Справа № 2а-16433/12/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Порше Україна" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів Київської регіональної
митниці Міндоходів, третя особа -
Департамент боротьби з контрабандою та
митними правопорушеннями Державної
митної служби України, за участі -
прокуратури м. Києва про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
19.11.2012р. та від 20.11.2012р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Порше Україна" (далі
по тексту - позивач) звернулось з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів (далі по тексту -
відповідач 1), Київської митниці
Міндоходів (далі по тексту - відповідач
2), третя особа - Департамент боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Державної митної
служби України за участі - прокуратури
м. Києва з урахуванням уточнених
позовних вимог про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
відповідача - 1: від 19.11.2012р. №256, №257, №258;
відповідача - 2 від 20.11.2012р. №82, №81, №80,
від 19.11.2012р. №79, №78, №77.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувані рішення
прийняті неправомірно, а тому
підлягають скасуванню.
Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
09.04.2013, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013,
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ТОВ "Порше Україна" до Київської
регіональної митниці, Київської
митниці Міндоходів, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору
Департамент боротьби з контрабандою та
митними правопорушеннями Державної
митної служби України, за участі
Прокуратури м. Києва про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
19.11.2012 №256, №257, №258, від 20.11.2012 №80, №81,
№82, від 19.11.2012 №77, №78, №79.
В подальшому, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
02.04.2014 скасовано згадувані постанову та
ухвалу, а справу направлено до суду
першої інстанції на новий розгляд.
Ухвалою від 08.05.2014 справу прийнято до
провадження та призначено до судового
В судовому засіданні представник
позивача наполягав на задоволенні
Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог з
підстав викладених у письмових
запереченнях, які долучено до
матеріалів справи.
Третя особа - Департамент боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Державної митної
служби України та Прокуратура м. Києва -
явку уповноважених представників в
судове засідання не забезпечили, хоча
були належним чином повідомлені про
час, дату та місце судового вирішення
справи.
В судовому засіданні відповідно до ч. 6
ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України ухвалено про
вирішення справи в порядку письмового
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Департаментом боротьби з контрабандою
та митними правопорушеннями Державної
митної служби України складено акт
проведення перевірки стану дотримання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Порше Україна»
законодавства України з питань
державної митної справи за період з
02.06.2011р. по 11.09.2012р. (далі по тексту - Акт
Як вбачається з акту перевірки
відповідач вказує, що перевіркою
встановлено порушення позивачем ст 267
Митного кодексу України в частині
повноти визначення митної вартості в
результаті заниження сум витрат на
транспортування до митної території
Перевірка достовірності
задекларованих витрат, понесених
позивачем на транспортування
імпортованих товарів до митного
кордону України, проводилася шляхом
зіставлення відповідних сум витрат,
задекларованих в ВМД, з фактично
сплаченими позивачем сумами грошових
коштів та відображеними в рахунках й
актах виконаних робіт (наданих послуг)
перевізників. В окремих випадках мало
місце декларування в ВМД недостовірних
відомостей про понесені позивачем
транспортні витрати, внаслідок чого,
митну вартість було занижено, що
спричинило несплату позивачем
належних сум ввізного мита та податку
На підставі акта перевірки
відповідачем-1 та відповідачем-2
повідомлення-рішення від 19.11.2012: № 256,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем:
мито на нафтопродукти, транспортні
засоби та шини до них, що ввозяться на
територію України суб'єктами
господарювання, в розмірі 60 967,34 грн., у
тому числі: основний платіж - 40 644,89 грн.,
штрафні санкції - 20 322,45 грн.; № 257, яким
визначено суму податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 168 237,87 грн.,
у тому числі: основний платіж - 112 158,58
грн., штрафні санкції - 56 079,29 грн.; № 258,
яким визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: мито на
товари, що ввозяться на територію
України суб'єктами господарювання, у
розмірі 11 973,30 грн., у тому числі:
основний платіж - 7 982,20 грн., штрафні
санкції - 3 991,10 грн.; № 79, яким, внаслідок
порушення повноти визначення митної
вартості імпортованих товарів, як бази
оподаткування, що спричинило несплату
до бюджету України належних митних
платежів, позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем:
мито на нафтопродукти, транспортні
засоби та шини до них, що ввозяться на
територію України суб'єктами
господарювання, у розмірі 4 197 784,75
грн., у тому числі: основний платіж - 3 389
656,72 грн., штрафні санкції - 808 128,03 грн.;
№ 77, яким визначено суму податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 11 032 994,97
грн., у тому числі: основний платіж - 8 903
434,12 грн., штрафні санкції - 2 129 560,85
грн.; № 78, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем:
мито на товари, що ввозяться на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності, у розмірі
490 213,73 грн., у тому числі: основний
платіж - 395 551,85 грн., штрафні санкції - 94
661,88 грн.; № 82, яким визначено суму
штрафних санкцій в розмірі 2 129 458,85
грн.; № 81, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем:
мито на нафтопродукти, транспортні
засоби та шини до них, що ввозяться на
територію України суб'єктами
господарювання, у розмірі 808 044,03 грн., у
тому числі: штрафні санкції - 808 044,03 грн.;
№ 80, яким визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: мито на
товари, що ввозяться на територію
України, у розмірі 94 642,88 грн., у тому
числі: штрафні санкції - 94 642,88 грн.
Судом встановлено, що позивач в
рамках виконання зовнішньоекономічних
угод імпортував автомобілі марок
«Volkswagen» та «Audi», запасні частини та
деталі концерну «Фольксваген» до них, а
також отримував необхідні для його
господарської діяльності
маркетингові, інформаційні,
консультаційні послуги, послуги з
дослідження українського ринку,
організації та проведення тестувань
автомобілів, розробки та впровадження
програмного забезпечення тощо.
Крім того, позивач експортував в
Угорщину дефектні нові та/або такі, що
були у використанні, запасні частини та
деталі, що зняті з автомобілів кінцевих
споживачів при задоволенні їх
З матеріалів справи вбачається, що у
період з 02.06.2011 по 11.09.2012 позивачем на
виконання укладених з іноземними
контрагентами зовнішньоекономічних
договорів ввезено на митну територію
України в режимі ІM 40 товар загальною
фактурною вартістю 454 691 793,55 дол. США (3 630
315 684,42 грн.), 111 358 843,64 євро (1 177 057 437,79 грн.).
Загальна митна вартість склала 4 825 431
З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до умов договору поставки
від 12.01.2011 №1 укладеного між позивачем
та ТОВ «Фольксваген Груп Рус» поставка
здійснюється на умовах EXW-Калуга за
Відповідно до ІНКОТЕРМС 2000 (Офіційні
правила тлумачення торговельних
термінів Міжнародної торгової палати),
термін EXW («франко-завод») означає, що
продавець вважається таким, що виконав
свої зобов'язання щодо поставки, в
момент, коли він надав товар у
розпорядження покупця на площах свого
підприємства чи в іншому названому
місці (наприклад, на заводі, фабриці,
складі і т. ін.), без здійснення митного
чищення товару для експорту та
завантаження його на будь-який
приймаючий транспортний засіб.
Отже, умови поставки за зазначеним
договором не передбачають включення
ціни товару вартості перевезення, адже
організація перевезення не є
обов'язком і постачальника.
Також, відповідно до умов договору №
25/03-2009 від 25 березня 2009року про
постачання автомобілів, укладеного між
позивачем та Компанією «Порше Хунгария
Хендельс Г.М.Б.Х» постачання
здійснюється здебільшого згідно
статей СРТ Тужер, Угорщина, якщо в
окремих випадках не вказані інші умови
в рахунках інвойсах.
З матеріалів справи вбачається, що
поставка автомобілів здійснювалась на
умовах ГСА, що підтверджується копіями
інвойсів та ВМД, наприклад, які
долучено до матеріалів справи.
Термін РСА згідно ІНКОТЕРМС в редакції
2000 року передбачає, що продавець
зобов'язаний надати товар перевізнику
або іншій особі, призначеній покупцем
або обраній продавцем у відповідності
зі статтею А.З "а", у названому місці у
день чи в межах періоду, що узгоджені
сторонами для здійснення поставки, а
покупець зобов'язаний за власний
рахунок укласти договір перевезення
товару від названого місця, окрім
випадків, коли договір перевезення
укладено продавцем відповідно до
Отже, до ціни товарів, митна вартість
яких є предметом спору, витрати на
перевезення включені не були.
З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договору перевезення
вантажу № 502/0561 від 04.01.2010, укладеного
позивачем з ТОВ «Алекс-Транс Груп»
(Україна), останнє зобов'язується
надавати послуги з організації і
виконання перевезень вантажних та
легкових автомобілів у міжнародному
сполученні, а позивач зобов'язується
оплачувати отримані послуги. ТОВ
«Алекс-Транс Груп» забезпечує
перевезення вантажів власним
спеціалізованим рухомим складом, та на
власний ризик та за власний рахунок
вправі залучати до перевезення
вантажів третіх осіб, при цьому, воно
несе повну відповідальність за дії
підрядників (третіх осіб), залучених до
перевезення вантажів позивача.
Після виконання перевезення ТОВ
«Алекс-Транс Груп» передає позивачу
оригінали товарно-транспортної
накладної (CMR), рахунку-фактури, акта
приймання-передачі послуг, замовлення
з підписами та печатками сторін,
податкову накладку, інші документи.
У рахунках-фактурах, актах
приймання-передачі послуг, копії яких
долучено до матеріалів справи ТОВ
«Алекс-Транс Груп» вказує вартість
послуг перевезення за межами
державного кордону України, в межах
України до пунктів митного оформлення
та, окремо, від пунктів митного
оформлення до пунктів розвантаження,
ПДВ на вартість послуг в межах України
від пунктів митного оформлення до
пунктів розвантаження, номер даного
договору, номер замовлення та номер CMR,
що підтверджує виконання перевезення
вантажу. Позивач зобов'язаний
компенсувати ТОВ «Алекс-Транс Груп»
всі погоджені сторонами додаткові
документально підтверджені витрати на
перевезення вантажу, що виникли
внаслідок неточної інструкції
позивача, наданої у замовленні.
З матеріалів справи вбачається, що
аналогічні умови містить договір
перевезення вантажу № 25/11/2010-К від
24.11.2010, укладений позивачем з компанією
«Vakert Eu s.r.o.» (Словаччина), яка
організовувала транспортування
вантажів позивача із залученням третіх
осіб на умовах поставки EXW RU Калуга.
Крім того, додатковою угодою № 1 від
01.04.2011 внесено зміни до укладеного
договору перевезення в частині оплати
послуг та визначено, що плата за
послуги по договору становить 1 800,00 дол.
США за фрахт одного автовозу за
маршрутом м. Калуга (Російська
Федерація) - м. Київ. До плати за послуги
включено всі витрати «Vakert Eu s.r.o.» на
перевезення вантажу за вказаним
маршрутом (крім тих, що прямо
передбачені як витрати позивача), в
тому числі, витрати на страхування
Судом встановлено, що 01.09.2012 позивачем
укладено договір про надання
транспортних послуг № 010912К з компанією
«Vakert Eu s.r.o.», яка зобов'язується
надавати послуги з організації і
виконання перевезень легкових
автомобілів у міжнародному
сполученні з м. Калуга до м. Вишневе
(Україна, Київська обл.), а позивач
зобов'язується оплачувати надані нею
послуги. Після завантаження вантажу та
закінчення митного оформлення у
пунктах навантаження, але не пізніше
ніж у день, наступний за днем
завантаження і митного оформлення
вантажу у пунктах навантаження, «Vakert Eu
s.r.o.» надсилає позивачу належним чином
оформлені довідки про транспортні
витрати на перевезення вантажу від
пунктів навантаження до пунктів
призначення. Після виконання
перевезення «Vakert Eu s.r.o.», передає
позивачу оригінали CMR, рахунку-фактури,
акта приймання-передачі послуг,
замовлення з підписами та печатками
сторін, VLDR з підписами та печатками
вантажовідправника, вантажоодержувача
та перевізника, інші документи. У
рахунках-фактурах, актах
приймання-передачі послуг «Vakert Eu s.r.o.»
обов'язково вказує номер і дату даного
договору, номер і дату замовлення та
номер і дату CMR. За організацію і
виконання доставки вантажу зі складу
позивача в м. Калуга до м. Вишневе,
позивач сплачує «Vakert Eu s.r.o.» 180,00 дол. США
за кожну одиницю вантажу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 267 Митного
кодексу України, який був чинним на
момент виникнення спірних
правовідносин, при визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються подальші
витрати, якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, зокрема: витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України.
Частиною 3 ст. 267 Митного кодексу
України встановлено, що при визначенні
митної вартості до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
не допускається включення ніяких інших
витрат, крім тих, що передбачені у цій
статті. До митної вартості не
включаються нижченаведені витрати або
кошти за умови виділення їх з ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, які
документально підтверджено та які
піддаються обчисленню, зокрема,
передбачені п. «б» цієї частини витрати
на транспортування після ввезення на
митну територію України.
Системний аналіз наведених норм дає
підстави для висновку, що при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
подальші витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
Водночас, за умов виділення витрат на
транспортування оцінюваного товару
після його ввезення на митну територію
України з ціни такого товару, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
документального підтвердження таких
витрат та можливості їх обчислення,
підстави для включення таких витрат до
митної вартості зазначеного товару
Згідно із ст. 6 Митного кодексу України
межі митної території України є митним
кордоном України. Митний кордон
України збігається з державним
кордоном України, за винятком меж
території спеціальних митних зон та
меж штучних островів, установок і
споруд, створених у виключній
(морській) економічній зоні України, на
які поширюється виключна юрисдикція
України. Межі території спеціальних
митних зон та штучних островів,
установок і споруд, створених у
виключній (морській) економічній зоні
України, на які поширюється виключна
юрисдикція України, становлять митний
Відповідно до ч. 3 ст. 260 Митного кодексу
України для цілей визначення митної
вартості використовується інформація,
підготовлена у спосіб, сумісний з
принципами бухгалтерського обліку,
прийнятими у відповідній країні і
доцільними для певного методу
визначення митної вартості.
Згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України, документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів тощо.
Відповідно до ст. 9 Закону України від
16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити, перелік яких
визначено у цій нормі.
Таким чином, всі документи, складені
під час здійснення господарської
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення, які
за змістом та формою відповідають
наведеним вище вимогам закону,
належать до первинних документів
бухгалтерського обліку, інформація в
яких систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.
Позивачем надано копії первинних
документів, які долучено до матеріалів
справи, а саме: рахунків-фактур, актів,
які виставлялися перевізником за
перевезення, які передбачають вартість
транспортних послуг, довідок про
транспортні витрати та про вартість
послуг з транспортування.
З матеріалів справи вбачається, що при
перевірці достовірності
задекларованих витрат, понесених
позивачем на транспортування
імпортованих товарів до митного
кордону України, відповідачем не взято
до уваги всі існуючі документи, а саме:
довідки про транспортні витрати, копії
яких містяться в матеріалах справи,
відповідно до яких зазначено окремо
від ціни, що підлягає сплаті, витрати на
транспортування товару до, та після
його ввезення на митну територію
України та місце доставки товару та в
тексті яких вказані реквізити: назва
документа (довідка), дата складання,
назва підприємства, від імені якого
складено документ, зміст та обсяг
господарської операції із зазначенням
вартості, посада посадової особи та її
особистий підпис, печатка.
Відповідно до ст.1 Закону України від
16.07.1999, № 996-XIV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"),
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
Також, відповідно до ст. 9 цього Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити:
- назву документа (форми);
- дату і місце складання;
- назву підприємства, від імені якого
- зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
- посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;
- особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.
Згідно Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затверджене
Наказом Мінфіну від 24.05.1995, № 88, згідно
якого (п.2.1 та п. 2.4.): Первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
Первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.
Залежно від характеру операції та
технології обробки даних до первинних
документів можуть бути включені
додаткові реквізити: ідентифікаційний
код підприємства, установи з
Державного реєстру, номер документа,
підстава для здійснення операцій, дані
про документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо.
Таким чином, довідки про транспортні
витрати, надані позивачем,
відповідають ознакам первинного
документа, мають відомості про
господарську операцію та
підтверджують її здійснення, тобто
мають юридичну силу.
Згідно із пунктом 8 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20 грудня 2006 року (чинного на
час виникнення спірних правовідносин),
для підтвердження транспортних витрат,
які відповідно до Митного кодексу
України включаються до ціни товару,
декларант зобов'язаний подати договір
(контракт) про перевезення, транспортні
та страхові документи, а також:
-або рахунок-фактуру від виконавця
договору (контракту) про надання
транспортно-експедиційних послуг, що
містить реквізити сторін, суму та умови
платежу, інші відомості, відповідно до
яких встановлюється належність послуг
-або банківські платіжні документи, що
підтверджують факт оплати
транспортно-експедиційних послуг
відповідно до поставленого
-або довідку підприємства-перевізника,
що здійснило перевезення, яка містить
реквізити товаротранспортного
документа, відомості про маршрут
перевезення, розмір плати за надання
транспортно-експедиційних послуг та
підписи керівника і головного
бухгалтера такого підприємства;
-або калькуляцію транспортних витрат
(якщо перевезення товарів здійснюється
з використанням власного
транспортного засобу), що містить
відомості про маршрут перевезення,
його протяжність у кілометрах до місця
ввезення на митну територію України та
по митній території України, розмір
тарифної ставки на перевезення за
одиницю виміру (вагу) товару за 1
Тобто, документом, на підставі якого
визначається вартість транспортування
товарів, є один з визначених в
наведеному переліку документів, у тому
числі довідка про транспортні витрати.
Здійснення позивачем сплати наданих
підприємствами-перевізниками послуг з
організації перевезення вантажів в
повному обсязі було встановлено
відповідачем в ході перевірки та
зазначена обставина сторонами не
Наведене вище свідчить про те, що
наявні в матеріалах справи документи
підтверджують правомірність
визначення позивачем розміру
транспортних витрат до митної
території України при визначенні
митної вартості товарів, отже висновок
відповідача викладений в акті
перевірки про порушення позивачем ст 267
Митного кодексу України в частині
повноти визначення митної вартості в
результаті заниження сум витрат на
транспортування до митної території
України є необґрунтованим та
спростовується матеріалами справи, що
свідчить про протиправність прийнятих
на його підставі податкових
Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Виходячи з системного аналізу положень
законодавства України та доказів,
наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Порше
Україна» підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,
1. Позов задовольнити.
2. Визнати протиправними та
повідомлення-рішення від 19.11.2012 №256,
№257, №258, від 20.11.2012 №80, №81, №82, від 19.11.2012
№77, №78, №79.
Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Келеберда