Справа № 804/6923/14
Суддя: Захарчук Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
14 липня 2014 р. Справа № 804/6923/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук Н. В. при
секретаріКузнецов С.М. за участю:
представників позивача Прокоф'єв С.В.,
Житній О.О. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
«Павлоградський завод автоматичних
ліній і машин» до Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -
16 травня 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Павлоградський завод
автоматичних ліній і машин» (далі -
позивач, ПАТ «Завод «Палмаш»)
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Західно -
Донбаської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Дніпропетровській області (далі -
відповідач, Західно - Донбаська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області), в якому просить суд визнати
наказ Західної-Донбаської ОДПІ ГУ
Міндоходов в Дніпропетровській
області № 385 від 10.12.2013 р незаконним і
скасувати його; визнати дії
Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів
в Дніпропетровській області при
проведенні перевірки ПАТ «Завод
«Палмаш» незаконними; визнати
податкове повідомлення-рішення,
винесене Західно - Донбаською ОДПІ ГУ
Міндоходів в Дніпропетровській
області від 15.01.2014 р. № 000042203 на загальну
суму 133 500 грн. незаконним і скасувати;
скасувати рішення ГУ Міндоходів в
Дніпропетровській області на скаргу
ПАТ «Завод «Палмаш» за податковим
повідомленням-рішенням, винесеного
Західної-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів
в Дніпропетровській області від 15.01.2014
р № 000042203; скасувати рішення Міндоходів
України на повторну скаргу ПАТ «Завод
«Палмаш»за податковим
повідомленням-рішенням, винесеним
Західно-Донбаською ОДПІ ГУ Міндоходів
в Дніпропетровській області від 15.01.2014
р № 000042203.
В обґрунтування позовних вимог позивач
Відповідач провів позапланову
невиїзну перевірку ПАТ «Завод «Палмаш»
підставі наказу Західно-Донбаської
ОДПІ № 385 від 10.12.2013 р.
ПАТ «Завод «Палмаш» отримало по
закінченню позапланової перевірки Акт
№106/22.3-00222151 від 23.12.2013 р. «Про результати
позапланової документальної невиїзної
перевірки Публічного акціонерного
товариства «Павлоградський завод
автоматичних ліній і машин» (код за
податкового, валютного та іншого
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з
платником податків ТОВ «Енерго Ком
Сервіс» їх реальності та повноти
відображення в обліку за період з 01.08.
2013 р. по 31.08.2013 р.».
В запиті № 8302/10/1511 від 22.10.2013 р.
відповідач, посилаючись, на пп. 20.1.6 п. 20.1
ст.20. п. 73.3 ст. 73, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України, просив у
платника податків надати документи та
інформацію із взаємин ПАТ «Завод«
Палмаш » з ТОВ « Енерго Ком Сервіс» за
Всю свою звітність ПАТ «Завод «Палмаш»,
зокрема розшифровку податкового
кредиту та податкових зобов'язань в
розрізі контрагентів подано вчасно, а
тому позивачу незрозуміло, яка саме
Західно-Донбаській ОДПІ ГУ Міндоходів
в Дніпропетровській області, тому що
інформацію, що стосується
фінансово-господарських операцій як
платника податків (про яку йдеться в
запиті ) віднесені Податковим кодексом
до періодичної і вона вже отримана
Західно-Донбаською ОДПІ ГУ Міндоходів
в Дніпропетровській області.
ПАТ «Завод «Палмаш» вважає дії
Західно-Донбаської ОДПІ протиправними
та протизаконними, а тому позовні
вимоги підлягають задоволенню.
Представники позивача у судове
засідання з'явилися, адміністративний
позов підтримали в повному обсязі та
просили суд задовольнити позовні
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце його проведення повідомлений
належним чином, заперечення проти
позову не надав, з клопотанням про
відкладення розгляду справи не
Суд вважає, що вжив усі залежні від
нього заходи для повідомлення
відповідача належним чином про розгляд
даної адміністративної справи із його
участю та реалізації ним права
судового захисту своїх прав та
Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
позивача, розглянувши подані
документи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов
Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, відповідачем було
проведено позапланову невиїзну
перевірку ПАТ «Завод «Палмаш» (код
підставі наказу Західно-Донбаської
ОДПІ № 385 від 10.12.2013 р.
ПАТ «Завод «Палмаш» отримало по
закінченню позапланової перевірки Акт
№106/22.3-00222151 від 23.12.2013 р. «Про результати
позапланової документальної невиїзної
перевірки Публічного акціонерного
товариства «Павлоградський завод
автоматичних ліній і машин» (код за
податкового, валютного та іншого
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з
платником податків ТОВ «Енерго Ком
Сервіс» їх реальності та повноти
відображення в обліку за період з 01.08.
2013 р. по 31.08.2013 р.».
В тексті Акту перевірки № 106/22.3-00222151 від
23.12.2013 р. вказано, що податковим органом
на адресу ПАТ «Завод «Палмаш» раніше
прямував запит №8302/10/1511 від 22.10.2013р.
стосовно взаємин ПАТ «Завод «Палмаш»
та ТОВ «Енерго Ком Сервіс » за серпень
Також в тексті Акту перевірки №
106/22.3-00222151 від 23.12.2013 р. вказано, що ПАТ
«Завод «Палмаш» направило в
Західно-Донбаську ОДПІ відповідь на
запит, в якому не тільки пояснив
взаємовідносини з ТОВ «Енерго Ком
Сервіс», але і надав копії запитаних
Позивачу ПАТ «Завод «Палмаш» надійшов
з Західно-Донбаської ОДПІ ГУ
Міндоходов в Дніпропетровській
області запит № 8302/10/1511 від 22.10.2013 р щодо
надання документів та пояснень по
взаємовідносинам ПАС)« Завод «Палмаш »
з ТОВ «Енерго Ком Сервіс» за серпень 2013
В запиті № 8302/10/1511 від 22.10.2013 р.
відповідач, посилаючись, на пп. 20.1.6 п. 20.1
ст.20. п. 73.3 ст. 73, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України, просив у
платника податків надати документи та
інформацію із взаємин ПАТ «Завод«
Палмаш » з ТОВ « Енерго Ком Сервіс» за
В запиті № 8302/10/1511 від 22.10.2013 р. є
посилання на пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України, де
сказано, що органи державної
податкової служби мають право: для
здійснення функцій, визначених
податковим законодавством, отримувати
безоплатно від платників податків, у
тому числі благодійних та інших
неприбуткових організацій, у порядку,
визначеному цим Кодексом, інформацію,
довідки, копії документів (засвідчені
підписом платника податків або його
посадовою особою та печаткою (за
наявності) про фінансово-господарської
діяльності, одержувані доходи, витрати
платників податків та іншу інформацію,
пов'язану з обчисленням та сплатою
податків, дотриманням вимог іншого
законодавства, здійснення контролю за
яким покладено на органи державної
податкової служби, а також фінансову та
статистичну звітність, в порядку та на
підставах, визначених цим Кодексом.
Також, в запиті № 8302/10/1511 від 22.10.2013 р. є
посилання на пп.73.3 ст. 73 Податкового
кодексу України, де сказано, що органи
державної податкової служби мають
право звернутися до платників податків
та інших суб'єктів інформаційних
відносин із письмовим запитом про
надання інформації (вичерпний перелік
та підстави надання якої встановлено
законом), необхідної для виконання
покладених на органи державної
податкової служби функцій, завдань, та
її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником
(заступником керівника) органу
державної податкової служби і повинен
містити перелік інформації, яка
запитується, та документів, що її
підтверджують, а також підстави для
В запиті № 8302/10/1511 від 22.10.2013 р є
посилання на пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України, де
сказано, що документальна позапланова
виїзна перевірка здійснюється за
наявності хоча б однієї з таких
обставин: за результатами перевірок
інших платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий Обов'язково письмовий
запит органу державної податкової
служби протягом 10 робочих днів з дня
Суд звертає увагу на те, що в запиті №
8302/10/151 1 від 22.10.2013 р. відсутні будь-які
конкретні посилання на підстави,
передбаченої в п. 73.3 ст. 73 Податкового
кодексу України для надання інформації
платникам податків у податковий орган,
де сказано: органи державної
податкової служби мають право
звернутися до платників податків та
інших суб'єктів інформаційних відносин
із письмовим запитом про надання
інформації (вичерпний перелік та
підстави надання якої встановлено
законом), необхідної для виконання
покладених на органи державної
податкової служби функцій, завдань, та
її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником
(заступником керівника) органу
державної податкової служби і повинен
містити перелік інформації, яка
опитується, та документів, що її
підтверджують, а також підстави для
направлення запиту».
Так, ст. 72 Податкового кодексу України
встановлює джерело отримання
інформації органами ДПІ.
Для інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності державної
податкової служби використовується
інформація, що надійшла від платників
податків та податкових агентів (п. 72.1.1
п. 72.1 ст. 72 Податкового кодексу України),
в тому числі інформація про
фінансово-господарські операції
платників податків (пп. 72.1.1.3 пп. 72.1.1 п.72.1
ст. 72 Податкового кодексу України).
Згідно п. 73.2 ст. 73 Податкового кодексу
України до інформації, що надається
періодично, належить інформація,
визначена у підпунктах 72.1.1.1. 72.1.1.2. 72.1.1.3
(в частині обов'язку платника податків
надавати розшифровку податкового
кредиту та податкових зобов'язань в
розрізі контрагентів, передбачених
розділом V цього Кодексу).
В судовому засіданні представник
позивача зазначив, що всю свою
звітність ПАТ «Завод «Палмаш», зокрема
розшифровку податкового кредиту та
податкових зобов'язань в розрізі
контрагентів подано вчасно, а тому
незрозуміло, яка саме інформація
потрібна Західно-Донбаській ОДПІ ГУ
Міндоходів в Дніпропетровській
області, тому що інформацію, що
стосується фінансово-господарських
операцій як платника податків (про яку
йдеться в запиті ) віднесені Податковим
кодексом до періодичної і вона вже
отримана Західно-Донбаською ОДПІ ГУ
Міндоходів в Дніпропетровській
В судовому засіданні встановлено, що в
запиті №8302/10/1511 від 22.10.2013 р. про надання
документів не вказані не тільки
підстави для їх надання, а й взагалі
відсутній конкретний перелік
документів, копії яких необхідно
надати, а також їх дати, номери та інші
реквізити за цими угодам.
Суд вважає, що вимога в запиті надати
товарно-транспортні накладні на
переміщення ТМЦ є незаконним і
необгрунтованим, так як ці документи не
відносяться до обов'язкових при
веденні бухгалтерського обліку
недержавними суб'єктами
підприємницької діяльності.
Типові форми первинного обліку роботи
вантажного автомобіля, зокрема, типова
форма ТТН. затверджені спільним
наказом Мінтрансу та Мінстату № 488/346,
відповідно до п. 2 якого застосування
зазначених форм первинного обліку
всіма суб'єктами господарської
діяльності незалежно від форм
власності є обов'язковим.
При цьому суд зазначає, що наказ № 488/346
не був зареєстрований у Міністерстві
юстиції України, тому застосування
його підприємствами, установами та
організаціями, що не входять в сферу
Мінтрансу, не є обов'язковим.
Отже, підприємства, що не входять в
сферу Мінтрансу, для підтвердження
отримання (оприбуткування) товару
можуть використовувати будь-які інші
підтверджуючі отримання товару
документи, що містять обов'язкові
реквізити, і це не буде вважатися
порушенням, враховуючи, що
застосування типової форми ТТН для цих
підприємство не є обов'язковим.
Вимога надати сертифікати походження
товарів, не входить до повноважень
податкових органів, так як вони не
мають ніякого відношення до функцій і
органам Держспоживстандарту.
Відповідно до положень частини 2 статті
19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їхні посадові особи
зобов 'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Таким чином, суд вважає, що запит 8302/10/1511
від 22.10.2013 р не відповідає вимогам
Податкового кодексу України, тому
даний запит не є обов'язковим до
виконання платником податків і не
тягне жодних санкцій чи дій
податкового органу, передбачених ст.78
Податкового кодексу України .
У запиті від 8302/10/1511 від 22.10.2013 р. не
вказано яка податкова інформація
послужила підставою для запиту, що
викликає сумнів у його законності.
В тексті Акту перевірки № 106/22.3-00222151 від
23.12.2013 р. в якості такої податкової
інформації вказаний Акт від 30.10.2013 р №
187/20-31 -22-03-07/38384412 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Енерго Ком Сервіс» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків і за період з 01.07.2013 р по 31.08.2013
р ». складений ДПІ у Київському районі
м. Харкова ТОВ "Енерго Ком Сервіс" в
Харківському окружному
адміністративному суді оскаржило
незаконні дії ДПІ у Київському районі
м. Харкова по складанню Акта від 30.10.2013 р
№ 187 / 20-31-22-03-07/38384412 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Енерго Ком Сервіс» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків і за період з 01.07.2013 р по 31.08.2013
р - незаконного коригування податковим
органом податкових зобов'язань і
податкового кредиту ТОВ «Енерго Ком
Сервіс» за період липень-серпень 2013 р.
Законність платника податків
підтверджена Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 11
вступила в законну силу після відмови
податковому органу в задоволенні його
Суд зазначає, що з системного аналізу
норм «Порядку проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок», затвердженого
Постановою Кабінету міністрів України
від 27.12.2010 р № 1232, а також «Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства», затвердженого наказом
ДПА України від 22.12.2010 р № 984.
зареєстровано в Міністерстві юстиції
що висновки податкового органу щодо
правильності справляння платником
податків сум податків і зборів за
відбитими в податковій звітності
показниками господарських операції
можуть бути викладені виключно в акті
перевірки або довідці вів річковий
Чинним законодавством не передбачено
відображення таких висновків в акті
про неможливе проведення перевірки або
акті про неможливість проведення
зустрічної звірки, попелиці повинні
вказуватися тільки обставини, що
спричинили таку неможливість.
Отже, відображення в акті про
неможливість проведення зустрічної
звірки суджень податкового органу по
суті проведених платником податків
господарських операції суперечить
закону, який не передбачає такого
порядку дій суб'єкта владних
Таким чином, в акті про неможливість
проведення зустрічної звірки
викладені висновки, які за змістом не
відповідають назві та інформаційному
призначенню документа.
ПАТ «Завод « Палмаш» у своїх
зауваженнях на Акт перевірки
Західно-Донбаській ОДПІ ГУ Міндоходів
в Дніпропетровській області по даній
перевірці обмежитися складанням
Довідки замість Акта перевірки № 106/22.3-
00222151 від 23.12.2013 р.
Однак, Західно-Донбаська ОДПІ ГУ
Міндоходів в Дніпропетровській
області у своєму листі від 09.01.2014 р
№333/10/04-10-22-03 проігнорувала правову
позицію платника податків та винесла
податкове повідомлення-рішення від
15.01.2014 р. №000042203 на загальну суму 133 500
ПАТ «Завод « Палмаш » оскаржило
податкове повідомлення-рішення від
15.01.2014 р. № 000042203 на загальну суму 133 500
грн. шляхом подачі скарги в ГУ
Міндоходів в Дніпропетровській
ПАТ «Завод «Палмаш» отримало рішення
ГУ Міндоходів України в
Дніпропетровській області, в якому
було відмовлено платнику податків у
задоволенні його скарги на дії і
рішення Західно-Донбаської ОДПІ (в т.ч.
на податкове повідомлення-рішення від
15.01.2014 р № 000042203).

Податковий кодекс України передбачив
право платника податків оскаржити
незаконні рішення та дії відповідача
та ГУ Міндоходов в Дніпропетровській
області шляхом подачі Скарги в
вищестоящий податковий орган -
Міндоходів України.

Рішенням Міндоходів України позивачу
було відмовлено у скасуванні
податкового повідомлення-рішення від
15.01.2014 р № 000042203 на загальну суму 133 500
грн. та рішення ГУ Міндоходів в
Дніпропетровській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 1 статті 3 ГК
України, під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців»,
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Таким чином, до ПАТ «Завод «Палмаш» не
може бути застосовано порушення норм
чинного законодавства з боку його
контрагентів, в тому числі,
недостовірність відомостей про них у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, за
умови необізнаності щодо неї.

Відповідно до норм Податкового Кодексу
України ведення податкового обліку
покладено на кожного окремого платника
податку. Такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Виходячи з наведеного, порушення,
допущені одним платником податків у
відображенні в податковому обліку
певної господарської операції, за
загальним правилом, не впливають на
права та обов'язки іншого платника
податків.

Статтею 201 ПК України визначено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Для операцій, що оподатковуються, і
операцій, звільнених від
оподаткування, складаються окремі
податкові накладні.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг,
послуг не містить відокремленої
вартості, перелік (номенклатура)
частково поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Статтею198 Податкового кодексу України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У тексті Акту перевірки немає посилань
на відсутність у ТОВ «МЦ «Стальсервіс»
податкових накладних, що підтверджують
факт отримання підприємством товарів
та робіт від контрагентів, також немає
зауважень до змісту та оформлення
зазначених накладних.

Відповідно до п. 198.2. статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї з подій,
що відбулася раніше:

- дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг);

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, підтвердженого
податковою накладною.

Суд зазначає, що ПАТ «Завод «Палмаш»
своєчасно отримувало від контрагента
податкові накладні на підтвердження
факту надання ними товарів та робіт.
Отримання податкових накладних від
зазначених підприємств, засвідчує факт
виникнення в ПАТ «Завод «Палмаш»
законного права на віднесення сум
податку до податкового кредиту.

Суд також звертає увагу на те, що
невиконання контрагентом позивача
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цього
платника. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення позивача
права на відшкодування податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Факт порушення вищезазначеними
контрагентами позивача своїх
податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди - відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань, зокрема й у випадках, коли
такі операції здійснюються через
посередників.

Вказаних обставин не було доведено
відповідачем в Акті перевірки, позивач
не знав та не міг взнати, що також не
доведено відповідними доказами, про те
що його контрагент здійснює будь-які
порушення податкового законодавства.

Отже, у даному випадку відповідачем не
доказано ні факту здійснення
вищезазначеними контрагентами
позивача та/чи їхніми постачальниками
діяльності, пов'язаної з незаконним
втриманням бюджетного відшкодування
ПДВ, ні факту залучення Позивача до
такої діяльності.

Таким чином, будь-які дії третіх
юридичних осіб, які не є безпосередніми
постачальниками товарів (робіт, послуг)
позивача (тобто не є контрагентами
позивача), не впливають на
правомірність формування позивача
податкового кредиту. Можлива несплата
контрагентами контрагентів до бюджету
ПДВ по проведеним оподатковуваним
господарським операціям не може
впливати на результати
фінансово-господарської діяльності
Позивача і не може бути підставою для
притягнення останнього до
відповідальності, оскільки статтею 61
Конституції України встановлено, що
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

ЦК України встановлює, що нікчемними є
правочини: у разі недодержання вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину (ч. 1 ст. 219, ч.
1 ст. 220 ЦК України); у разі відсутності
схвалення правочину який вчинено
малолітньою особою за межами її
цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 221 ЦК
України); правочин, вчинений без
дозволу органу опіки та піклування (ч.
1ст. 224 ЦК України); у разі відсутності
схвалення опікуном, правочину, який
вчинено недієздатною фізичною особою
(ч. 1 ст. 226 ЦК України); а також в інших
випадках передбачених ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст.
121, ч. 6 ст. 126, ч. 3 ст. 247, ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 547,
ч. 3 ст. 586, ч. 3 ст. 614, ч. 6 ст. 633, ч. 2 ст. 661, ч.
4 ст. 698, ч. 3 ст. 719, ч. 4 ст. 720, ч. 1 ст. 739 та
іншими статтями ЦК України.

З аналізу вище викладених норм ЦК
України вбачається, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Це означає, що правочин є
нікчемним, якщо це прямо обумовлено в
Законі. Проте, статтею 204 ЦК України
встановлено презумпцію правомірності
цивільних правочинів, згідно з якою
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлено
законом або якщо правочин не визнано
судом недійсним. Тобто, зі змісту цієї
норми випливає, що підстави
недійсності правочинів можуть бути
передбачені виключно законами.
Правочин може бути визнано недійсним
тільки на підставі і за наслідками,
передбаченими законом. Також нормами
ЦК України передбачено, що правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним.

Посилання на статті 203 та 215 ЦКУ можуть
бути використані лише при визнанні
правочинів недійсними в судовому
порядку.

Інших підстав визнання правочину
нікчемним діюче законодавство не
передбачає.

Укладені між сторонами договори не
визнавалися недійсними в судовому
порядку, а твердження відповідача про
нікчемність цих правочинів не
приймається до уваги судом, оскільки не
є безспірним. Позивач вважає такі
договори укладеними у відповідності до
вимог чинного законодавства та такими,
що спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

Таким чином, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладання
штрафних санкції, воно лише передбачає
обов'язок платника податку надати
покупцю податкову накладну.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на включення суми
податку на додану вартість у
податковий кредит у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Аналізуючи наведені норми, можна
зробити висновок, що відповідно до
презумпції правомірності правочину
всі укладені між сторонами правочини є
чинними, якщо їх не недійсність прямо
не встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
питання про недійсність правочину має
бути встановлено судом на підставі
заяви зацікавленої особи після повного
та всебічного розгляду питання про
недійсність такого Про недійсність
правочини ухвалюється судове рішення.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника
-фізичної особи, яка на момент
укладання угоди виконувала
представницькі функції за статутом
(положенням) або за довіреністю.
Наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставши можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.

Аналогічну правову позицію щодо
відсутності повноважень у податкового
органу щодо визнання правочинів,
нереальними, нікчемними та недійсними
в актах податкових перевірок, а також
про те що наслідки недійсності
правочинів можуть застосовуватися
тільки при визнанні правочинів
недійсними в судовому порядку також
висловлює Вищий адміністративний суд
України в постанові від 14.11.2012 р. у
справі №К/9991/50772/12.

Також у постанові Вищого
адміністративного суду України від
09.10.2012 року по справі № К/9991/19252/12
зроблено висновки, що визначенню
правочину як такого, що є нікчемний,
повинен передувати або вирок суду про
притягнення учасника (учасників)
такого правочину до кримінальної
відповідальності, який би набрав
законної сили, або рішення суду про
визнання правочину недійсним.

Що стосується інших позовних вимог, то
суд відмовляє у їх задоволенні з огляду
на наступне.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція
адміністративних судів поширюється,
зокрема, на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень, дій чи
бездіяльності.

Отже, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

В той же час, вчинені податковим
органом дії щодо викладення у акті
перевірки відповідних висновків не
породжують для платника податків
настання будь-яких юридичних наслідків
та не впливають на його права та
обов'язки, а тому в цій частині позовні
вимоги є необґрунтованими.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 КАС
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 КАС України, полягає
в наступному: суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Згідно ч.3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Враховуючи те, що під час звернення до
адміністративного суду позивач
сплатив судовий збір у розмірі 267, 00
грн., то з нього підлягає стягнення до
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 2 349, 40 грн.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства
«Павлоградський завод автоматичних
ліній і машин» до Західно - Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення,
прийняте Західно - Донбаською ОДПІ ГУ
Міндоходів в Дніпропетровській
області від 15.01.2014 р. № 000042203 на загальну
суму 133 500 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Павлоградський завод
автоматичних ліній і машин» решту
судового збору у розмірі 2349, 60 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
18 липня 2014 року

Суддя Н.В.
Захарчук