Справа № 361/6229/14-а
Суддя: Пухна О. М.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Срава № 361/6229/14-а
Провадження № 2-а/361/345/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року
м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого
судді - Пухної О.М.

при секретарі
- Якименко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бровари
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва про визнання бездіяльності
державного органу протиправною та
зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
визнання бездіяльності державного
органу протиправною та зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилався на те, що він працював суддею
в різних інстанціях з 21 лютого 1977 року
по 16 квітня 2009 року. Суддею Вищого
адміністративного суду України
працював з 01 січня 2005 року, а 16 квітня 2009
року був звільнений у відставку.
Трудовий стаж на посадах судді
позивача складає більш ніж 30 років.

З 01 травня 2009 року ОСОБА_1 перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва та отримує щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці у
розмірі 90 % заробітної плати судді
Вищого адміністративного суду
України.

Станом на січень-червень 2014 року
заробітна плата суддів Вищого
адміністративного суду України,
працюючих на відповідній посаді,
змінилася. У зв'язку з викладеним
позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва із
заявою про перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання на
підставі довідки № 191, виданої 28 липня
2014 року Вищим адміністративним судом
України. Проте листом за № 12813/06 від 31
липня 2014 року відповідач відмовив
ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання,
посилаючись на те, що проведення
такого перерахунку не передбачено ст.
138 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів».

У зв'язку з викладеним вище, ОСОБА_1 був
змушений звернутися до суду з позовом
про визнання бездіяльності державного
органу протиправною та зобов'язання
Управління Пенсійного фонду в
Голосіївському районі м. Києва
здійснити перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, виходячи з розміру
заробітної плати працюючого судді на
відповідній посаді, на підставі
довідки № 191 Вищого адміністративного
суду України від 28 липня 2014 року, у
розмірі 90 % заробітної плати судді без
обмеження граничного розміру
довічного грошового утримання,
починаючи з 01 серпня 2014 року. Крім того,
просив відшкодувати витрати зі сплати
судового збору в розмірі 79,08 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився,
у прохальній частині позовної заяви
зазначив, що просить слухати справу за
його відсутності.

Представник Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва у судове засідання не з'явився,
надав до суду заперечення, в яких
позовні вимоги не визнав, просив
відмовити у їх задоволенні в повному
обсязі та розглянути справу за його
відсутності. Заперечення мотивував
тим, що ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів»
перерахунку довічного грошового
утримання суддям судів загальної
юрисдикції не передбачено, тому
законних підстави для здійснення
такого перерахунку відсутні.

Всебічно дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 травня
2009 року перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва та
отримує щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці у розмірі 90
% заробітної плати судді Вищого
адміністративного суду України.

Згідно довідки Вищого
адміністративного суду України
заробітна плата діючого судді на
відповідній посаді з 1 січня по 30 червня
2014 року складала 26308 грн. 80 коп. (а.с. 13).

З матеріалів справи вбачається, що 29
липня 2014 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва із
заявою про перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання на
підставі довідки № 191, виданої 28 липня
2014 року Вищим адміністративним судом
України.

Проте листом за № 12813/06 від 31 липня 2014
року відповідач повідомив про
відсутність законних підстав для
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
посилаючись на те, що проведення
такого перерахунку не передбачено ст.
138 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів», та відмовив у
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання (а.с. 14).

Відповідно до ч.4 ст.43 Закону України
«Про статус суддів» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) судді у відставці, який
має стаж роботи на посаді судді не
менше 20 років, виплачується за його
вибором пенсія або звільнене від
сплати податку щомісячне довічне
грошове утримання в розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді. За кожний
повний рік роботи понад 20 років на
посаді судді розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Аналогічна норма закріплена і в ч.3 ст.138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» (у редакції Закону
України від 07 липня 2010 року № 2453-УІ),
який набрав чинності з 30 липня 2010 року.
Відповідно до вказаної норми щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 90
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Проте, Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» №
3668-УІ від 08 липня 2011 року, який набрав
чинності з 1 жовтня 2011 року, ч.ч. 3, 5 ст.138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» викладено у новій
редакції, згідно з якою щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації
та інших доплат до пенсії,
встановлених законодавством, крім
доплати до надбавок окремим
категоріям осіб, які мають
особливі заслуги перед Батьківщиною)
не може перевищувати десяти
прожиткових мінімумів, установлених
для осіб, які втратили працездатність
(ч. 5 с. 138 Закону «Про судоустрій і
статус суддів»).

Таким чином, щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
90 відсотків утримання судді, який
працює на відповідній посаді, але не
більше десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність.

Разом з тим, важливим є розмір величини,
з якої нараховується довічне грошове
утримання, так, на переконання суду
такою величиною є заробітна плата
судді, який працює на відповідній
посаді.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) визнано
такими, що не відповідають Конституції
(є неконституційними) частина третя,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року, в редакції Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08 липня 2011 року № 3668.

При цьому у зазначеному вище рішенні
Конституційного Суду України
зазначено, що визначений Законом «Про
судоустрій і статус суддів» порядок
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання було змінено
Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»,
внаслідок чого зменшено розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів. Залишивши незмінним
зміст права на щомісячне довічне
грошове утримання суддів, Закон № 3668
звузив обсяг цього права, встановивши
обмежену базу для нарахування суддям
щомісячного довічного грошового
утримання, та скасував право суддів на
одержання щомісячного довічного
грошового утримання без обмеження
граничного розміру, чим знизив і
досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів.

Отже, ч.3 ст.138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» не
узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
ст.126 Конституції України.

Враховуючи, що однією з гарантій
незалежності суддів є заборона при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів звужувати зміст
та обсяг визначених Конституцією
України таких гарантій, Конституційний
Суд України дійшов висновку, що
положення третього речення ч. 5 ст. 138
Закону «Про судоустрій і статус
суддів», ст. 2 Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», стосовно встановлення
максимального розміру пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) суддів суперечать ч. 1 ст.126
Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України
«Про Конституційний Суд України»
Конституційний Суд України у разі
необхідності може визначити у своєму
рішенні, висновку порядок і строки їх
виконання, а також покласти на
відповідні державні органи обов'язки
щодо забезпечення виконання рішення,
додержання висновку. У Рішенні
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03 червня 2013 року вказано такий
порядок виконання його виконання:

- ч. 3 ст. 138 Закону № 2453 у редакції
Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України, не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону № 2453 в
редакції до змін, внесених Законом №
3668, а саме: щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання;

- дія ст. 2 Закону № 3668 не
поширюється на Закон № 2453;

- дія абзацу 2 пункту 2 розділу II
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону № 3668 не поширюється на
правовідносини щодо виплати суддям
щомісячного довічного грошового
утримання.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність (ч. 2 ст. 152
Конституції України).

Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» встановлена гарантія
матеріального забезпечення судді у
відставці, яка не може бути
знівельована в зв'язку з тим, що органи
влади України не встановили порядку, за
яким зазначена гарантія повинна бути
дотримана. Суд вважає, що оскільки ч. 3
ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» встановлений розмір
щомісячного грошового утримання судді
у відставці у відсотках від заробітної
плати працюючого на відповідній посаді
судді, то розмір щомісячного довічного
грошового утримання має збільшуватись
у разі збільшення розміру заробітної
плати відповідного судді. Отже, відмова
відповідача у перерахунку позивачу
довічного грошового утримання судді є
неправомірною та безпідставною.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 13 червня 2007 року № 8 «Про
незалежність судової влади»,
роз'яснено, що гарантії незалежності і
недоторканості суддів як носіїв
судової влади та самостійності судів
як судових органів визначено
Конституцією та законами України.
Належне матеріальне забезпечення
суддів, в тому числі суддів у відставці,
є однією з основоположних гарантій
незалежності суддів.

Оскільки діючим законодавством чітко
визначено, що розмір довічного
утримання, який призначено та
виплачується судді у відставці
розраховується із розміру грошового
утримання працюючого судді, тому у разі
збільшення розміру заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, повинен збільшуватися й розмір
довічного грошового утримання судді у
відставці без обмеження максимального
розміру грошового довічного утримання
судді у відставці, визначеного ч.5 ст.138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів».

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства та є такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Крім того, згідно з ст. 94 КАС України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). За таких обставин,
судові витрати підлягають стягненню на
користь позивача з Державного бюджету
України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. 130 Конституції України, Законом
України «Про судоустрій і статус
суддів», статтями 1, 2, 4-11, 14, 17, 69-71, 79 86, 88,
94,159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в
и в :

Позов задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва щодо відмови у здійсненні
ОСОБА_1 перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці,
виходячи з розміру заробітної плати
працюючого судді на відповідній
посаді, на підставі довідки Вищого
адміністративного суду України від 28
липня 2014 року за № 191, у розмірі 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, починаючи з 01 серпня 2014 року
з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати
судового збору у сумі 79 грн. 08 коп.
(сімдесят дев'ять гривень вісім
копійок).

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини 3 статті 160 КАС України,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання постанови.

Порядок набрання постановою законної
сили передбачено ст. 254 КАС України.

Суддя
Пухна О. М.