабоалкогольних напоїв,
вин столових або тютюнових виробів
зобов'язаний отримати у покупця, який
купує пиво (крім безалкогольного),
алкогольні напої, слабоалкогольні
напої, вина столові або тютюнові
вироби, паспорт або інші документи, які
підтверджують вік такого покупця, якщо
у продавця виникли сумніви щодо
досягнення покупцем 18-річного віку.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.07.2012р. продавцем-барменом кафе
"ІНФОРМАЦІЯ_2", що належить ФОП ОСОБА_1,
було здійснено реалізацію пляшки
алкогольного пива "Балтика 3", об"ємом 0,5
л, особі, яка не досягла 18 років, а саме -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Даний факт реалізації алкогольних
напоїв неповнолітній ОСОБА_4
підтверджується її письмовими
поясненнями, копією її свідоцтва про
народження та актом перевірки.

За змістом п.5 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Порядку застосування фінансових
санкцій, передбачених ст.17 Закону
України "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів" від
02.06.2003р. №790, підставою для прийняття
рішення про застосування фінансових
санкцій є, зокрема акт перевірки
додержання суб'єктом підприємницької
діяльності встановлених
законодавством вимог, обов'язкових для
виконання під час здійснення оптової і
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями та/або тютюновими виробами,
складений органом, що видав ліцензію, у
якому зазначається зміст порушення і
конкретні порушені норми
законодавства.

Застосування ж фінансових санкцій у
вигляді штрафу до суб'єктів
підприємницької діяльності за
порушення вимог ст.15-3 цього Закону у
розмірі 6800 грн. передбачено статтею 17
даного Закону №481/95-ВР.

Таким чином, судова колегія приходить
до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції,
висновку про те, що застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
за порушення ст.15-3 Закону №481/95 та
прийняття відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення від
07.09.2012р. № було здійснено
правомірно та з дотриманням норм
чинного законодавства.

Що ж стосується позовних вимог
позивача про скасування податкового
повідомлення-рішення від 07.09.2012р.
№, то судова колегія з цього
приводу зазначає наступне.

Статтями 15 та 16 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» визначено, що контроль за
додержанням суб'єктами
підприємницької діяльності порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), здійснюють органи Державної
податкової служби України шляхом
проведення планових або позапланових
перевірок. Контролюючі органи мають
право відповідно до законодавства
здійснювати планові або позапланові
перевірки осіб, які підпадають під дію
Закону України «Про застосування РРО
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Так, як видно з матеріалів справи та
акту фактичної перевірки від 26.07.2012р.,
під час проведення перевірки кафе
"ІНФОРМАЦІЯ_2", що належить ФОП ОСОБА_1,
посадовими особами ДПІ було виявлено
порушення законодавства, а саме:
проведення розрахункової операції на
суму 11 грн. без застосування РРО; не
забезпечено зберігання використаної
КОРО, контрольних стрічок та
фіскальних звітних чеків (не надані),
чим порушено п.п.1,10 ст.3 Закону України
«Про застосування РРО у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг».

Згідно із положеннями п.п.1,10 ст.3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані,
зокрема: проводити розрахункові
операції на повну суму покупки (надання
послуги) через зареєстровані,
опломбовані у встановленому порядку та
переведені у фіскальний режим роботи
реєстратори розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок;
друкувати або створювати в електронній
формі на реєстраторах розрахункових
операцій (за виключенням автоматів з
продажу товарів (послуг) контрольні
стрічки і забезпечувати їх зберігання
протягом трьох років.

За порушення вказаних вимог Закону, до
суб'єктів господарювання, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції
відповідно у розмірі 1 гривні, десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - у разі якщо контрольну
стрічку не надруковано або не створено
в електронній формі на реєстраторах
розрахункових операцій або не
збережено контрольну стрічку протягом
трьох років, або виявлено спотворення
даних про проведені розрахункові
операції, інформація про які міститься
на контрольній стрічці, створеній в
електронній формі (п.п.1, 5 ст.17 Закону
України "Про застосування РРО у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг").

Таким чином, за вказаних вище обставин,
судова колегія вважає, що суд 1-ї
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що друге спірне
податкове повідомлення-рішення від
07.09.2012р. № про застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
за порушення вимог п.п.1,10 ст.3 Закону
України «Про застосування РРО у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» у розмірі 171 грн. (т.б. 1 грн. + 170
грн.), також винесено правомірно та
скасуванню не підлягає.

До того ж, ще слід зазначити, що згідно
із приписами ст.ст.11,71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, у
відповідності до ст.86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.71
КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову, що, в свою чергу, в даному
випадку і було зроблено відповідачем
при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї
інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень норм
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи, правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
припущеннях та невірному трактуванні
норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду, діючи виключно в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, відповідно до ст.200
КАС України, залишає цю апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко