Справа № 826/11517/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. при секретарі судового
засідання Віруцькій О.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом Театрально-концертного
закладу культури "Київський
академічний театр українського
фольклору "Берегиня" до Державної
фінансової інспекції в м. Києві
Заступника начальника Державної
фінансової інспекції в м. Києві
Єфіменко С.М. про визнання дій та вимоги
протиправними ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Театрально-концертний заклад культури
«Київський академічний театр
українського фольклору «Берегиня»
звернувся до суду з позовом до
Державної фінансової інспекції в м.
Києві, заступника начальника Державної
фінансової інспекції в м. Києві
Єфименко С.М. про визнання такими, що не
підлягають виконанню п. 6, 7 вимоги від
04.03.2014 №26-04-14-14/2886.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки викладені в акті
від ревізії фінансово-господарської
діяльності Театрально-концертного
закладу культури «Київський
академічний театр українського
фольклору «Берегиня» за період з 01.10.2009
по 31.12.2013 слугували підставою для
прийняття п. 6, 7 вимоги від 04.03.2014
№26-04-14-14/2886 є необґрунтованими,
оскільки умови оплати праці керівника
позивача встановлено в контракті, яким
передбачено встановлення керівнику
надбавки у розмірі до 50% посадового
окладу за складність та напруженість у
роботі та не встановлено додаткових
умов для її виплати. Крім того, позивач
зазначає, що у Контракті визначено, що
директор має право заохочувати
співробітників Театру. Всі виплати
здійснено в межах затверджених
кошторисів (планів використання
бюджетних коштів) на виплату
заробітної плати. Також позивач вказує,
що відповідачем невірно визначено
розмір шкоди, оскільки з виплачених
надбавок відраховувались Єдиний
соціальний внесок та податок з доходів
фізичних осіб. Додаткові відпустки
надавались на підстав довідок-викликів
на сесію для участі у
заліково-екзамінаційних сесіях та їх
тривалість встановлювалась відповідно
до тривалості сесії.
Відповідачі - заперечували проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи.
Ухвалою віл 21.08.2014 відмовлено у
задоволенні клопотання представника
відповідача про закриття провадження у
справі.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Відповідно до п. 1.2.2.1 Плану
контрольно-ревізійної роботи
Держфінінспекції у м. Києві на VI-й
квартал 2013 р. було проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
ТКЗК «КАТУФ «Берегиня», за період 01.10.2009
20.02.2014 на адресу Держфінінспекції у м.
Києві відповідачем було направлено
письмові заперечення №4.
28.02.2014 Держфінінспекцією у м. Києві було
направлено на адресу ТКЗК «КАТУФ
«Берегиня» висновок на заперечення від
20.02.2014 р. №4 до Акту ревізії
фінансово-господарської діяльності
ТКЗК «КАТУФ «Берегиня» за період з
01.10.2009 р. по 31.12.2013 р. від 11.02.2014 р. №04-30/263
(надалі-Акт №04-30/263), в якому було
зазначено про те, що надані
відповідачем заперечення, позивачем не
В подальшому, 04.03.2014 за результатами
проведеної позивачем перевірки, та
розглянутих письмових заперечень
відповідача, Держфінінспекцією у м.
Києві складено Акт №04-30/263 (далі - акт
Як вбачається з акту ревізії,
відповідачем встановлено, зокрема
- в порушення п. 3 наказу
Міністерства культури і туризму
України «Про впорядкування умов оплати
праці працівників культури на основі
Єдиної тарифної сітки» від 18.10.2005 №745
розділу 4 «Оплата праці Колективного
договору на 2010-2013», здійснювалось
нарахування та виплата оплати надбавки
за складність та напруженість в роботі
директору та заступнику директора на
підставі наказів по Театру, без рішення
органу вищого рівня Департаменту
культури КМДА, внаслідок чого в період
з 01.01.2011 оп 31.12.2013 завдано матеріальну
шкоду (збитки) державі на загальну суму
- в порушення норм ст. 216
Кодексу законів про працю та ст. 15
Закону України «Про відпустки» абз «а»
п. 1 Порядку, тривалості та умов надання
щорічних відпусток працівникам, які
навчаються у вищих навчальних закладах
з вечірньою, заочною формами навчання,
де навчальний процес має свої
особливості, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 28.16.1997
№63 в березні-квітні 2012 року незаконно
витрачено кошти на оплату додаткової
відпусток, внаслідок чого завдано
матеріальної шкоди (збитків) державі на
загальну суму 3,42 тис грн..
На підставі акту ревізії відповідачем
винесено вимогу від 04.03.2014 №26-04-14-14/2886
«про учення порушень, виявлених
- пунктом 6 вимагається
відшкодування збитків в сумі 204,3 тис.
грн.. в порядку визначеному ч. 1 ст. 1166
Цивільного кодексу України та
повернути до бюджету міста Києва,
- пунктом 7 вимагається
відшкодування збитків в сумі 3,42 грн. в
порядку визначеному ч. 1 ст. 1166
Цивільного кодексу України та
повернути до бюджету міста Києва.
Позивач вважає таку вимогу незаконною,
винесеною відповідачем з перевищенням
наданих йому законом повноважень та
такою, що підлягає визнанню недійсною у
судовому порядку.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про безпідставність позовних
вимог виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Пунктом 1 Положення про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23.04.2011 р. № 499/2011(далі по
тексту - Положення), визначено, що
Державна фінансова інспекція України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.
Державна фінансова інспекція України,
відповідно до покладених на неї
завдань, здійснює державний фінансовий
контроль, зокрема, за: використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів;
діяльністю суб'єктів господарської
діяльності незалежно від форми
власності, які не віднесені
законодавством до підконтрольних
установ, за рішенням суду, винесеним на
підставі подання прокурора або
слідчого для забезпечення
розслідування кримінальної справи
(пп.1. п.4. Положення).
Згідно пп.4. п.4 Положення, Державна
фінансова інспекція України, вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб,
зокрема: вимагає від керівників та
інших службових осіб підконтрольних
установ усунення виявлених порушень
Державна фінансова інспекція України
для виконання покладених на неї
завдань має право в установленому
порядку, крім іншого: здійснювати
державний фінансовий контроль шляхом
проведення інспектування у формі
планових та позапланових ревізій
певного комплексу чи окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підприємств, установ та організацій,
визначених у пп.1 п.4 Положення та
державного фінансового аудиту;
проводити на підприємствах, в
установах та організаціях зустрічні
звірки з метою документального та
фактичного підтвердження виду, обсягу
і якості операцій та розрахунків для
з'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку підприємства,
установи та організації, що
контролюється; пред'являти керівникам
та іншим особам підприємств, установ
та організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства (пп.5, 13, 15 п.6 Положення).
Згідно п.3 Порядку планова виїзна
ревізія - ревізія у підконтрольних
установах, яка передбачена у плані
контрольно-ревізійної роботи
контролюючого органу і проводиться за
місцезнаходженням такої
підконтрольної установи чи за місцем
розташування об'єкта права власності,
стосовно якого проводиться ревізія, не
частіше ніж один раз на календарний
Згідно п.35,38 Порядку, результати
ревізії оформляються актом, який
складається на паперовому носії
державною мовою і повинен мати
наскрізну нумерацію сторінок. Акт
ревізії складається у трьох
примірниках: перший - для контролюючого
органу, другий - для об'єкта контролю,
третій - для передачі правоохоронним
органам у випадках, передбачених цим
Порядком та законодавством. Для
унеможливлення підробки примірники
акта візуються посадовою особою
контролюючого органу на кожній
сторінці із зазначенням на останній
сторінці загальної кількості сторінок.
Відповідно до п.46 Порядку, якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, контролюючим органом у строк
не пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування. Про усунення
виявлених ревізією фактів порушення
законодавства цей об'єкт контролю у
строк, визначений вимогою про їх
усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.
У разі коли діями чи бездіяльністю
працівників об'єкта контролю державі
або підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, контролюючий орган
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб (п.49 Порядку).
Контролюючі органи здійснюють
контроль за усуненням об'єктами
контролю порушень законодавства за
результатами аналізу їх зворотного
інформування про вжиті заходи, а також
під час наступних ревізій цих об'єктів
контролю, систематично вивчають
матеріали ревізій і на підставі їх
узагальнення вносять відповідним
органам державної влади та органам
місцевого самоврядування пропозиції
щодо перегляду нормативно-правових
актів, усунення причин і умов, що
сприяли порушенням законодавства (п.52
Аналіз поданих сторонами доказів
свідчить про те, що з боку відповідача
були виконані всі, передбачені
вказаним порядком дії, необхідні для
проведення планової ревізії та
складання, за її результатами,
обґрунтованих висновків та вимоги.
Щодо п. 6 вимоги, якою за порушення п. 3
Наказу Міністерства культури і туризму
України «Про впорядкування умов оплати
праці працівників культури на основі
Єдиної тарифної сітки» від 18.10.2005 №745
розділу 4 «Оплата праці Колективного
договору на 2010-2013» вимагається
відшкодування збитків в сумі 204,31 тис.
грн. в порядку визначеному ч. 1 ст. 1166
Цивільного кодексу України та
повернути до бюджету міста Києва, суд
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК шкода завдана
внаслідок не усунення загрози життю,
здоров'ю, майну фізичної особи або
майну юридичної особи, відшкодовується
відповідно до цього Кодексу.
Згідно вимог «Про впорядкування умов
оплати праці працівників культури на
основі Єдиної тарифної сітки» від
18.10.2005 №745 передбачено, що
преміювання керівників установ,
закладів та організацій культури,
їх заступників, встановлення їм
надбавок та доплат до посадових
окладів, надання матеріальної
допомоги здійснюються за рішенням
органу вищого рівня у межах наявних
коштів на оплату праці.
Також, розділом IV «Оплата праці»
Колективного договору на 2010-2013,
зареєстрованого Дніпровською районною
у м. Києві державною адміністрацією від
25.06.2010 №2005 передбачено, що встановлення
керівникам, їх заступникам надбавок та
доплат до посадових окладів, надання
матеріальної допомоги здійснюється за
рішенням органу вищого рівня у межах
наявних коштів на оплату праці.
Підставою для нарахування,
встановлення надбавок та надання
матеріальної допомоги керівникам та їх
заступникам є наказ Головного
управління (Наказ від 18.10.2005 №745
Міністерства культури і туризму
України «Про впорядкування умов оплати
праці працівників культури на основі
Єдиної тарифної сітки»)».

Відповідно п.З.2 Контракту від 02.12.2010,
укладеного Головним управлінням
культури виконавчого органу Київради
(КМДА), в особі начальника Головного
управління Зоріної СІ. та громадянином
ОСОБА_4, визначено, що директору
додатково встановлюються надбавки за
складність та напруженість у роботі у
розмірі до 50% посадового окладу.

Пунктом 11 Положення про порядок
укладання контракту з керівником
підприємства, що є у державній
власності, при прийнятті на роботу,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 19.03.1993 № 203
визначено, що умови оплати праці
керівника підприємства визначаються у
контракті й повинні встановлюватися у
прямій залежності від результатів
виробничо-господарської діяльності
підприємства, а також можуть бути
визначені умови підвищення або
зниження обумовленого розміру оплати
праці, встановлення надбавок, премій,
винагород за підсумками роботи.

З матеріалів справи вбачається, що в
період з 01.01.2011 по 31.12.2013 надбавки
директору Театру встановлювалися лише
на період з 01.06.2011 по 31.12.2011 (наказ від
20.06.2011 № 146) та на березень 2012 року (наказ
від 14.03.2012 № 71).

З матеріалів справи вбачається, що
оплата здійснена за рахунок коштів
загального фонду місцевого бюджету
по КФКВ 110102 «Театральна діяльність» за
КЕКВ 1310 (з 2013

року - КЕКВ 2610) «Субсидії та
поточні трансферти підприємствам
установам, організаціям)» на загальну
суму 204308,58 грн.

З огляду на викладене, суд вважає
обґрунтованим висновок відповідача, що
підстав для нарахування надбавки
директору Театру в період з 01.01.2011 по
31.05.2011, з 01.01.2012 по 2.2012 та з 01.04.2012 по 31.12.2013
не було, чим завдано матеріальної шкоди
на загальну суму 204308,58 гривень, що
свідчить про обґрунтованість п. 6
оскарженої вимоги та відступіть
підстав для задоволення позовних вимог
у вказаній частині.

Щодо п. 7 вимоги, яким порушення норм ст.
216 Кодексу законів про працю та ст. 15
Закону України «Про відпустки» абз «а»
п. 1 Порядку, тривалості та умов надання
щорічних відпусток працівникам, які
навчаються у вищих навчальних закладах
з вечірньою, заочною формами навчання,
де навчальний процес має свої
особливості, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 28.16.1997
№63 вимагається відшкодування збитків
в сумі 3,42 грн. в порядку визначеному ч. 1
ст. 1166 Цивільного кодексу України та
повернути до бюджету міста Києва, суд
зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
вибірковою ревізією правильності
призначення додаткової відпустки (в
зв'язку з навчанням) проведеною за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012 по окремих
працівниках Театру (артисту вокалісту
І категорії ОСОБА_5, старшому
адміністратору ОСОБА_12, касиру ОСОБА_6,
артисту балету І категорії ОСОБА_7,
артист балету вищої категорії ОСОБА_8,
диригента вищої категорії ОСОБА_9,
провідний економіст ОСОБА_10,
артист-вокаліст І категорії ОСОБА_11)
шляхом співставлення розпорядчих
документів по Театру, довідок-викликів
на сесію, табелів обліку використання
робочого часу, розрахункових листків
встановлено, що ОСОБА_9 студенту V курсу
Київського національного університету
культури і мистецтв заочної форми
навчання (працював на посаді диригента
вищої категорії) протягом 2011 - 2012
навчального року надано додаткові
оплачувані відпустки загальної
тривалості 71 календарний день
(наказами від 21.09.2011 №92-к терміном на 25
кал. днів з 26.09.2011 по 20.10.2011; від 07.02.2012
№17-к терміном на 25 кал. днів з 13.02.2012 по
09.03.2012; від 12.03.2012 №27-к терміном на 21 кал.
днів з 12.03.2012 по 01.04.2012), та відповідно, в
березні-квітні 2012 року зайво оплачено 21
календарних днів додаткової відпустки.

Відповідно до ст. 216 Кодексу законів про
працю України працівникам, які успішно
навчаються без відриву від виробництва
у вищих навчальних закладах з
вечірньою та заочною формами навчання,
надаються додаткові оплачувані
відпустки: Працівникам, які успішно
навчаються без відриву від виробництва
у вищих навчальних закладах з
вечірньою та заочною формами навчання,
надаються додаткові оплачувані
відпустки:

1) на період настановних занять,
виконання лабораторних робіт,
складання заліків та іспитів для тих,
хто навчається на першому та другому
курсах у вищих навчальних закладах:
першого та другого рівнів акредитації
з вечірньою формою навчання - 10
календарних днів,

третього та четвертого рівнів
акредитації з вечірньою формою
навчання - 20 календарних днів,
незалежно від рівня акредитації з
заочною формою навчання - 30 календарних
днів;

2) на період настановних занять,
виконання лабораторних робіт,
складання заліків та іспитів для тих,
хто навчається на третьому і наступних
курсах у вищих навчальних закладах:
першого та другого рівнів акредитації
з вечірньою формою навчання - 20
календарних днів, третього та
четвертого рівнів акредитації з
вечірньою формою навчання - 30
календарних днів, незалежно від рівня
акредитації з заочною формою навчання -
40 календарних днів;

3) на період складання державних
іспитів у вищих навчальних закладах
незалежно від рівня акредитації - 30
календарних днів;

4) на період підготовки та захисту
дипломного проекту (роботи) студентам,
які навчаються у вищих навчальних
закладах з вечірньою та заочною
формами навчання першого та другого
рівнів акредитації, - два місяці, а у
вищих навчальних закладах третього і
четвертого рівнів акредитації - чотири
місяці.

Аналогічні норми закріплено ст. 15
Закону України «про відпустки».

Відповідно до п. 3.12.3.1 Положення про
організацію навчального процесу у
вищих навчальних закладах,
затвердженого Міністерством освіти
України від 02.06.1993 №161 (зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 23
листопада 1993 року за №173) зазначено, що
державна атестація студента
здійснюється державною екзаменаційною
(кваліфікаційною) комісією після
завершення навчання на певному
освітньому (кваліфікаційному) рівні
або його етапі з метою встановлення
фактичної відповідності рівня
освітньої (кваліфікаційної) підготовки
вимогам освітньої (кваліфікаційної)
характеристики.

Державна комісія перевіряє
науково-теоретичну та практичну
підготовку випускників, вирішує
питання про присвоєння їм відповідного
освітнього рівня (кваліфікації),
видання державного документа про
освіту кваліфікацію), опрацьовує
пропозиції щодо поліпшення якості
освітньо-професійної підготовки
спеціалістів у вищому навчальному
закладі.

Нормативними та законодавчими актами,
що регламентують порядок надання
додаткових оплачуваних відпусток, які
були прийняті після затвердження
Положення про організацію навчального
процесу у вищих навчальних закладах,
затвердженого Міністерством освіти
України від 02.06.1993 №161 (ст.15 Закону
України «Про відпустки» від 15.11.1996
№504/96-ВР, ст.216 Кодексу законів про працю
від 10.12.1971 №322-УШ, Порядок, тривалість та
умови надання щорічних відпусток
працівникам, які навчаються у вищих
навчальних закладах з вечірньою та
заочною формами навчання, де
навчальний процес має свої
особливості, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 28.06.1997
№634) не визначено вид додаткової
оплачуваної відпустки, а саме на
складання державної атестації та
відповідно її тривалість надання.

З огляду на викладене, суд вважає
обґрунтованим висновок відповідача
про порушення норм ст. 216 Кодексу
законів про працю та ст. 15 Закону
України «Про відпустки» абз. «а» п. 1
Порядку, тривалості та умов надання
щорічних відпусток працівникам, які
навчаються у вищих навчальних закладах
з вечірньою, заочною формами навчання,
де навчальний процес має свої
особливості, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 28.16.1997
№63, що свідчить про обґрунтованість,
прийнятого на його підставі, п. 7
оскарженої вимоги та відступіть
підстав для задоволення позовних вимог
у вказаній частині.

Враховуючи викладені законодавчі
норми та обставини справи, суд дійшов
висновку, що при прийнятті
оскаржуваної вимоги, відповідач діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначені Конституцією
України та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, повністю виконав
покладений на нього обов'язок щодо
доказування.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленим статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Келеберда

Повний текст постанови виготовлено
05.09.2014