Справа № 816/2430/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/56684/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Моторного О.А.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.10.2013

та постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.06.2013

у справі № 816/2430/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області

третя особа - Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від
12.04.2013 № та № .

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.06.2013, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22.10.2013, в задоволенні позовних вимог
відмовлено, з підстав правомірності
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної документальної планової
виїзної перевірки підприємця ОСОБА_2 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2012, складено акт
№ 1800/1703/НОМЕР_3
від 28.03.2013, в якому зафіксовано
порушення: п. 44.1 ст. 44, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в розмірі 142 045 грн.; пп.
139.1.5 п. 139.1 ст. 139, п. 167.1 ст. 167, п. 177.2. п. 177.4
ст. 177 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на
загальну суму в розмірі 120 777,24 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 12.04.2013 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 177 556,23 грн., в т.ч.: 142
045 грн. основного платежу та 35 511,23 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 150 971,55 грн., в
т.ч.: 120 777,24 грн. та 30 194,31 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Підставою для донарахування грошових
зобов'язання та застосування штрафних
(фінансових) санкцій став висновок
податкового органу про відсутність
належної первинної документації, яка б
підтверджувала фактичне здійснення
господарських операцій по
взаємовідносинам ФОП ОСОБА_3 щодо
надання транспортно-експедиційних
послуг.

Актом позапланової перевірки від 17.10.2012
№ 002933/1702/НОМЕР_4 Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська встановлено
відсутність у ФОП ОСОБА_3 протягом
травня-серпня 2012 року господарської
діяльності, у зв'язку з відсутністю
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, оборотних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів при
значних обсягах реалізації товарів
(робіт, послуг) та встановлено
укладання недійсних цивільно-правових
відносин та проведення безтоварних
операцій з метою штучного формування
валових доходів, валових витрат,
податкового зобов'язання та
податкового кредиту. Також актом не
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій ФОП ОСОБА_3 за
період травень-серпень 2012 року з
контрагентами - постачальниками та
контрагентами - покупцями.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що наданими позивачем
документами на підтвердження
здійснення господарських операцій з
контрагентом ФОП ОСОБА_3 не доведено
факт дійсності та легальності
оподатковуваних господарських
операцій; надані позивачем первинні та
бухгалтерські документи не є
достатніми для беззаперечного
твердження про дійсне виконання
господарських операцій контрагентом,
тобто не є такими, що дають право
позивачу віднести відповідні суми до
валових витрат та податкового кредиту.

Однак, висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними та такими, що
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин у справі.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

Так, суди попередніх інстанцій,
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, не дослідили доказів, які є
обов'язковими, оскільки предмет
доказування у справі, що розглядається,
становлять обставини, що підтверджують
або спростовують реальність
здійснення самих господарських
операцій (надання послуг), а відтак і
обґрунтованість визначення
податкового кредиту позивача.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 11 КАС України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

В даному випадку, судами попередніх
інстанцій не досліджено обставин, що
підтверджують або спростовують
реальність здійснення самих
господарських операцій між позивачем
та контрагентом, а саме: можливостей
контрагента позивача щодо виконання
укладеного з позивачем договору,
зокрема, наявності технічних та
технологічних можливостей; питання
щодо фактичної оплати позивачем
податку на додану вартість в ціні
отриманих послуг, не досліджено руху
активів позивача у процесі здійснення
господарських операцій з таким
контрагентом, з відповідним
документальним підтвердженням.

Не встановлено зв'язку між фактом
придбання послуг і господарською
діяльністю платника податку. Включенню
до складу податкового кредиту
підлягають лише суми податку, сплачені
(нараховані) у зв'язку з придбанням
послуг, що підлягають використанню у
господарській діяльності платника
податку

Для вирішення спору важливе значення
має встановлення факту реєстрації та
перебування контрагента платника
податку в стані платника податку на
додану вартість, що надає право такому
платнику видавати податкові накладні,
які є підставою для формування
податкового кредиту.

Також судами попередніх інстанцій не
досліджувалось питання щодо
правомірності формування витрат
позивача в спірному періоді в розрізі
із понесеними витратами на виконання
господарських операцій із
вищевказаним контрагентом та їх
зв'язку з господарською діяльністю
позивача.

Однак, встановлення даних обставин має
важливе значення для правильного
вирішення даної справи.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про необхідність
скасування рішень судів попередніх
інстанцій та направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги
вищезазначене та прийняти законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, надати належну правову оцінку
обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.10.2013 та
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.06.2013
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль Судді О.А.
Моторний Ю.І. Цвіркун