Справа № 826/10831/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2014 року 08:40
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кузьменка В.А., суддів Кармазіна О.А.,
Костенка Д.А., за участю секретаря
Калужського Д.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"доДержавної
фінансової інспекції України
провизнання протиправними та
скасування пунктів вимогиОБСТАВИНИ
СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі по тексту -
позивач, ПАТ "НАК "Нафтогаз України")
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
фінансової інспекції України (далі по
тексту - відповідач, Держфінінспекція
України), в якому просить: 1) визнати
протиправним і скасувати пункт 2 вимоги
Держфінінспекції України від 10 січня
2014 року №05-14/23 про стягнення з винних
осіб шкоди, заподіяної внаслідок
неналежного виконання трудових
обов'язків щодо забезпечення
своєчасної оплати компанією отриманих
послуг з транспортування природного
газу розподільчими трубопроводами за
договорами, укладеними з
підприємствами по газопостачанню і
газифікації, що стало підставою для
сплати компанією штрафних санкцій на
суму 4 102,6 тис. грн.; 2) визнати
протиправним і скасувати пункт 3 вимоги
Держфінінспекції України від 10 січня
2014 року №05-14/23 про стягнення з винних
осіб шкоди в сумі 450 000,00 грн., заподіяної
компанії внаслідок неналежного
виконання пункту 3.7 Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з постачання природного газу, газу
вугільних родовищ (метану) за
нерегульованим тарифом.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 серпня 2014 року
відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В судовому засіданні 21 серпня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, представник відповідача
проти задоволення позовних вимог
заперечив; сторонами заявлено спільне
клопотання про розгляд справи у
письмовому провадженні.
Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
Враховуючи викладене, суд ухвалив
здійснити розгляд справи у порядку
письмового провадження.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Держфінінспекцією України проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
за період з 01 січня 2012 року по 31 серпня
2013 року, про що складено відповідний
акт від 03 грудня 2013 року №05-21/333 (далі по
тексту - акт ревізії).
За результатами ревізії
Держфінінспекція України надіслала
позивачу лист від 10 січня 2014 року №05-14/23
"Вимоги про усунення порушень" (далі по
тексту - вимога), у пунктах 2, 3 якого
- у порядку, встановленому чинним
законодавством, стягнути з винних осіб
шкоду, заподіяну внаслідок неналежного
виконання трудових обов'язків щодо
забезпечення своєчасної оплати
компанією отриманих послуг з
транспортування природного газу
розподільчими трубопроводами по
договорах, укладених з підприємствами
по газопостачанню і газифікації, що
стало підставою для сплати компанією
штрафних санкцій на суму 4 102,6 тис. грн.;
- у порядку, встановленому чинним
законодавством, стягнути з винних осіб
шкоду, заподіяну внаслідок неналежного
виконання трудових обов'язків щодо
незабезпечення виконання пункту 3.7
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
природного газу, газу (метану)
вугільних родовищ за нерегульованим
тарифом, затвердженого постановою НКРЕ
від 13 січня 2010 року №10, що стало
підставою для сплати компанією
штрафних санкцій на суму 450 тис. грн.
Позивач вважає, що оскаржувані пункти
вимоги Держфінінспекції України є
необґрунтованими та підлягають
скасуванню, оскільки неналежне
виконання грошових зобов'язань зі
сплати отриманих послуг з
транспортування природного газу
розподільчими газопроводами стало
можливим внаслідок тяжкого
фінансового стану компанії, а не через
неналежне виконання трудових
обов'язків її працівниками; виконання
пункту 3.7 Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
природного газу, газу (метану)
вугільних родовищ за нерегульованим
тарифом обумовлене об'єктивною
неможливістю їх виконати у зв'язку із
Відповідач у письмовому запереченні
проти позову зазначив про законність
Окружний адміністративний суд міста
Києва, виходячи зі змісту пред'явлених
позовних вимог звертає увагу на
Відповідно до частини другої статті 15
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" законні вимоги
службових осіб органу державного
фінансового контролю є обов'язковими
для виконання службовими особами
об'єктів, що контролюються.
Згідно з пунктами 45, 46 Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№550, у міру виявлення ревізією порушень
законодавства посадові особи
контролюючого органу, не чекаючи
закінчення ревізії, мають право усно
рекомендувати керівникам об'єкта
контролю невідкладно вжити заходів для
їх усунення та запобігання у
Якщо вжитими в період ревізії заходами
не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень (зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.
Суд звертає увагу, що законодавством не
визначено форми письмової вимоги, яка
приймається за результатами ревізії,
та не встановлено іншої форми рішення
контрольно-ревізійної служби,
прийнятого за результатами ревізії,
ніж письмова вимога.
З викладеного вбачається, що рішенням
контрольно-ревізійної служби,
прийнятого за результатами ревізії, є
письмова вимога, форма якої
законодавством не встановлена.
Враховуючи викладене суд приходить до
висновку, що лист-вимога
Держфінінспекції України від 10 січня
2014 року №05-14/23 "Вимоги про усунення
порушень", є рішенням суб'єкта владних
повноважень, що містить обов'язкові для
виконання приписи, дотримання яких
забезпечується правовим механізмом,
тобто, є актом індивідуальної дії.
Виходячи зі змісту оскаржуваних вимог
суду належить встановити наявність
порушень, виявлених в акті ревізії,
факт завдання збитків ПАТ "НАК
"Нафтогаз України", вину працівників у
їх завданні та неналежне виконання
ними трудових обов'язків.
Як свідчить акт ревізії, пункт 2 вимоги
висунутий у зв'язку із наступним:
ревізією встановлено, що в період з 01
січня 2012 року по 31 серпня 2013 року
компанією не забезпечено належне
виконання власних господарських
зобов'язань за договорами від 31 січня
2011 року №14/142/11, від 31 січня 2012 року
№14/204/11, від 31 січня 2011 року №14/144/11, від 31
січня 2011 року №14/145/11, від 31 січня 2011
року №14/1692/11, від 31 лютого 2011 року
№14/183/11, від 31 січня 2011 року №14/150/11, від 05
червня 2012 року №14/3417/12 в частині
своєчасної оплати отриманих послуг з
транспортування природного газу
розподільчими трубопроводами по
договорах, укладених з підприємствами
по газопостачанню і газифікації;
недотримання вимог частини першої
статті 193 Господарського кодексу
України, статей 526 та 629 Цивільного
кодексу України, що призвело до сплати
штрафних санкцій на користь ПАТ
"Маріупольгаз" на суму 898,5 тис. грн., ПАТ
"Полтавагаз" - 125 тис. грн., ПАТ
"Донецькміськгаз" - 376,1 тис. грн., ПАТ
"Харківгаз" - 761,4 тис. грн., ПАТ
"Харківміськгаз" - 1335,9 тис. грн., ПАТ
"Черкасигаз" - 374,9 тис. грн., ПАТ
"Кременчукгаз" - 230,8 тис. грн., як
наслідок, ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
завдано матеріальної шкоди (збитків) на
суму 4 102,6 тис. грн.
Пункт 3 вимоги висунутий позивачу
внаслідок наступного: ревізією
встановлено, що протягом 2013 року
компанією систематично порушувався
пункт 3.7 Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
природного газу, газу (метану)
вугільних родовищ за нерегульованим
тарифом, затвердженого постановою НКРЕ
від 13 січня 2010 року №10, зокрема: пункт 2
статті 18 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу"
та пункту 2.1 розділу ІІ Алгоритму
розподілу коштів, що надходять на
поточні рахунки із спеціальним режимом
використання гарантованих
постачальників природного газу,
затвердженого постановою НКРЕ від 02
серпня 2012 року №1000, що призвело до
нарахування штрафу в сумі 450 тис. грн. та
його сплати компанією, чим завдано
матеріальної шкоди (збитків) на вказану
Позивач визнає встановлені ревізією
порушення вимог законодавства в
частині неналежного виконання
грошових зобов'язань перед
постачальниками та незабезпечення
виконання пункту 3.7 Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з постачання природного газу, газу
(метану) вугільних родовищ за
нерегульованим тарифом, затвердженого
постановою НКРЕ від 13 січня 2010 року №10,
і не оскаржує їх, а заперечує лише проти
того, що вказані порушення допущені
внаслідок неналежного виконання
трудових обов'язків його працівниками.
Частина третя статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює, що обставини, які
визнаються сторонами, можуть не
доказуватися перед судом, якщо проти
цього не заперечують сторони і в суду
не виникає сумніву щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
За таких підстав, суд приходить до
висновку, що висновки акта ревізії про
неналежне виконання господарських
зобов'язань позивача в частині
своєчасної оплати отриманих послуг з
транспортування природного газу
розподільчими трубопроводами по
договорах, укладених з підприємствами
по газопостачанню і газифікації;
недотримання вимог частини першої
статті 193 Господарського кодексу
України, статей 526 та 629 Цивільного
кодексу України, що призвело до сплати
штрафних санкцій на користь ПАТ
"Маріупольгаз", ПАТ "Полтавагаз", ПАТ
"Донецькміськгаз", ПАТ "Харківгаз", ПАТ
"Харківміськгаз", ПАТ "Черкасигаз", ПАТ
"Кременчукгаз" у розмірі 4 102,6 тис. грн.,
та про систематичне порушення пункту 3.7
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
природного газу, газу (метану)
вугільних родовищ за нерегульованим
тарифом, затвердженого постановою НКРЕ
від 13 січня 2010 року №10, що призвело до
нарахування штрафу в сумі 450 тис. грн.,
суд вважає доведеними.
Разом з тим, оскаржувані пункти вимоги
про стягнення з винних осіб шкоди,
заподіяної внаслідок неналежного
виконання трудових обов'язків, не
узгоджується з приписами
законодавства України.
Так, загальні підстави і умови
матеріальної відповідальності
працівників встановлюються у статті 130
Кодексу законів про працю України,
відповідно до якої визначено, що
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.
При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.
За наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути покладена незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.
На працівників не може бути покладена
відповідальність за шкоду, яка
відноситься до категорії нормального
виробничо-господарського ризику, а
також за шкоду, заподіяну працівником,
що перебував у стані крайньої
необхідності. Відповідальність за не
одержаний підприємством, установою,
організацією прибуток може бути
покладена лише на працівників, що є
Працівник, який заподіяв шкоду, може
добровільно покрити її повністю або
частково. За згодою власника або
уповноваженого ним органу працівник
може передати для покриття заподіяної
шкоди рівноцінне майно або поправити
Статтею 132 Кодексу законів про працю
України встановлено, що за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації при виконанні трудових
обов'язків, працівники, з вини яких
заподіяно шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.
Матеріальна відповідальність понад
середній місячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у законодавстві.
У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992 року №14 "Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками" зазначається, що під
прямою дійсною шкодою, зокрема, слід
розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства, установи,
організації провести затрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
Згідно з частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Частина четверта статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
У той же час відповідачем не надано
жодного доказу заподіяння шкоди ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" його
працівниками внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків;
матеріали справи не містять доказів, що
будь-які працівники позивача вчинили
винні протиправні дії (бездіяльність)
працівника, які призвели до завдання
Суд звертає увагу, що сплата штрафних
санкцій неналежне виконання грошових
зобов'язань за господарськими
договорами та сплата штрафу за
невиконання Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з постачання природного газу, газу
(метану) вугільних родовищ за
нерегульованим тарифом, можна вважати
шкодою, яка відноситься до категорії
нормального виробничо-господарського
ризику, що виключає можливість
покладення відповідальності за
вказану шкоду на працівників ПАТ "НАК
Крім того, вимога про стягнення з
винних осіб шкоди, заподіяної
внаслідок неналежного виконання
трудових обов'язків, суперечить
положенням статті 138 Кодексу законів
Як визначає стаття 138 Кодексу законів
про працю України, для покладення на
працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наявність умов, передбачених
статтею 130 цього Кодексу.
Таким чином, покладенню на працівника
матеріальної відповідальності у
вигляді стягнення заподіяної шкоди має
передувати доведення власником певних
умов, що передбачені у статті 138 Кодексу
законів про працю України, тобто
обов'язок по визначенню осіб, винних у
вчиненні порушень, обсягу завданої
кожною з них шкоди та наявності у їх
діях вини, пов'язаної із заподіяною
шкодою, законодавством покладено саме
Між тим, позивач заперечує вину своїх
працівників у завданні шкоди та не
збирається доводити наявність умов,
необхідних для покладення на них
матеріальної відповідальності, що
унеможливлює задоволення вимоги
Держфінінспекції України.
Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що пункти 2, 3
вимоги Держфінінспекції України від 10
січня 2014 року №05-14/23 "Вимоги про
усунення порушень" нормативно та
документально не підтверджуються, тому
є протиправними і підлягають
скасуванню, що свідчить про
обґрунтованість позовних вимог ПАТ
"НАК "Нафтогаз України".
Колегія суддів не приймає до уваги
посилання відповідача на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15 травня 2014 року у
справі №826/4497/14 за позовом
Держфінінспекції України до ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" про зобов'язання
виконати пункти 2, 3, 6 та 7 вимоги від 10
січня 2014 року №05-14/23 "Вимоги про
усунення порушень" про задоволення
позовних вимог, як на преюдиційне
рішення, оскільки у вказаному рішенні
не встановлювались обставини
прийняття та не оцінювалась законність
вимог, що є предметом доказування у
межах даного спору; у постанові
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15 травня 2014 року у
справі №826/4497/14 лише зазначається, що на
момент її ухвалення позивач не
оскаржував пункти вимоги від 10 січня 2014
року №05-14/23 "Вимоги про усунення
порушень". При цьому суд зауважує, що
позивач не був позбавлений прав на
звернення до суду щодо оскарження
пунктів вказаної вимоги у межах
строків, передбачених у статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, Держфініспекцією
України не доведено правомірність та
обґрунтованість пунктів 2, 3 вимоги від
10 січня 2014 року №05-14/23 "Вимоги про
усунення порушень", з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати
пункти 2 та 3 вимоги Державної
фінансової інспекції України
викладеної у листі від 10 січня 2014 року
№05-14/23 "Вимоги про усунення порушень".

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 73,08 грн.
(сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.А. Кузьменко

Судді
О.А. Кармазін

Д.А. Костенко