Справа № 295/7831/14-а
Суддя: Корицька В. О.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/7831/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

головуючого судді Корицької В.О.,

за участю секретаря Голентовського
О.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі,

10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 55,

до відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Житомирській
області,

10014, м. Житомир, майдан Соборний, 1,

про визнання незаконним рішення
державного виконавця та скасування
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження, -

встановив:

Позивач звернувся до суду та просить
скасувати постанову від 21.02.2014 р. про
відкриття виконавчого провадження
згідно виконавчого листа № 2-а-2007/11,
виданого Богунським районним судом м.
Житомира 27.01.2012 р., мотивуючи тим, що
відповідно до Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу, а
тому підстави для відкриття
виконавчого провадження відсутні.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, подав клопотання
про розгляд справи у його відсутність.
/а.с. 23/

Представник відповідача в судове
засіданні не з'явився, надіслав
заперечення, в якому просить в
задоволенні позову відмовити повністю
з підстав, викладених у запереченні та
слухати справу без його участі. /а.с. 18-21/

Дослідивши у судовому засіданні
матеріали справи, судом встановлено
наступне.

Постановою державного виконавця від
21.02.2014 р. відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 2-а-2007/11, виданого Богунським
районним судом м. Житомира 27.01.2012 р., про
стягнення з управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі на користь
ОСОБА_1 соціальних виплат в сумі 865,74
грн.

З 1 січня 2013 року набрав чинності
Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень», який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та
виконавчих документів, визначених
Законом України «Про виконавче
провадження», та особливості їх
виконання.

Позивач посилається на даний Закон як
на обставини, що виключають можливість
подальшого виконання рішення суду
органами державної виконавчої служби
та як наслідок подальшого здійснення
виконавчого провадження.

Разом з тим, зазначені обставини не
узгоджуються із діючим законодавством
з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень іншихорганів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

У статті 17 Закону зазначено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
зокрема, виконавчих листів, що
видаються судами.

Частиною 1 статті 26 зазначеного Закону
визначено вичерпний перелік обставин,
при яких державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження, а саме, у разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

В свою чергу, порядок повернення
виконавчого документа стягувачу
визначено статтею 47 Закону.

Так, пунктом 9 частини 1 цієї статті
Закону передбачено, що виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Доказів того, що виконавчий документ не
відповідає вимогам, передбаченим
Законом України «Про виконавче
провадження», закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання чи він пред'явлений до
виконання до невідповідного органу
державної виконавчої служби, або ж
доказів наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження,
заявником суду не надано та матеріали
справи не містять.

З 1 січня 2013 року набрав чинності
Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень», який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та
виконавчих документів, визначених
Законом України «Про виконавче
провадження», та особливості їх
виконання.

Статтею 1 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
визначено, що цей Закон встановлює
гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом
України «Про виконавче провадження»
(далі - рішення суду), та особливості їх
виконання.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є: державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); юридична
особа, примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

Згідно пункту 3 Прикінцевих та
перехідних положень до вказаного
Закону виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Пункт 3 Прикінцевих та Перехідних
положень набрав чинності 16.10.2013 року,
заява про примусове виконання судового
рішення подана 18.02.2014 р., тобто у межах
шестимісячного строку, встановленого
законом, а тому державним виконавцем
правомірно відкрито виконавче
провадження.

З огляду на викладене, суд вважає, що
оскаржувана постанова про відкриття
виконавчого провадження прийнята з
дотриманням вимог Закону України «Про
виконавче провадження», підстави для
її скасування, а відтак і задоволення
позову - відсутні.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 157-163, 181, 254 КАС
України, суд, -

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Богунський районний суд м. Житомира
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення.

Особи, які беруть участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні
мають право подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
В.О. Корицька