Справа № 820/8505/14
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
вул. Мар'їнська, 18-Б-3 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 820/8505/14
Харківський окружний адміністративний
суд у складі
Головуючого судді Спірідонова М.О.
за участю секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міцар" до
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення ,
Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Міцар», звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Індустріальної об'єднаної ДПІ
м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області, в якому з урахуванням уточнень
позовних вимог просить скасувати
податкові повідомлення - рішення від
податкових зобов'язань з податку на
прибуток у розмірі 172578,38 грн. та
застосування штрафних санкцій у
відповідній частині та від 17.06.2013 р. №
зобов'язань з податку на додану
вартість у розмірі 130526,8 грн. та
затосування штрафних санкцій у
відповідній частині, винесені
Індустріальною міжрайонною державною
податковою інспекцією міста Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області.
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
відповідачем було проведено планову
виїзну перевірку ТОВ «Міцар» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період часу з 01.04.2010 р.
по 31.12.2012 р. валютного та іншого
законодавства за період часу з 01.04.2010 р.
по 31.12.2012 р. за результатами якої
складено акт перевірки від 03.06.2013 р. №
2452/22.1 - 06/25187488. Обставини які викладені в
акті неправомірно кваліфіковані як
порушення, що передбачені п.1.23, п.1.31,
п.п.4.1.1. п.4.1. ст.4, п.п.7.4.3. п.7.4. ст.7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», п.135.5. ст.13, п.138.2. ст.138,
п.п.139.1.9. п.139.1. ст.139, п.п.153.2.3. п.153.2. ст.153
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 212066,00 грн. та
п.4.2. ст.4, п.п.7.3.1. п.7.3. ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого занижено ПДВ на суму
В судовому засіданні представник
Позивача з урахуванням наданих
уточнень підтримав позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив та
зазначив, що порушення встановлені в
ході перевірки зафіксовані належним,
їм надана відповідна правова оцінка, а
висновки акту перевірки щодо заниження
позивачем податкових зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на прибуток є правомірними. У зв`язку з
чим просив суд у задоволенні позову
Судом встановлено, що працівниками
Індустріальної МДПІ м.Харкова була
проведена планова виїзна перевірка ТОВ
«Міцар» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010 року по
За наслідками перевірки було складено
акт № 2452/22.1-06/25187488 від 03.06.2013 року яким
встановлено порушення позивачем
вимоги п. 135.5 ст. 135, ст. 153, п.138.2 ст. 138, п.п.
139.1.9,п.п. 139.1.12 п. 139.1 ст. 139, п.п. 153.2.3 п. 153.2
ПК України в результаті чого занижено
212066 грн., п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК
України в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 138 796 грн.; встановлено, що ТОВ
«Міцар» без укладання договору на
підставі видаткових та податкових
накладних до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, віднесена вартість
товару (картону) отриманого від ПМП
«СВА» на загальну суму 133089,00 грн.;
порушено п. 198.6 ст. 198 ПК України, а саме
завищення складу податкового кредиту з
червено 2010 року у сумі 17 грн., липень 2010
року у сумі42 грн., у вересні 2010 року у
сумі 200 грн., грудні 2011 року у сумі 734 грн,
червні 2011 року у сумі 17 грн, липні 2011
року у сумі 517 грн., серпні 2011 року у сумі
1247 грн., вересні 2011 року у сумі 97 грн.,
жовтні 2011 року у сумі 116 грн., грудні 2011
грн., березні 2012 року у сумі 1208 грн. у
квітні 2012 роуц у сумі 2250 грн, у травні 2012
року у сумі 93 грн., червні 2012 року у сумі
3972 грн, у липні 2012 року у сумі 151 грн,
вересні 2012 року у сумі 548 грн, у грудні
2012 року у сумі 3976 грн. в наслідок
повторного внесення до складу
податкового кредиту податкових
накладних не підтверджені податковими
накладними по контрагентам.
На підставі вище зазначеного акту
перевірки керівником відповідача були
повідомлення-рішення від 17.06.2013 року №
грн. штрафних санкцій.
Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість
достовірність кожного доказу судом
встановлено наступне.
Судом встановлено, що згідно з
дослідженого акту перевірки від 03.06.2013
р. № 2452/22.1 - 06/25187488 однією з підстав для
винесення спірних податкових
повідомлень - рішень слугував висновок
відповідача щодо не включення
платником податку до складу валового
доходу, а також заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за рахунок не включення до
бази оподаткування операцій з
безоплатного надання в користування
ФОП ОСОБА_1 нежитлових приміщень у
лютому 2011 р., березні 2011 р.. квітні 2011 р.,
травні 2011 р., червні 2011 р., липні 2011 р.
серпні 2011 р.. вересні 2011 р. жовтні 2011 р.
листопаді 2011 р. грудні 2011 р., січні 2012 р.,
лютому 2012 р., березні 2012 р., квітні 2012 р.,
травні 2012 р.,червні 2012 р., липні 2012 р.,
серпні 2012 р., вересні 2012 р., жовтні 2012 р.,
листопаді 2012 р. грудні 2012 р. с
зазначеним висновокм відповідача суд
не погоджується, оскільки у
відповідності до протоколу загальних
зборів учасників ТОВ «Міцар» від 27.01.2011
р. № 3 ФОП ОСОБА_2 було внесено до
статутного фонду позивача право
користування нежитловими приміщеннями
літери «Д - 1», Б - 1», «И - 1», «Ж - 1»
загальною площею 342,6 кв.м та
нежитловими приміщеннями № 137 літера №
А - 1 загальною площею 955,9 кв.м, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Окрім того між ТОВ «Міцар» та ФОП
ОСОБА_2 було укладено договір від 27.01.2011
р. згідно з умовами якого Позивач
приймав на себе зобов'язання щодо
використання вищезазначеного
приміщення за його цільовим
призначенням без права передачі третім
Таким чином власник приміщення
реалізовуючи свої повноваження щодо
володіння належного йому майна надав
Позивачу саме право на користування
вищезазначеними нежитловими
приміщеннями без права розпорядження
та передачі третім особам.
Окрім того, як вбачається з матеріалів
справи ФОП ОСОБА_2 згідно з договорами
оренди від 05.01.2011 р. № 2, від 04.01.2012 р. № 3,
від 08.11.2012 р. № 7, надавало в оренду ФОП
ОСОБА_1 приміщення загальною площею 426,0,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.,
отже твердження контролюючого органу
щодо укладання позивачем договорів
аренди з ФОП ОСОБА_1 та отримання
доходу у розумінні п. 4.1. Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» є такими, що не
відповідають дійсності.
Таким чином висновки податкового
органу щодо порушення Позивачем п.1.23,
п.1.31, п.п.4.1.1. п.4.1. ст.4, п.п.7.4.3. п.7.4. ст.7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та п. 4.2 ст. 4. п.п.
7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» щодо не
включення до складу валового доходу у
лютому та березні 2011 р. дохід у розмірі
зобов'язань з податку на додану
не включення до бази оподаткування
операцій з безоплатного надання в
користування ФОП ОСОБА_1 нежитлових
приміщень у лютому 2011 р., березні 2011 р..
квітні 2011 р., травні 2011 р., червні 2011 р.,
липні 2011 р. серпні 2011 р.. вересні 2011 р.
жовтні 2011 р. листопаді 2011 р. грудні 2011 р.,
січні 2012 р., лютому 2012 р., березні 2012 р.,
квітні 2012 р., травні 2012 р.,червні 2012 р.,
липні 2012 р., серпні 2012 р., вересні 2012 р.,
жовтні 2012 р., листопаді 2012 р. грудні 2012 р.
є помилковими та такими, що не
відповідають дійсності.
Також судом встановлено, що гідно з
актом перевірки відповідачем було
встановлено порушення платником
податку вимог п.п. 139.1.12 п.139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, а саме: не
здійснення перерахунку витрат у
зв`язку з придбанням послуг у фізичній
особи підприємця ОСОБА_1, що сплачує
єдиний податок, внаслідок чого
завищено собівартість реалізованих
товарів на загальну суму 281693,00 грн.
У відповідності до п. 75.1.2 ст. 75
Податкового кодексу України
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів та яка проводиться на підставі
податкових декларацій (розрахунків),
фінансової, статистичної та іншої
звітності, регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
Згідно з п. 83.1. ст. 83 Податкового кодексу
України під час проведення перевірок
підставами для висновків є документи,
визначені цим Кодексом, а саме первинні
документи, регістри бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством (положення
ст. 44 Податкового кодексу України).
Судом встановлено, що вартість витрат
по отриманню поліграфічних послуг у
розмірі 281693,00 грн. складається не
тільки по господарським
взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1, а й
платником податку, що знаходиться на
загальній системі оподаткування ФОП
ОСОБА_4, вартість яких в свою чергу
складає 110007,70, а отже сума фактично
завищених витрат по господарським
операціям з платником єдиного податку
ФОП ОСОБА_1 складає 171685,30 грн..
Таким чином висновки податкового
органу, щодо порушення позивачем п.п.
139.1.12 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України щодо не здійснення перерахунку
витрат у зв`язку з придбанням послуг у
фізичній особи підприємця який сплачує
єдиний податок, що призвели до
завищення собівартості реалізованих
товарів на загальну суму 281693,00 грн. є
помилковими та необґрунтованими.
Щодо порушення позивачам п.п.14.1.27 п.14.1
ст. 14 п.п. 138.10.3. ПК України, а саме
безпідставного включення протягом 2012
року до складу інших витрат витрати на
збут, вартість оренди складських
використовувались підприємством ТОВ
«Міцар» у своїй господарській
діяльності згідно з договорами оренди
№ 2 від 01.01.2011 р. № 1 від 01.01.2011 р., № 6 від
08.11.2012 р. № 5 від 08.11.2012 р. то судом
встановлено, що право користування
нежитловими приміщеннями літери «Д - 1»,
Б - 1», «И - 1», «Ж - 1» загально площею 342,6
кв.м та нежитловими приміщеннями № 137
літера № А - 1 загальною площею 955,9 кв.м,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1 було
внесено до статутного фонду ТОВ
«Міцар» фізичною особою підприємцем
ОСОБА_2 згідно з протоколом загальних
зборів учасників підприємства від
27.01.2011 р. № 3.
Судом встановлено, що у відповідності
до договору від 27.01.2011 р., що укладений з
ФОП ОСОБА_2 згідно з умовами якого
позивач приймає на себе зобов'язання
компенсувати ФОП ОСОБА_2 всі
комунальні витрати щодо використання
вищезазначених приміщень, а також
надано копії актів виконаних робіт, що
підтверджують фактичне виконання
Позивачем своїх господарських
зобов'язань за вищезазначеним
Таким чином позивачем при здійсненні
своєї господарської діяльності згідно
з положеннями п. 138.10.2 ст. 138 Податкового
кодексу України фактично було
віднесено до складу витрат витрати
загальногосподарського призначення
щодо утримання та використання
вищезазначених приміщень.
Приймаючи до уваги, що правова позиція
відповідача є документально не
підтвердженою суд дійшов до висновку,
що встановлені під час перевірки
підприємства ТОВ «Міцар» порушення
вимог п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14 п.п. 138.10.3.
Податкового кодексу України є такими,
що не відповідають дійсності.
Щодо порушень позивачем п.138.2 ст. 138, п.п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, а саме завищення складу витрат
на загальну суму 133089 грн. та п. 198.3, п.198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, а
саме неправомірне віднесення до складу
податкового кредиту суми податку на
господарським операціям з ПМП «С.В.А.»
суд зазначає наступне.
Згідно з п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
В свою чергу пунктом 138.1. ст. 138
Податкового кодексу України
регламентовано, що витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
Окрім того собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу (положення п. 138.6
ст. 138 Податкового кодексу України).
У відповідності до 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно з положеннями п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку (вимоги п.
198.3 ст. 198 Податкового кодексу України)
Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України регламентовано, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
У відповідності до п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
В свою чергу позивачем долучено до
матеріалів справи бухгалтеську,
фінансово - господарську та іншу
первинну документацію (копії
договорів, копії прибуткових,
видаткових товарно - транспортних
накладних, податкових накладних,
накладних на внутрішнє переміщення,
банківських виписок, копії витягів з
журналу реєстрації довіреностей на
отримання товарно - матеріальних
цінностей, копії лімітно - забірних
карток та інше), які підтверджують
реальність здійснених господарських
операцій по придбанню товару у
підприємства ПМП «С.В.А.» та подальше
його використання у господарській
діяльності підприємства.
Щодо порушень п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, а саме віднесення до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість, що не підтверджені
податковими накладними суд з
урахуванням уточнень до позовних вимог
зазначає, що у відповідності до наказу
від 22.12.2010 р. N 984 «Про затвердження
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства» контролюючий
орган у разі встановлення під час
проведення перевірки платника податку
порушень податкового законодавства
повинен зазначити первинні документи,
на підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення.
Окрім того згідно з п.85.4 ст.85
Податкового кодексу України
податковому органу надано право при
проведенні перевірок отримувати у
платників податків належним чином
завірені копії первинних фінансово -
господарських, бухгалтерських та інших
документів, що свідчать про
приховування (заниження) об'єктів
оподаткування, порушення вимог іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
Згідно з положеннями п.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, окрім того у
відповідності до п. 3 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Таким чином у зв`язку встановленням
судом протиправного донарахування
податкових зобов'язань та застосування
штрафних санкцій до позивача
користуючись наданим ч. 2 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
правом вийти за межі позовних вимог з
метою повного захисту прав, свобод та
інтересів відповідача, з урахуванням
положень ч. 3 ст. 2 КАС України, згідно з
якими оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а також приймаючи до
уваги, що відповідачем в підтвердження
своєї правової позиції не було
долучено жодних доказів суд дійшов до
висновку, що позов підприємства ТОВ
«Міцар» є обґрунтованим та підлягає
задоволенню, а отже податкові
повідомлення-рішення від 17.06.2013 року №
винесено Індустріально ОДПІ ГУ Мін
доходів у Харківській області з
порушенням вимог чинного
законодавства України.
Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України Харківський окружний
адміністративний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Міцар" до
Індустріальної міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити у повному обсязі.
Скасувати податкові повідомлення -
рішення Індустріальної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
17.06.2013 року № , № .

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення та з дня
отримання копії постанови, у разі
проголошення постанови суду, яка
містить вступну та резолютивну
частини, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 01 вересня 2014
року

Суддя
Спірідонов М.О.