Справа № 2а-2066/12/0970
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
Справа № 147570/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.

за участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в місті Івано-Франківську на ухвалу
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13 липня 2012
року про залишення позовної заяви без
розгляду у справі за позовом Державної
податкової інспекції в місті
Івано-Франківську до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2012 року Державна податкова
інспекція в м. Івано-Франківську
звернулась до суду з позовом до ФОП
ОСОБА_1, яким просила стягнути з
відповідача заборгованість із сплати
єдиного податку з фізичних осіб
(податковий борг) в розмірі 314,18 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13 липня 2012
року позовну заяву залишено без
розгляду.

Ухвала мотивована тим, що із системного
аналізу ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ст. 15 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», п. п. 102.1,
102.2, 102.4 ст. 102 Податкового кодексу
України слідує, що позовні вимоги
податкового органу про стягнення
податкового боргу з платників
податків, право на стягнення якого
виникло до 30.07.2010 року та після 01.01.2011
року можуть пред'являтися протягом 1095
днів, а в період з 30.07.2010 року до 31.12.2010
року - 6 місяців з дня виникнення права
на звернення до суду. Позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість
в розмірі 314,18 грн., право на стягнення
якої виникло у податкового органу на
протязі серпня-грудня 2010 року. Таким
чином, Державна податкова інспекція в
м. Івано-Франківську подала позовну
заяву після закінчення шестимісячного
строку, встановленого ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
та не навела підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними і
таких підстав не вбачається із
позовної заяви та доданих до неї
матеріалів.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив
позивач, вважає, що при її
постановленні суд неповно з'ясував
обставини, що мали значення для
вирішення питання пропущення чи
непропущення ним строку звернення до
суду та порушив норми процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення питання. Просить ухвалу
скасувати і направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що відповідно до вимог
податкового законодавства право
органу державної податкової служби на
звернення до суду з позовом про
стягнення з платника податків
податкового боргу виникає не з часу
виникнення боргу, а після вручення
цьому платнику податків першої та
другої податкової вимог. Перша
податкова вимога була виставлена
відповідачу 24.09.2011 року і саме з цього
часу в позивача виникло право на
звернення до суду з позовною заявою про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 спірного
податкового боргу. А з 01.01.2011 року
набрав чинності Податковий кодекс
України, ст. 102 якого було встановлено
строк, протягом якого податковий орган
може звернутися до адміністративного
суду з позовом про стягнення сум
податкового боргу з платника податків,
тривалістю 1095 днів. Таким чином, на
думку апелянта, ним не пропущено строк
звернення до адміністративного суду з
даним позовом.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(тут і далі в редакції чинній на час
постановлення оскаржуваної ухвали)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного
суду суб'єкта владних повноважень
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня виникнення підстав,
що дають суб'єкту владних повноважень
право на пред'явлення передбачених
законом вимог. Цим Кодексом та іншими
законами можуть також встановлюватися
інші строки для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Тобто відповідно до змісту наведених
норм визначальною умовою початку
перебігу строку звернення до суду
суб'єкта владних повноважень є день
виникнення підстав, що дають суб'єкту
владних повноважень право на
пред'явлення передбачених законом
вимог.

Як слідує із змісту роз'яснень, наданих
Вищим адміністративним судом України в
листі від 05.07.2011 року № 945/11/13-11, п. 3.7
Прикінцевих положень Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» було
внесено зміни до ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які набули чинності з 30.07.2010
року, згідно з якими загальний строк
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи, визначений ч. 2 ст. 99 цього
Кодексу, зменшено з одного року до
шести місяців.

А з 01.01.2011 року набрав чинності
Податковий кодекс України, ст. 102 якого
врегульовано питання застосування
строків давності визначення
податкових зобов'язань, які становлять
1095 днів.

Якщо право податкового органу на
звернення до адміністративного суду з
позовом про стягнення сум податкового
боргу виникло в період з 30.07.2010 року до
31.12.2010 року, строк звернення до суду
становить шість місяців, а якщо
відповідне право виникло з 01.01.2011 року,
то податковий орган має право
звертатися до суду з позовом про
стягнення податкового боргу протягом
1095 днів.

При цьому, як зазначив Вищий
адміністративний суд України,
відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного
Суду України від 09.02.1999 року № 1/99-рп, ч. 1
ст. 58 Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, у тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права.

Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності. Отже, приписи
нового нормативно-правового акта не
можуть змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене тривалість і
правила обчислення строку звернення
особи до суду визначаються за тими
правилами, які були чинними на момент
початку перебігу відповідного строку,
і тривалість цього строку не
змінюється в разі подальших змін
законодавства, яке регулює відповідні
відносини. Тому строк звернення до суду
розпочинається і закінчується з
урахуванням тієї тривалості, яка
передбачалася на момент початку
перебігу відповідного строку,
незалежно від того, коли було
реалізоване право на позов. Відповідно
тривалість строку звернення до
адміністративного суду не залежить від
того, коли було фактично пред'явлено
позов.

Тобто відповідно до змісту наведених
вище правових норм та роз'яснень
визначальною умовою початку перебігу
строку звернення до суду суб'єкта
владних повноважень є день виникнення
підстав, що дають суб'єкту владних
повноважень право на пред'явлення
передбачених законом вимог.

Підпунктом 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який був чинним на час
виникнення податкового боргу
відповідача, було передбачено, що
стягнення коштів та продаж інших
активів платника податків провадяться
не раніше тридцятого календарного дня
з моменту надіслання йому другої
податкової вимоги.

Також згідно з п. 95.2 ст. 95 Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011 року, стягнення коштів та продаж
майна платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Таким чином, із змісту наведених вище
норм вбачається, що право стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, в тому числі і право
звернення до суду з позовом про
стягнення такого боргу, виникає у
податкового органу лише після
дотримання ним певної процедури -
надіслання (вручення) такому платнику
податкової вимоги (вимог), і саме з
цього моменту розпочинається перебіг
строку звернення до суду з відповідним
позовом.

Однак суд першої інстанції не дослідив
даної обставини, а саме не встановив
часу надіслання (вручення) відповідачу
податкової вимоги (вимог), внаслідок
чого помилково визначив момент
виникнення у Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківську права
звернення до суду з даним позовом,
вважаючи таким період виникнення у ФОП
ОСОБА_1 податкового боргу
(вересень-грудень 2010 року), і відповідно
помилково застосував до спірних
правовідносин шестимісячний строк
звернення до суду, який був
передбачений нормами чинного в цей
період законодавства.

Як зазначає відповідач в апеляційній
скарзі, податкова вимога була
виставлена ФОП ОСОБА_1 24.09.2011 року, тобто
після набрання чинності Податковим
кодексом України, отже, саме з цього
часу у Державної податкової інспекції
в м. Івано-Франківську виникло право на
звернення до суду з даним позовом, тому
до спірних правовідносин підлягає
застосуванню 1095-денний строк звернення
до адміністративного суду,
передбачений ст. 102 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувана
ухвала постановлена з порушенням норм
процесуального справа та за неповного
з'ясування судом обставин, що мають
значення для вирішення питання про
пропущення позивачем строку звернення
до суду, тому її слід скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. 204, п. 6 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в місті
Івано-Франківську задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13 липня 2012
року про залишення позовної заяви без
розгляду у справі № 2а-2066/12/0970 за
позовом Державної податкової
інспекції в місті Івано-Франківську до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення податкового боргу -
скасувати, а справу направити на
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький