Справа № 2а-5312/12/1470
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/56128/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Зайця В.С.,

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в місті
Первомайську та Первомайському районі
Миколаївської області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Первомайську та Первомайському районі
Миколаївської області про визнання
протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Первомайську та Первомайському
районі Миколаївської області про
визнання протиправним та скасування
рішення від 10.10.2012 №1282 про застосування
фінансових санкцій за неподання
розрахунку сум страхових внесків на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю оскаржуваного рішення
як такого, що прийнято за відсутності у
органу Пенсійного фонду, починаючи з
01.01.2011, повноважень на застосування
фінансових санкцій на підставі пункту 5
частини дев'ятої статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року, позов задоволено: скасовано
рішення Управління Пенсійного фонду
України в місті Первомайську та
Первомайському районі Миколаївської
області від 10.10.2012 №1282 про застосування
фінансових санкцій за неподання
розрахунку сум страхових внесків на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у строки, визначені
законодавством.

У поданій касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в місті
Первомайську та Первомайському районі
Миколаївської області із посиланням на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та постанова нове, про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що 02.10.2012 фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Первомайську та Первомайському
районі Миколаївської області подано
розрахунки сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2007, 2008, 2009 роки.

Управлінням Пенсійного фонду України в
місті Первомайську та Первомайському
районі Миколаївської області 10.10.2012
складено акт, яким встановлено
несвоєчасність подання позивачем
звітності за 2007-2009 роки.

На підставі акту від 10.10.2012 Управлінням
Пенсійного фонду України в місті
Первомайську та Первомайському районі
Миколаївської області винесено
рішення від 10.10.2012 №1282 про застосування
фінансових санкцій за неподання
розрахунку сум страхових внесків на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у строки, визначені
законодавством, яким до позивача на
підставі пункту 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" застосовано штрафні
санкцій у розмірі 510,00 грн.

Вказуючи на протиправність
зазначеного рішення, фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
протиправності оскаржуваного рішення
як такого, що прийнято відповідачем за
відсутності повноважень на
застосування фінансових санкцій на
підставі пункту 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" після 01.01.2011 у зв'язку із
втратою чинності зазначених положень.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, вважаючи за необхідне
зазначити наступне.

Пунктом 5 частини дев'ятої статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції, яка діяла до 1
січня 2011 року, було передбачено
застосування виконавчими органами
Пенсійного фонду до страховиків за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ фінансових санкцій, а саме
накладення штрафу у встановленому
розмірі.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
наведена вище норма матеріального
права була виключена.

У той же час згідно з абзацом п'ятим
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та абзаців п'ятого,
шостого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Отже, нарахування після 1 січня 2011 року
управлінням ПФУ на підставі пункту 5
частини дев'ятої статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
позивачу штрафних санкцій за
несвоєчасне подання звітності,
граничний строк подання якої настав до
цієї дати, є протиправним.

Аналогічний висновок щодо
застосування вищезазначених норм
матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України від
20 листопада 2012 року (N 21-367а12) та 04 червня
2013 року (№ 21-170а13).

Враховуючи зазначене, позиція судів
попередніх інстанцій щодо
протиправності рішення Управління
Пенсійного фонду України в місті
Первомайську та Первомайському районі
Миколаївської області від 10.10.2012 №1282
та, відповідно, щодо наявності підстав
для задоволення позову, є
обґрунтованою.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваного судового
рішення судами не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Первомайську та Первомайському районі
Миколаївської області залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: