Справа № 9101/111759/2012
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2013-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2013 рокусправа № 0870/2849/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної
Л.П. (доповідач),

суддів: Дурасової
Ю.В. Юхименка О.В.

за участю секретаря - Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби
України

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
р.

у справі № 0870/2849/12

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби України

про скасування податкового
повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби України, у якому,
враховуючи заяву про уточнення
позовних вимог просив суд скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Запоріжжя №
від 14.03.2012 про застосування до
штрафних санкцій згідно зі ст. 20 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 №
265/95-ВР у сумі 20 524,20 грн. в повному
обсязі; № від 14.03.2012 про
визначення позивачу суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування у сумі 1 563,01 грн. в
частині 1 491,01 грн. донарахованих
податкових зобов'язань; № від
14.03.2012 про визначення позивачу суми
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в сумі 2 137,50
грн. в повному обсязі.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
р. позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Запоріжжя від 14.03.2012 № ,
яким визначено податкове зобов'язання
з ПДВ в сумі 2 137,50 грн. в повному обсязі,
від 14.03.2012 № , яким до позивача
застосовано штрафні санкції в сумі 20
524,20 грн. в повному обсязі та податкове
повідомлення-рішення від 14.03.2012 №
в частині визначення податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 1 491,01 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що
порушень, зазначених в акті перевірки,
на підставі якого винесено податкове
повідомлення - рішення, позивач не
допускав.

Не погодившись з постановою
Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
р., Державна податкова інспекція у
Заводському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби України подала
апеляційну скаргу, у якій, посилаючись
на невідповідність рішення суду
обставинам справи та нормам
матеріального права, просить
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
р. у справі № 0870/2849/12 - скасувати,
винести постанову, якою в позовних
вимогах ПП ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Так, відповідач вказує, що факт
наявності порушень підтверджено
належним доказом - актом перевірки, де
зазначено, що перевіркою
співставлення даних, відображених у
книзі обліку доходів та витрат
підприємця, з даними податкових та
видаткових накладних встановлено, що
дані деяких накладних, наданих до
перевірки, не відображені в книзі
обліку доходів та витрат, чим порушено
вимоги пункту 12 статті 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», в частині відсутності обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації та здійснення продажу
товару.

Відповідач зазначає, що в запереченнях
до Акту перевірки та позовній заяві ФОП
ОСОБА_1 наполягає на тому, що
«…зазначений товар був включений до
обліку доходів та витрат по податковим
накладним, які на той час, відповідно до
п. 7.2.3 закону України «Про податок на
додану вартість» виступали одночасно
податковими і розрахунковими
документами. Частина придбаного товару
була використана для власних потреб і
не відображалась в книзі обліку
доходів та витрат, так як не приймала
участі у підприємницькій діяльності та
отримані доходу, що передбачено
порядком ведення книги обліку доходів
та витрат…».

Однак, під час виявлення порушень,
обидва бухгалтера жодного разу не
наполягали на тому, що вищевказаний
товар частково приймав участь у
підприємницькій діяльності з метою
отримання доходів, та частково
придбавався для власних потреб.

Отже, відповідач вважає, що приватний
підприємець ОСОБА_1 не довів факту
використання товарів для власних
потреб, та, відповідно, обставин, що
свідчать про відсутність
правопорушення.

Позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу, у яких просить
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби
України - залишити без задоволення, а
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
р. - без змін.

Позивач вказує, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, а
безпідставне винесення податкового
повідомлення - рішення мало місце
внаслідок тієї обставини, що
відповідач протиправно відмовився
розглянути заперечення до акту
перевірки, подані позивачем. Як вказує
позивач, до 01.01.2011 року подання
Заперечень на Акт перевірки, було
врегульовано п. 4.4 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 10.08.2005 р. № 327,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 25.08.2005 р. за № 925/11205 (далі -
Порядок). Згідно якого у разі незгоди
посадових осіб із висновками перевірки
чи фактами та даними, викладеними в
акті перевірки, суб'єкт господарювання
має право протягом трьох робочих днів
від дня отримання примірника акта
перевірки подати до органу державної
податкової служби заперечення до акта
перевірки.

На роз'яснення даної норми, ДПА україни,
27.06.2006 р. листом № 12079/7/23-1017 надала
роз'яснення, згідно якого, для
визначення строку подання заперечнь на
акт перевірки, застосовуються
положення до ст. 253 Цивільного кодексу
України та суб'єкти господарювання
мають право подати до органу державної
податкової служби заперечення до акта
перевірки протягом трьох робочих днів
від дня отримання примірника акта, не
включаючи день його отримання.

Враховуючи викладене, Державна
податкова інспекція у Заводському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби
України не мала права відмовляти в
розгляді своєчасно поданих ФОП ОСОБА_1
заперечень на Акт перевірки і дані
заперечення є невід'ємною частиною
акта перевірки та повинні були
враховуватись при розгляді та
винесенні податкових повідомлень
рішень.

В той же час, суд належним чином
дослідив обставини справи та докази на
їх підтвердження.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи, викладені у
запереченні на апеляційну скаргу.
Представник відповідача, належним
чином повідомленого про час та місце
судового засідання, до суду не прибув.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби
України слід залишити без задоволення,
виходячи з такого.

Як встановлено судом, відповідачем
проведена документальна планова
перевірка фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання
позивачем вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 по
31.12.2011, про що складено акт від 22.02.2012 №
106/1702/НОМЕР_4. Перевіркою встановлено
порушення ФОП ОСОБА_1:

- п. 19.1 «а» ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», ст.. 13
розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», п. 177.2 ст. 177 ПК України;

- п. 9, п. 12 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»;

- п. 6 абз. 5 ст. 128 Господарського кодексу
України, п. 19.1 «а» ст.. 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
а саме: неналежне ведення книги обліку
доходів та витрат за період з 01.07.2010 по
31.12.2010, що призвело до перекручення
даних у Декларації про одержані доходи
за 2010 рік;

- п. п. 7.3.1 п. 7.3, п. п. 7.7.1 п. 7.7. ст.. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в частині заниження сум
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість у серпні, листопаді та
грудні 2010 року.

14.03.2012 ДПІ у Заводському районі м.
Запоріжжя, на підставі акту перевірки
від 22.02.2012 № 106/1702/НОМЕР_4, прийняті
податкові повідомлення-рішення №
про застосування до позивача
штрафних санкцій у сумі 20 524,20 грн.
згідно зі ст. 20 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»; № про визначення
позивачу суми грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб у сумі 1 563,01 грн.; № про
визначення позивачу суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 2 137,50 грн.

Щодо порушення Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 вимог п. 12 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» слід зазначити
наступне.

В акті перевірки щодо вказаного
порушення зазначено: «перевіркою
наданих податкових, видаткових,
товарно-транспортних накладних
встановлено порушення вимог п. 12. ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» в частині
відсутності обліку товарних запасів за
місцем їх реалізації та здійснення
продажу товару на суму 10 262,10 грн., який
не відображено в книзі обліку доходів
та витрат підприємця».

З'ясовуючи факт наявності порушення
суд виходить з такого.

Згідно з п. 12 статті 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон
№ 265/95-ВР), суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані: вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Тобто, п.12 ст.3 Закону №265/95 є відсильною
нормою, і може застосовуватися лише при
наявності інших правових норм, які
передбачають такий порядок ведення
обліку товарних запасів.

Відповідно до ст. 6 цього ж Закону, облік
товарних запасів фізичною особою -
підприємцем ведеться у порядку,
визначеному чинним законодавством, а
юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) - у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.
Облік ведеться з урахуванням
особливостей, встановлених для
суб'єктів малого підприємництва.
Обов'язок із ведення обліку товарних
запасів не застосовується до осіб, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку придбаних
або проданих товарів.

Облік - це належним чином організована
система збору, нагромадження, обробки,
групування, узагальнення і реєстрації
(фіксації) необхідної інформації або її
сукупних даних, що відображають
кількісну чи якісну характеристику
подій, явищ, фактів, процесів, об'єктів
тощо.

До документів, що є підставою для
оприбуткування товару, як правило,
належать накладні та
товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для внесення
записів до облікових бухгалтерських
реєстрів. Відсутність відповідних
первинних документів, які
підтверджують рух
товарно-матеріальних цінностей, є
порушенням установленого порядку
обліку.

Як зазначено в акті перевірки (арк. 26),
підприємцем надані податкові,
видаткові та товарно-транспортні
накладні.

Судом встановлено, що товар за
вищевказаними накладними був
включений до обліку доходів та витрат
по податковим накладним, які на час
вчинення операцій, відповідно до п.7.2.3
п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на
ну вартість» виступали одночасно
податковими і розрахунковими
документами. Зокрема, товар по
накладній №А0086149 від 30.09.2010 включено до
книги по податковій накладній аркуш 155
книги №129 зареєстрованої в ДПІ у
Заводському районі 03.07.2009; №РН-42-002962 від
18.12.2010, включено до книги по податковій
накладній №2983, аркуш 21 книги №05
зареєстрованої в ДПІ у Заводському
районі 13.02.2010; №РН-42-002257 від 14.12.2010,
включено до книги по податковій
накладній №2279, аркуш 4 книги №05
зареєстрованої в ДПІ у Заводському
районі 13.02.2010; №РН-42-001341 від 09.12.2010р,
включено до книги по податковій
накладній №1357 (частина товару), аркуш 6
книги №05 зареєстрованої в ДПІ у
Заводському районі 13.02.2010; № СТ-0185345 від
06.08.2010, включено до книги по податковій
накладній №601/1, аркуш 152 книги №129
зареєстрованої в ДПІ у Заводському
районі 03.07.2009; № СТ-0185317 від 06.08.2010,
включено до книги по податковій ній
№530/1, аркуш 152 книги №129 зареєстрованої
в ДПІ у Заводському районі 03.07.2009;
№СТ-0187649 від 10.08.2010, включено до книги по
податковій ній №908/1, аркуш 154 книги №129
зареєстрованої в ДПІ у Заводському
районі 03.07.2009; № СТ-0192380 від 17.08.2010,
включено до книги по податковій ній
№1582/1 (частина товару), аркуш 4 книги №05
зареєстрованої в ДПІ у Заводському
районі 13.02.2010; № СТ-0190326 від 13.08.2010,
включено до книги по податковій ній
№1285/1, аркуш 154 книги №129 зареєстрованої
в ДПІ у Заводському районі 03.07.2009; №
СТ-0182708 від 03.08.2010, включено до книги по
податковій накладній №178/1, аркуш 152
книги №129 зареєстрованої в ДПІ у
Заводському районі 03.07.2009; № від
30.11.2010 включено до книги по податковій
накладній №5448, аркуш 19 книги №05
зареєстрованої в ДПІ у Заводському
районі 13.02.2010.

Тому, висновок перевіряючих про не
відображення в книзі обліку доходів та
витрат, товарів по накладних №РН-42-002962
від 18.12.2010, №РН-42-002257 від 14.12.2010,
№РН-42-001341 від 09.12.2010, №СТ-0185345 від 06.08.2010,
№СТ-0185317 від 06.08.2010, №СТ-0187649 від 10.08.2010,
№СТ-0192380 від 17.08.2010, №СТ-0190326 від 13.08.2010,
№СТ-0182708 від 03.08.2010, № від 30.11.2010 не
відповідає дійсності.

Решта товару по накладним №РН-42-002258 від
14.12.2010, №426438 від 010р., №РН-42-001296 від
07.12.2010, №428516 від 22.12.2010, 78 від 23.12.2010
використана підприємцем для власних
потреб, що підтверджується актами
вилучення товару для власних потреб
(долучені до справи). Оскільки
використаний для власних потреб товар
не реалізовувався і не приймав участі у
підприємницькій діяльності та
отримані доходу, то відповідно він і не
відображався в книзі доходів та витрат,
що відповідає порядку ведення книги
обліку доходів та витрат.

Тобто, судом встановлено та
підтверджено відповідними доказами, що
товар на суму 6 130,07 грн., який був
придбаний підприємцем та
використовувався у підприємницькій
діяльності був у повному обсязі
відображений у книзі обліку доходів та
витрат. Таким чином, мова про
відсутність обліку товарних запасів за
місцем їх реалізації йти не може.

Інша частина придбаного підприємцем
товару на суму 4 132,03 грн. залишена ним
для особистого вжитку, тобто фактично
не використана у підприємницькій
діяльності і не пов'язана із отриманням
доходу, а тому правомірно не
відображалась у книзі обліку доходів і
витрат.

Посилання податкового органу на той
факт, що під час проведення перевірки
бухгалтер підприємця не зазначав про
те, що частина придбаного товару була
використана для власних потреб суд
вважає безпідставним, оскільки
встановивши факт відсутності обліку
товарів на суму 4 132,03 грн. у книзі Форми
№ 10 та не підтвердження факту його
реалізації через РРО, податковий
ревізор-інспектор мав зажадати від
посадових осіб надання певних пояснень
задля з'ясування змісту порушення.
Однак, в акті перевірки відсутні
відомості про те, що податковим органом
витребовувались пояснення з цього
приводу, а підприємцем (чи то
бухгалтером) у їх наданні відмовлено.

З огляду на це, судом прийнято до уваги
додатково подані підприємцем
документи, що посвідчують факт
використання товару для власних
потреб.

Судом також встановлено, що фактично
таке порушення як відсутність обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації та здійснення продажу
товару оцінюється податкової
інспекцією виходячи з факту
неналежного ведення підприємцем книги
обліку доходів та витрат.

Вимогами пункту 19.1 «а» статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІV із
змінами та доповненнями, передбачено,
що платники податку зобов'язані вести
облік доходів та витрат у обсягах,
достатніх для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, та мати підтверджуючі
документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат,
яку повинні були вести громадяни -
суб'єкти підприємницької діяльності
протягом календарного року, наведена у
додатку № 10 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.1993 № 12 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 за № 64.

Порядок ведення книги обліку доходів і
витрат затверджений постановою КМУ №
1269 від 26.09.2001 (далі - Порядок № 1269). Так,
згідно Порядку № 1269, суб'єктами
підприємницької діяльності до книги
заносяться наступні записи: порядковий
номер; дата здійснення операції, що
пов'язана із понесенням витрат або
отриманням доходу; сума витрат за
фактом їх здійснення, в тому числі
заробітна плата працівника; сума
вартості товарів, отриманих для
продажу (надання послуг); сума виручки
від реалізації товарів (надання послуг)
з підсумком за день.

Сама затверджена форма Книги форми № 10
передбачає існування лише 7 граф і не
призначена для обліку товарних
запасів. В примітці до затвердженої
форми № 10 зазначено, що за
необхідності, з урахуванням специфіки
окремих видів діяльності, у книгу
обліку доходів і витрат, за погодженням
з податковою інспекцією, можуть бути
внесені зміни і доповнення.

Порядок ведення Книги обліку доходів і
витрат громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності (з
особливостями її ведення для сфери
торгівлі) ф. № 10 роз'яснено листом ДПА
України від 05.11.1997 № 17-0117/10-8886.

Так, графи 1 - 3 та 7 Книги заповнюються
громадянами на момент виготовлення
продукції, надання послуг, а також
придбання всієї групи товарів і
підраховуються лише в кінці кварталу
для визначення різниці між сумами
придбання і реалізації товарів для
подання декларації про отримані суми
доходу.

Громадяни, які самостійно
(безпосередньо) здійснюють
підприємницьку діяльність у сфері
торгівлі, графи 1 - 6 заповнюють за
кожний день реалізації із виведенням
підсумків по закінченні кожного дня,
при цьому у графі 2 зазначається товар,
який призначено для продажу в цей день.

Показники, що зазначаються у графах 4 - 6,
заповнюються підприємцем
безпосередньо на місці реалізації
після кожного факту продажу.
Наприкінці робочого дня підбиваються
підсумки всіх сум, отриманих за
реалізований товар, і виводиться денна
сума валового доходу.

Відповідно до всіх даних на кінець
кварталу підраховуються суми
придбання і реалізації товару та
витрати і визначається сума отриманого
чистого доходу, на підставі чого
заповнюються квартальні декларації.

Оглядаючи надані суду належним чином
засвідчені копії книги обліку доходів
і витрат підприємця (форми № 10)
встановлено, що позивач веде розширену
форму книги, яка зокрема містить графу 8
«Витрати на придбання товару,
підтверджені документами». В той же
час, відомості про документи, що
підтверджують витрати на придбання
товару підприємцем зазначені частково
у 1 графі, а частково у 8.

Однак суд вважає, що неправильне
заповнення книги обліку доходів та
витрат та «відсутність обліку товарних
запасів» не тотожні порушення і,
відповідно до Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», тягнуть за собою різні види
відповідальності.

Тому, наявність порушення порядку
заповнення книги форми № 10, в даному
випадку, не говорить про відсутність
обліку товарних запасів за місцем їх
реалізації.

Посилання податкового органу на
Порядок ведення книги обліку доходів і
витрат, затверджений Наказом Державної
податкової адміністрації України від 16
жовтня 2003 року № 490, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29 жовтня
2003 року за № 988/8309 «Про затвердження
форми обліку доходів і витрат платника
податку з доходів фізичних осіб та
Порядку ведення обліку доходів і
витрат для визначення суми загального
річного оподатковуваного доходу» суд
вважає безпідставним, оскільки
вказаним наказом затверджена форма
книги обліку доходів і витрат для
визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу та відповідно
визначено порядок її ведення. Тобто
мова про форму № 10 книги обліку доходів
і витрат підприємця тут не йде.
Затверджена вказаним наказом форма не
розрахована на облік товарних запасів
і призначена виключно для обрахунку
доходів і витрат з метою визначення
суми загального річного
оподатковуваного доходу.

Таким чином, висновок податкового
органу про порушення Фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_1 вимог п. 12 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» є безпідставним,
а тому податкове повідомлення-рішення
від 14.03.2012 № , яким застосовано до
позивача штрафні санкції в сумі 20 524,20
грн. підлягає скасуванню в повному
обсязі.

В акті перевірки (арк. 18) зазначено, що
перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань з ПДВ за період
з 01.078.2010 по 31.12.2010 встановлено його
заниження на суму 1 710 грн. Вказано, що
дане порушення виникло внаслідок
отримання фізичною особою-підприємцем
доходу від продажу товарів, які були
отримані згідно податкових накладних у
вказаному періоді, але не були
обліковані у книзі обліку доходів та
витрат підприємця, не вказані у
податкових реєстрах до податкових
декларацій по податку на додану
вартість та додатках № 5 за серпень,
листопад, грудень 2010 року, чим порушено
п. п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість». В
результаті зазначено порушення, в
податкових деклараціях по ПДВ за
серпень, листопад, грудень 2010 року
занижена сума ПДВ по податковому
зобов'язанню на суму 1 710 грн. Зазначене
вище призвело до не донарахування та
неперерахування до бюджету податку на
додану вартість у сумі 1 710 грн., що є
порушенням вимог п. п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Оцінюючи вказане порушення суд
зазначає таке.

Відповідно до п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону
України «Про податок на додану
вартість», об'єктом оподаткування є
операції платників податку з: поставки
товарів та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України.

Згідно з п. 4.1 ст. 4 вказаного Закону,
база оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а в разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку (п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 вказаного
Закону).

Відповідно до п. п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
вказаного Закону, сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Виявлене порушення норм Закону України
«Про податок на додану вартість», як
про це зазначено в акті перевірки (арк.
18) безпосередньо пов'язане із фактом
отримання доходу підприємцем від
продажу товарів, які не були обліковані
у книзі обліку доходів та витрат, тобто
є похідним.

Тому, враховуючи попередній висновок
суду про незаконність доводів
податкового органу щодо порушення
позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», є
безпідставними висновки податківців і
про наявність порушень вимог п. п. 7.3.1 п.
7.3, п. п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

З огляду на це, податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Запоріжжя від 14.03.2012 № ,
яким визначено Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 податкове
зобов'язання з ПДВ в сумі 2 137,50 грн. є
протиправним та підлягає скасуванню в
повному обсязі.

В акті перевірки на стор. 13 зазначено,
що перевіркою повноти визначення
валових витрат встановлено їх
завищення на загальну суму 306,5 грн. у 2010
році (у т.ч. за послуги охорони 45,06 грн.,
за споживчій газ 134,40 грн., за послуги
електроенергії 127,04 грн.), чим порушено
розділ ІV ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» та на суму 1 081,77 грн.
у 2011 році (у т.ч. за водопостачання 133,18
грн., за електроенергію 948,59 грн.), чим
порушено п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України.

Відповідно до розділу ІV ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та Додатку № 7 до
Інструкції про прибутковий податок з
громадян. До Декларації про доходи,
одержані за звітний період включаються
тільки прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Аналогічні положення передбачені п. 177.4
ст. 177 Податкового кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, у
судовому засіданні ревізор пояснив, що
ФОП ОСОБА_1 протягом перевіреного
періоду сплачував кошти за отримані
послуги з охорони приміщень, спожитий
газ, послуги електроенергії та за
водопостачання особисто і в повному
обсязі, згідно виписаних на його ім'я
рахунків, не дивлячись на те, що він
орендує лише частку приміщень від
загальної площі будівлі. Тому,
податкова інспекція вважає, що оплата
отриманих послуг та подальше включення
таких витрат до валових повинно було
здійснюватись підприємцем відповідно
до частки орендованого приміщення.

Оцінюючи висновок податкового органу
суд виходить з наступного.

Висновок податкового органу про
необхідність пропорційної оплати
орендарем за отримані послуги згідно
фактично орендованої площі є
правомірними.

При цьому, суд зазначає, що «понесення
певних витрат» та їх «включення до
складу валових витрат» є різними
поняттями, які не можна ототожнювати.

Як встановлено судом першої інстанції
та не спростовується відповідачем у
апеляційній скарзі фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 включав до складу
валових витрат перевіряємих періодів
вартість послуг з охорони,
водопостачання, е/енергії тощо в
розмірі, які не перевищували розмір
витрат за звітний період обчислений у
процентному співвідношенні до
орендованої площі приміщення.

З огляду на це, висновок податкового
органу про завищення фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 валових витрат не
знайшли свого підтвердження при
розгляді справи.

Відповідно до статті 13 розділу ІV
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця.

Отже, чистий дохід підприємця є
розрахунковою величиною на яку
впливають розмір валового доходу та
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням такого доходу.

В акті перевірки (стор. 16) вказано, що
перевіркою повноти визначення чистого
доходу встановлено його заниження на
суму 10 420,02 грн., у т.ч. по періодах: з
01.07.2010 по 31.12.2010 у сумі 9 338,25 грн., з 01.01.2011
по 31.12.2011 у сумі 1 081,77 грн., що призвело до
перекручення даних декларації про
отримані доходи за період з 01.07.2010 по
31.12.2011, чим порушено п. 19.1 «а» ст. 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», ст.. 13 розділу ІV Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», п. 177.2
ст. 177 Податкового кодексу України.

В свою чергу на стор. 12 акту перевірки
визначено, що заниження валового
доходу виникло в результаті того, що
фізичною особою-підприємцем було
отримано дохід від продажу товарів, які
були отримані згідно податкових,
видаткових та товарно-транспортних
накладних у вказаному періоді, а також
за рекламу тютюнових виробів, але не
були обліковані у книзі обліку доходів
та витрат підприємця, та які не
значаться у залишку товарів, наданих
фізичною особою-підприємцем.

В даному випадку, донарахування
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
податкового зобов'язання по податку на
доходи з фізичних осіб від
підприємницької діяльності пов'язане
із виявленням податковим органом
заниження валового доходу (не
облікований товар та послуги реклами),
а також часткове зменшення витрат
(послуги з обслуговування орендованого
приміщення).

Враховуючи те, що з підстав викладених
вище, суд дійшов висновку про
протиправність доводів податкового
органу про наявність з боку позивача
порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» та п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України, а решту порушень
(послуги реклами) позивач не оскаржує
та погодився з ними, правомірним з боку
податкового органу є нарахування
позивачу податкового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб лише в
сумі 72,00 грн. (за послуги реклами).

В решті податкове повідомлення-рішення
від 14.03.2012 № в частині визначення
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 1 491,01 грн.
винесено безпідставно та підлягає
скасуванню.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог.

Доводи відповідача стосовно того, що
позивач не довів факту використання
частини товару для власних потреб, не
приймаються судом, виходячи з того, що,
як зазначено вище, під час перевірки
посадові особи відповідача мали право
отримати письмові пояснення посадових
осіб щодо обставин, виявлених під час
перевірки та дослідити їх на місті.

Крім того, відповідно до норм ч. 2 ст. 71
КАС України тягар доведення
правомірності рішення суб'єкта владних
повноважень покладено на останнього.

Як свідчать матеріали справи, доказів
реалізації товарів на суму 4132 грн. 03
коп., про яку йдеться у акті перевірки,
відповідач не надав.

На підставі вищевикладеного, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби
України слід залишити без задоволення.
Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
р. - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби
України залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 травня 2012
р. без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове
рішення подається протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення
рішення в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня
складення судового рішення в повному
обсязі.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.В. Юхименко