Справа № 826/10161/14
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2014 року 09:00 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючої судді
Кузьменко А.І., при секретарі Яцюті М.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_1доДержавної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києвіпро визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення, В С
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
25 червня 2014 року №1702-15.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 липня 2014 року
відкрито провадження у справі та
призначено її до судового розгляду на 23
У судове засідання 23 липня 2014 року
з'явився представник позивача.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
повідомив, витребувані ухвалою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 17 липня 2014 року
документи не надав, що стало підставою
для відкладення розгляду справи на 30
У судове засідання 30 липня 2014 року
з'явився представник позивача, який
наполягав на задоволенні позову з
викладених у ньому підстав.
Представник відповідача до суду не
прибув, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив, через
канцелярію суду надав письмові
заперечення проти позову, в яких просив
у задоволенні позову відмовити.
Частиною 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.
Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи положення частин 4 та 6
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 30
липня 2014 року суд ухвалив перейти до
розгляду справи в письмовому
13 серпня 2014 року через канцелярію суду
представником відповідача подано
додаткові докази на підтвердження
викладеної у письмових запереченнях
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.
ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності
Дніпровською районною у м. Києві
державною адміністрацією 18 грудня 2006
Відповідно до копії свідоцтва платника
єдиного податку серія А №457662, ОСОБА_1 з
01 січня 2012 року перебуває на спрощеній
системі оподаткування та сплачує
єдиний податок у розмірі 20%.
Згідно свідоцтва, виданого Головним
управлінням комунальної власності м.
Києва виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) 01 серпня 2005
року на підставі наказу Головного
ОСОБА_1 на праві приватної власності
належать нежилі приміщення з №1 по №16
(групи приміщень №1)
адміністративно-господарської споруди
Палац спорту з готельними номерами
площею 315,40 кв.м., які розташовані в м.
Києві, Спортивна площа, №3 (літера В).
25 червня 2014 року згідно з підпунктом
54.3.3 пункту 54.3. статті 54 та відповідно до
пункту 286.5 статті 296 Податкового
кодексу України ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
винесено податкове повідомлення -
рішення №1702-15, яким ОСОБА_1 визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем - земельний податок з фізичних
осіб у розмірі 7493,43 грн.

Посилаючись на безпідставність та
протиправність дій податкового органу
щодо визначення податкового
зобов'язання по земельному податку, ФОП
ОСОБА_1 звернулась з відповідним
позовом до суду.

На обґрунтування вимог, викладених у
позові, ФОП ОСОБА_1 зазначає, що є
платником єдиного податку, а
приміщення, що належить їй на праві
власності, передано в оренду на
підставі відповідного договору.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, суд приходить до наступного.

Починаючи з 1 січня 2011 року набрав
чинності Податковий кодекс України
(далі по тексту - ПК України), яким
регулюються правовідносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів (в т.ч. земельного податку),
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно із статтею 269 ПК України
платниками земельного податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 названого Кодексу визначено,
що об'єктами оподаткування є земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні, та земельні частки
(паї), які перебувають у власності.

Згідно із пунктом 286.1 статті 286 ПК
України підставою для нарахування
земельного податку є дані державного
земельного кадастру.

У той же час, підпунктом 297.1.4 пункту 297.1
статті 297 ПК України встановлено, що
платники єдиного податку звільняються
від обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності із
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Згідно із статтею 796 Цивільного кодексу
України одночасно з правом найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) наймачеві
надається право користування
земельною ділянкою, на якій вони
знаходяться, а також яка прилягає до
будівлі або споруди, у розмірі,
необхідному для досягнення мети найму.
У договорі найму сторони можуть
визначити розмір земельної ділянки,
яка передається наймачеві. Якщо розмір
земельної ділянки у договорі не
визначений, наймачеві надається право
користування усією земельною ділянкою,
якою володів наймодавець.

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.36
пункту 14.1 статті 14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Таким чином, з аналізу наведеного
слідує, що у разі надання в оренду
будівель, споруд або їх частин за
договором оренди, одночасно з правом
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) наймачеві
надається право користування
земельною ділянкою, на якій вони
знаходяться, а також яка прилягає до
будівлі або споруди, тобто
підприємницька діяльність наймодавців
провадиться обов'язково за рахунок
здачі в оренду майна і земельної
ділянки, а отже така фізична
особа-підприємець (власник нежитлового
приміщення), будучи платником єдиного
податку, звільняється від нарахування
(сплати) та подання податкової
звітності з земельного податку.

Аналогічну позицію висловлено і
Державною податковою службою України в
Узагальнюючій податковій консультації
щодо плати земельного податку
власниками нежитлових приміщень,
платниками єдиного податку - фізичними
особами - підприємцями, затвердженої
Наказом від 23 листопада 2012 року № 1051.

З огляду на встановленні судом
обставини, а саме, позивач на час
прийняття податкового повідомлення -
рішення був платником єдиного податку,
а також те, що земельна ділянка, яка
знаходилась у його користуванні,
використовувалась для провадження
господарської діяльності, що полягала
у здачі в оренду приміщення в будівлі,
яка розміщена на цій земельній ділянці,
іншому суб'єкту господарювання, суд
приходить до висновку, що позивач
звільнений від нарахування (сплати) та
подання податкової звітності з
земельного податку.

Аналогічних висновків дійшов і Вищий
адміністративний суд України в ухвалах
від 12 червня 2014 року у справі №К/800/61784/13,
від 22 квітня 2014 року у справі №К/800/63438/13,
від 18 березня 2013 року у справі №
К/9991/62396/12.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України Якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві від 25 червня 2014 року №1702-15.

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП
НОМЕР_1) понесені нею витрати по сплаті
судового збору у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.І. Кузьменко