Справа № 2а-16842/10/2670
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів – Центральний офіс з обслуговування великих платників податків про визнання протиправними дій та зобов’язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів – Центральний офіс з обслуговування великих платників податків про визнання протиправними дій та зобов’язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачем, самостійно, в супереч вимогам чинного законодавства, здійснено розподіл сплаченого платежу з рентної плати за вересень 2010р. на погашення податкового боргу та сплату пені, не зважаючи на те, що в позивача відсутній податковий борг.

В позовній заяві позивач просить суд: визнати протиправними дії Міжрегіонального головного управління Міндоходів – Центральний офіс з обслуговування великих платників податків щодо розподілу сплаченого публічним товариством «Укртранснафта» 29.10.2010р. (платіжне доручення №3327 від 29.10.2010р. на суму 10451223,50грн.) платежу на погашення податкового боргу у сумі 9 982 446,75грн. та сплаті пені у сумі 468 776,75грн.; зобов’язати Міжрегіональне головне управління Міндоходів – Центральний офіс з обслуговування великих платників податків внести зміни до картки особового рахунку публічного товариства «Укртранснафта» по сплаті узгодженого податкового зобов’язання з рентної плати за вересень 2010 року згідно з платіжним дорученням №3327 від 29.10.2010р.

Представник позивача, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, в судове засідання, не з’явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про помилковість позиції відповідача та обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Публічне акціонерне товариство «Укртранснафта» є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Укртранснафта».

Позивачем 11.10.2010 р. подано розрахунок рентної плати за транспортування нафти магістральними нафтопродуктами. На виконання визначених податкових зобов’язань, позивач 29.10.2010р здійснив платіж у розмірі 10 451 223,50грн., призначення платежу: рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за вересень 2010року, що підтверджується платіжним дорученням від 29.10.2010р. №3327.

Судом встановлено, що ПАТ „Укртранснафта" з метою сплати узгоджених податкових зобов'язань з рентної плати за транспортування нафти магістральними нафтопроводами, 13.03.2009р. подано до сплати до АКБ „Європейський" платіжне доручення №695 по рентній платі за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за березень 2009 року у сумі 68270000,00 грн.

В подальшому листом від 13.03.2009 року за № 27-00/122 позивач замінив платіжне доручення №695 від 13.03.2009 року на наступні платіжні доручення: № 696 від 13.03.2009 на суму 7 000 000,00 грн. рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за березень 2009 року; № 697 від 13.03.2009 на суму 7 000 000,00 грн. рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за березень 2009 року; № 698 від 13.03.2009 на суму 7 000 000,00 грн. рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за березень 2009 року; № 699 від 13.03.2009 на суму 7 000 000,00 грн. рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за березень 2009 року; № 700 від 13.03.2009 на суму 7 000 000,00 грн. рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за березень 2009 року; № 701 від 13.03.2009 на суму 7 000 000,00 грн. рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за березень 2009 року; № 702 від 13.03.2009 на суму 7 000 000,00 грн. рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за березень 2009 року; № 703 від 13.03.2009 на суму 7 000 000,00 грн. рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за березень 2009 року; № 704 від 13.03.2009 на суму 6 270 000,00 грн. рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за березень 2009 року; № 705 від 13.03.2009 на суму 6 000 000,00 грн. рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами за березень 2009 року.

АКБ „Європейський" зазначені платіжні доручення не виконав (повідомлення про невиконання розрахункового документа від 16.03.2009 № 2), та повідомив про те, що вони взяті для обліку за позабалансовим рахунком № 9804. Про що повідомлено СДПІ по роботі з ВПП у м. Києві (листи від 16.03.2009 № 27-00/127/1135 та від 05.05.2009 № 27-00/247/2101).

Окрім того, позивачем 01.04.2009 було подано для сплати до АКБ „Європейський платіжне доручення №706 по рентній платі за транспортування нафти магістральними нафтопроводами у сумі 7 000 000,00 грн. та 03.04.2009 платіжні доручення: № 708 від 03.04.2009 року по рентній платі за транспортування нафти магістральними нафтопроводами у сумі 7 000 000,00 грн.; № 709 від 03.04.2009 року по рентній платі за транспортування нафти магістральними нафтопроводами у сумі 7 000 000,00 грн.; № 710 від 03.04.2009 року по рентній платі за транспортування нафти магістральними нафтопроводами у сумі 7 000 000,00 грн.; № 711 від 03.04.2009 року по рентній платі за транспортування нафти магістральними нафтопроводами у сумі 7 000 000,00 грн.

Однак, АКБ "Європейський" , в день надходження до банку вказаних платіжних доручень грошові кошти у розмірі 103 270 000,00 грн по рентній платі за транспортування нафти магістральними нафтопроводами до державного бюджету не перерахував, а лише повідомив позивача про те, що вони взяті для обліку за позабалансовим рахунком № 9804 (повідомлення про невиконання розрахункового документа від 02.04.2009 №1 та повідомлення про невиконання розрахункового документа від 06.04.2009 №2).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15 червня 2009 року по справі №41/301 було задоволено позов відкритого акціонерного товариства "Укртранснафта" до акціонерного комерційного банку “Європейський”, за участі третьої особи - спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Києві, про спонукання вчинити дії.

Податковий орган посилається на те, що у зв’язку з ненадходженням коштів до бюджету, позивач не сплатив узгодженого податкового зобов’язання у встановлений строк, у зв’язку з чим, в нього виник податковий борг, що визначений в другій податковій вимозі від 17.06.2009 № 2/35.

Другою податковою вимогою СДПІ по роботі з ВПП у м.Києві від 17.06.2009 № 2/35 визначено, що станом на 17.06.2009 сума податкового боргу ВАТ “Укртранснафта” за узгодженими податковими зобов’язаннями становить 23002005,90 грн., в т.ч. з податку на додану вартість в сумі 7203898,00 грн. та рентної плати за транспортування нафти та нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та продуктопроводами в сумі 15798107,90 грн.

Покладення на платника податків відповідальності за неперерахування чи несвоєчасне перерахування банком до бюджету податків, зборів (обов’язкових платежів) з причин, що не залежать від такого платника, не ґрунтується на положеннях законодавства, зокрема на п.п. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, згідно з яким відповідальність за порушення строків зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених законодавством, з вини банку, покладається на такий банк. При цьому платник податків, зборів (обов’язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Встановлені обставини свідчать про неперерахування АКБ “Європейський” ініційованих ВАТ “Укртранснафта” платежів з причин, які не стосуються фінансово-господарської діяльності останнього.

Виходячи з положень ст. 8 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” від 05.04.2001 № 2346-III (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), за якими банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження, положень п. 22.4. ст. 22 цього ж Закону, за якими при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання, то з моменту прийняття банком до виконання платіжного доручення на перерахування суми податку до бюджету у банку виникає зобов’язання виконати таке доручення.

Якщо невиконання платіжного доручення стало наслідком регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до браку вільного залишку коштів на кореспондентському рахунку для здійснення зарахування, вважається, що платник податків не порушив строків зарахування податків, зборів (обов’язкових платежів). Після відновлення платоспроможності банку відлік термінів зарахування податків, зборів (обов’язкових платежів) розпочинається для банку, а не для платника податків. Такий висновок випливає з положень п.п. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 № 2181-ІІІ.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №2а-7571/09/2670 за позовом Публічного акціонерного товариства “Укртранснафта” (правонаступника Відкритого акціонерного товариства “Укртранснафта”) до Міжрегіонального головного управління Міндоходів – Центрального офісу з обслуговування великих платників податків про скасування податкової вимоги та визнання дій незаконними, від 03.09.2009р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2010., позов задоволено, скасовано податкову вимогу СДПІ по роботі з великими платниками податків у м.Києві від 17.06.2009 № 2/35; визнано незаконними дії СДПІ по роботі з великими платниками податків у м.Києві з примусового стягнення узгодженого податкового зобов’язання з податку на додану вартість та рентної плати за транспортування нафти та нафтопродук.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.03.2014р. залишено без змін Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2009 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2010.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2009р. по справі №2а-7571/09/2670 встановлено відсутність з боку позивача порушення щодо перерахування до бюджету податкових зобов'язань у строк, встановлений законом, та у сумах, самостійно узгоджених у відповідній податковій звітності.

Таким чином, викладене свідчить про відсутність податкового боргу у позивача, на момент виникнення спірних правовідносин.

Як визначено підпунктом 7.1.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону України «Про Національний банк України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому, згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Суд відзначає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Відповідно до підпункту 16.3.3 пункту 16.3 статті 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при частковому погашенні податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку. Податковий борг, що погашається частково, сплачується разом зі сплатою пені, нарахованої відповідно до такої частки, єдиним платіжним документом, в якому суми такого податкового боргу та такої пені визначаються окремо. Платіжні документи, які не містять окремо виділену суму податкового боргу та суму пені, не приймаються до виконання. Якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), та надсилає такому платнику податків повідомлення, в якому міститься зазначена інформація.

З огляду на те, що позивач фактично сплачував не податковий борг, а поточні платежі за відповідними податками та зборами, при цьому пеня позивачу окремо не виставлялася, суд вважає, що у податкового органу відсутні підстави для розподілу зазначених сум в рахунок погашення податкового боргу та пені.

Абзацом 1 пункту 3.1 розділу 3 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої ДПА України від 18 липня 2005 року № 276 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету органами державної податкової служби на кожний поточний рік відкриваються особові рахунки за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Відповідно до положень пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої ДПА України від 18 липня 2005 року № 276 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), картки особових рахунків відкриваються тим структурним підрозділом органу державної податкової служби, який відповідно до своїх функціональних обов'язків відкриває особові рахунки платників.

За приписами пункту 11.1 розділу 11 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої ДПА України від 18 липня 2005 року № 276 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий борг платника податків, зборів (обов'язкових платежів) обліковується в картках особових рахунків, що ведуться підрозділом адміністрування облікових показників та звітності органу державної податкової служби у порядку, визначеному цією Інструкцією.

За таких обставин, суд вважає наявним у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані карток його особових рахунків правильно відображали фактичний стан платежів до бюджету.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб’єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов’язку щодо доказування правомірності вчинених ним дій.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити позов публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Міжрегіонального головного управління Міндоходів – Центральний офіс з обслуговування великих платників податків щодо розподілу сплаченого публічним товариством «Укртранснафта» 29.10.2010р. (платіжне доручення №3327 від 29.10.2010р. на суму 10451223,50грн.) платежу на погашення податкового боргу у сумі 9 982 446,75 грн. та сплаті пені у сумі 468 776,75 грн.;

Зобов’язати Міжрегіональне головне управління Міндоходів – Центральний офіс з обслуговування великих платників податків внести зміни до картки особового рахунку публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» по сплаті узгодженого податкового зобов’язання з рентної плати за вересень 2010 року згідно з платіжним дорученням №3327 від 29.10.2010р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов