Справа № 642/5327/14-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 р.Справа № 642/5327/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова
на постанову Ленінського районного
суду м. Харкова від 21.07.2014р. по справі
№642/5327/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Харкова, в якому
просила:

- визнати незаконними дії відповідача
щодо відмови в призначенні пенсії, як
особі, яка має дитину-інваліда з
дитинства;

- зобов'язати Управління пенсійного
фонду України в Ленінському районі
м.Харкова призначити пенсію у
відповідності до п. 3 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», як особі, яка
має дитину-інваліда з дитинства.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що позивач, будучі матір'ю, яка
виховувала дитину інваліда з
дитинства, має право на отримання
пенсії на пільгових умовах. Проте,
відповідач відмовив у призначенні
пенсії, оскільки інвалідність дитині
встановлена після досягнення дитиною
шестирічного віку. Позивач не
погоджується з вказаною відмовою та
вважає її необґрунтованою, оскільки
діючим законодавством не визначено в
якості обов'язкової умови для
отримання пенсії, факт встановлення
дитині інвалідності саме до досягнення
нею шестирічного віку.

За наслідками розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Ленінського районного суду
м. Харкова від 21.07.2014 року (з урахуванням
ухвали від 21.07.2014 року про виправлення
описки) адміністративний позов було
задоволено.

Визнано незаконною відмову Управління
пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Харкова №7 від 11.05.2012 року у
призначенні позивачу пенсії у
відповідності до абз.4 п.3 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», як особі, яка
має дитину-інваліда з дитинства.

Зобов'язано Управління пенсійного
фонду України в Ленінському районі
м.Харкова призначити позивачу пенсію
як матері, яка має дитину-інваліда з
дитинства відповідно до п. 3 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Ленінського районного суду м. Харкова
від 21.07.2014 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що положеннями п. 3 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено
право на дострокове призначення пенсії
за віком лише у матері інваліда з
дитинства, яка виховала її до
шестирічного віку, за умови досягнення
нею 50-ти річного віку та наявності не
менше 15 років страхового стажу.
Враховуючи наведене, право на
дострокове призначення пенсії за віком
мають саме жінки, які виховали
інвалідів з дитинства, за умови
встановлення дитині інвалідності до
досягнення нею шестирічного віку, а
тому відповідачем було правомірно
відмовлено позивачу в призначенні
пенсії.

Колегія суддів на підставі п.3 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що позивач є матір'ю - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

За висновком МСЕК №621406 від 20.06.2011 року
ОСОБА_2 встановлено статус інваліда з
дитинства, ІІІ гр. інвалідності.

Згідно довідки Харківської міської
Дитячої клінічної лікарні №19 від 04.05.2012
р. №480 вбачається, ОСОБА_2 знаходилась
під наглядом фахівців з 01.07.1993 року по
19.06.2011 року. Вперше діагноз
встановлений у січні 2002 року в Клініці
інституту охорони здоров'я дітей та
підлітків АМНУ.

В зв'язку з досягненням 50 річного віку
та наявності 15 річного страхового
стажу, позивач звернувся до Управління
пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Харкова із заявою про
призначення пенсії на пільгових умовах
згідно п. 3 розділу ХV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Рішенням від 11.05.2012 року, яке оформлено
протоколом №7, Управлінням пенсійного
фонду України в Ленінському районі
м.Харкова відмовлено у призначенні
пенсії.

Позивач, не погоджуючись із вказаною
відмовою, звернулась до суду із даним
позовом.

Як було встановлено під час розгляду
справи, фактичною підставою для
відмови у призначенні пенсії на
пільгових умовах, слугували висновки
відповідача про відсутність у позивача
вказаного права, оскільки інвалідність
дитині була встановлена у
восьмирічному віці, в той час, як
необхідною умовою для отримання пенсії
є факт її встановлення саме до
досягнення дитиною шестирічного віку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання пенсії
на пільгових умовах згідно п. 3 розділу
ХV «Прикінцеві положення» Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».
Посилання відповідача, як на відмову у
призначенні пенсії на той факт, що
інвалідність дитині була встановлена
до досягнення нею шестирічного віку, є
необґрунтованими, оскільки суперечить
положенням діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Колегія суддів зазначає, що рішення
суду згідно положень ч. 1 ст. 195 КАС
України підлягає перегляду в межах
апеляційної скарги.

Відповідно до стаття 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Абзац 3 пункту 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає, що тимчасово, до
прийняття відповідного закону, жінки,
які народили п'ятеро або більше дітей і
виховали їх до шестирічного віку, і
матері інвалідів з дитинства, які
виховали їх до цього віку, мають право
на призначення дострокової пенсії за
віком після досягнення 50 років та за
наявності не менше 15 років страхового
стажу. При цьому до числа інвалідів з
дитинства належать також діти-інваліди
віком до 16 років.

Інших вимог до вказаних осіб щодо
призначення дострокової пенсії за
віком Закон не визначає.

Матеріалами справи підтверджено,
позивачка на час звернення до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Харкова з приводу
призначення пенсії на пільгових умовах
досягла необхідного 50 річного віку та
мала відповідний страховий стаж.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо наявності у неї права на
отримання пенсії на пільгових умовах
згідно п. 3 розділу ХV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», як особі, яка має
дитину-інваліда з дитинства.

З приводу доводів апеляційної скарги
про відсутність у позивача права на
отримання пенсії на пільгових умовах,
через те, що інвалідність дитині була
встановлена після досягнення нею
шестирічного віку, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ст.22 Конституції України,
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Відповідно до постанови правління
Пенсійного Фонду України №23-1 від 15.10.2009
року «Про затвердження Змін до Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» п. 25 вказаного Порядку
доповнений реченням такого змісту: «У
разі якщо дитина визнана
дитиною-інвалідом після досягнення
шестирічного віку, або інвалідом з
дитинства після досягнення
вісімнадцятирічного віку надається
висновок лікарсько-консультаційної
комісії про те, що вона мала медичні
показання для визнання її
дитиною-інвалідом до досягнення
шестирічного віку».

Таким чином, цим нормативно-правовим
актом фактично було змінено і
визначене коло осіб, що мають право на
отримання дострокової пенсії за віком
на підставі п.3 п. 3 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Відповідно до частини четвертої статті
9 КАС України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01.11.1996 року № 9 (пункт 5) зазначено, що
судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого
державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами спірні
правовідносини підлягають
врегулюванню Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Оцінюючи дії відповідача на
відповідність критеріям зазначеним в
ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів
прийшла до висновку, що відмова
відповідача у призначенні позивачу
пенсії на пільгових умовах є
незаконною та необґрунтованою.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при розгляді
справи судом першої інстанції, виконав
вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не надав жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
законності та обґрунтованості відмови
у призначення позивачу пенсії на
пільгових умовах, що є предметом
оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів вважає, що постанова
Ленінського районного суду м. Харкова
від 21.07.2014 року по справі №642/5327/14-а
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Харкова залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Харкова від 21.07.2014р. по справі
№642/5327/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
(підпис)Бенедик А.П.Судді
(підпис) (підпис)
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.