Справа № П/811/2767/14
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 вересня 2014 року
Справа № П/811/2767/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд
у складі: головуючого - судді
за участю секретаря -
за участю представника
позивача - Боська В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кіровограді
справу за адміністративним позовом
Маловисківського районного центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
допомоги по безробіттю,-
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить стягнути з ОСОБА_2 отриману
допомогу по безробіттю у розмірі 9205,57
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що в період з 10.02.2005 р.
по 19.05.2006р. та 19.03.2008р. по 11.01.2010р.
відповідачу було нараховано та
виплачено допомогу по безробіттю у
розмірі 9205,57 грн.. Після чого, позивачем
встановлено, що ОСОБА_2, в порушення ч.2
ст.36 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", не подала до центру
зайнятості відомості про обставини, що
виключають виплату їй матеріальної
допомоги по безробіттю, зокрема,
відомості щодо реєстрації її в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, як
фізичної особи - підприємця. У зв'язку з
чим, та у відповідності до ч.3 ст.36
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" сума виплаченої допомоги
по безробіттю відповідачу, за вказані
вище періоди у розмірі 9205,57 грн.,
підлягає стягненню з відповідача.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі із зазначених підстав.
Відповідач в судовому засіданні в
обґрунтування заперечень проти позову
посилалася на те, що її підприємницька
діяльність припинена на підставі
власного рішення 23.02.2003р., тобто до
прийняття Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", що підтверджується
витягом - роздруківкою з ОПФУ, де
зазначено, що її знято з обліку 23.02.2003 р.
за заявою власника. Також, як зазначила
відповідачка, її не ставили на облік як
підприємця і в податкових органах та в
інших Фондах, що вказує на те, що свою
підприємницьку діяльність вона
припинила ще 23.02.2003 р., тобто тоді, коли у
законодавчому порядку не вимагалось
звертатись до державного реєстратора
для здійснення запису про припинення
підприємницької діяльності, а тому не
має жодних правових підстав для
задоволення позовних вимог.
Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, дослідивши
письмові докази, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.
ОСОБА_2 25.04.2002 р. була зареєстрована як
фізична особа-підприємець (а.с.13). 07.05.2012
р. державним реєстратором внесено
запис про припинення підприємницької
діяльності відповідача.
Судом встановлено, що ОСОБА_2,
зверталась до Маловисківського
районного центру зайнятості із заявами
від 10.02.2005 р. і 19.03.2008 р. за сприянням у
працевлаштуванні, в яких вказала, що на
момент подання цієї заяви не
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує (а.с.4-7). В періоди з 03.02.2005 р. по
19.05.2006 р., з 12.03.2008 р. по 11.01.2010 р.
перебувала на обліку в центрі
Згідно довідок, впродовж з 10.02.2005 р. по
19.05.2006р. та 19.03.2008р. по 11.01.2010р. відповідач
одержала допомогу по безробіттю у сумі
9205,57 грн. (а.с.8-9).
Відповідно ч.1 ст.3 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000р.№1533-ІІІ (далі -
Закон №1533-ІІІ в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
законодавство про страхування на
випадок безробіття складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
Закону України "Про зайнятість
населення", інших нормативно-правових
актів, що регулюють відносини у сфері
страхування на випадок безробіття, а
також міжнародних договорів України,
згода на обов'язковість яких надано
Верховною Радою України.
Згідно до п.1 ст.6, п.1 ст.7, п.1 ст.22, ст.23
Закону №1533-ІІІ та Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000 р. №307 (далі -
Порядок №307), застраховані особи,
визнані у встановленому порядку
безробітними, які протягом 12 місяців,
що передували початку безробіття,
працювали на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) не менше
26 календарних тижнів та сплачували
страхові внески, мають право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу. Допомога по
безробіттю надається застрахованим та
незастрахованим особам, визнаним у
встановленому порядку безробітними, та
призначається центрами зайнятості, на
які покладено функції робочих органів
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, за місцем
перебування безробітного на обліку.
Статтею 2 Закону України „Про
зайнятість населення" від 01.03.1991 №803-XII
(далі за текстом - Закон №803-XII в
редакції чинній на час призначення
відповідачу допомоги) встановлено, що
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
Відповідно до п.„б" ч.3 ст.1 Закону №803-XII
в Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах, які, зокрема, самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві.
Аналіз наведених норм законодавства
свідчить про те, що громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
в тому числі, підприємці, не можуть бути
визнані безробітними, тобто,
громадянами, які через відсутність
роботи не мають заробітку або інших
передбачених законодавством доходів.
При звірці баз даних безробітних
громадян з Єдиним державним реєстром
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців позивачем виявлено,
що відповідач у період перебування на
обліку в центрі зайнятості була
зареєстрована як фізична
особа-підприємець, про що було складено
акт №72 від 03.06.2014 р. (а.с.14).
10.06.2014 р. директором Маловисківського
центру зайнятості прийнято наказ № 125
"Про відшкодування коштів", в якому
зазначено відшкодувати за рахунок
ОСОБА_2 9205,57 грн., а в разі відмови від
добровільного повернення коштів,
забезпечити стягнення коштів з ОСОБА_2
01.07.2014р. на адресу відповідача
направлено претензію №04-24/438 та
запропоновано повернути незаконно
отриману допомогу по безробіттю в сумі
9205,57 грн. як таку, що виплачена на
підставі недостовірних даних (а.с.12).
Згідно до ч.ч.2, 3 статті 36 Закону №1533-ІІІ
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.
Вирішуючи питання про стягнення
коштів, необхідно встановити умисність
невиконання відповідачем обов'язків,
передбачених ст.36 Закону №1533-ІІІ, та
Як зазначалось судом, ОСОБА_2 25.04.2002 р.
була зареєстрована як фізична
особа-підприємець (а.с.13). 07.05.2012 р.
державним реєстратором внесено запис
про припинення підприємницької
діяльності відповідача.
Порядок державної реєстрації та
перереєстрації суб'єктів
підприємницької діяльності незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, за винятком окремих
видів суб'єктів підприємницької
діяльності, для яких законами України
встановлено спеціальні правила
державної реєстрації, а також порядок
скасування державної реєстрації
суб'єктів підприємницької діяльності,
до прийняття Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних та
фізичних осіб-підприємців", було
визначено Положенням про державну
реєстрацію суб'єктів підприємницької
діяльності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25.05.1998
року №740, чинного на день державної
реєстрації підприємницької діяльності
відповідача (далі - Положення №740).
У відповідності до п.33 Положення №740
скасування державної реєстрації
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи здійснюється органом
державної реєстрації за заявою
підприємця-громадянина, а також на
підставі рішення суду (господарського
суду) у разі: провадження діяльності, що
суперечить законодавству;
несвоєчасного повідомлення
підприємцем-громадянином про зміну
свого постійного або тимчасового місця
проживання; неподання протягом року до
органів державної податкової служби
податкових декларацій, документів
бухгалтерської звітності згідно із
При цьому, за приписами пункту 37
Положення №740 скасування державної
реєстрації суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи
здійснюється шляхом виключення його з
Реєстру суб'єктів підприємницької
діяльності на підставі таких
документів: особистої заяви
підприємця-громадянина або рішення
суду (господарського суду) у випадках,
передбачених законодавством; довідки
органу державної податкової служби про
зняття з обліку; довідки установ банків
про закриття рахунків; довідки органу
внутрішніх справ про здачу печаток і
штампів; оригіналу свідоцтва про
державну реєстрацію.
Водночас, орган державної реєстрації у
10-денний термін повідомляє відповідні
органи державної податкової служби та
державної статистики про скасування
державної реєстрації суб'єкта
підприємницької діяльності (додаток 9
чи додаток 10 до цього Положення) (п. 38
Положення №740).
Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що звертаючись до
позивача за сприянням у
працевлаштуванні, відповідач не могла
знати про не виключення її з Реєстру
суб'єктів підприємницької діяльності.
Так, як пояснила відповідачка суду, її
підприємницька діяльність припинена
на підставі власного рішення ще у 2003
році, тобто до прийняття Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців", що
підтверджується витягом - роздруківкою
з ОПФУ, де зазначено, що її знято з
обліку 23.02.2003 р. за заявою власника.
(а.с.34). Даний факт не спростовано
позивачем жодним доказом. Також,
позивачем не надано доказів того, що
відповідач в оскаржуваний період мала
роботу та отримувала заробіток або
інший дохід від зайняття
підприємницькою діяльністю, а відтак -
безпідставно отримувала допомогу по
Крім того, з 1 липня 2004 р. набрав
чинності Закон України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" від 15 травня 2003 р. N
755-IV (далі - Закон №755- IV).
Згідно п.2 "Прикінцеві Положення" Закону
№755- IV усі діючі юридичні особи та
фізичні особи - підприємці, створені та
зареєстровані до 1 липня 2004 року,
відомості про яких не включені до
Єдиного державного реєстру,
зобов'язані подати державному
реєстратору відповідно до вимог статті
19 цього Закону реєстраційну картку для
включення відомостей про них до
Єдиного державного реєстру. Державний
реєстратор після отримання від
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців реєстраційної картки
зобов'язаний включити відомості про
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців і видати їм виписку з
Єдиного державного реєстру.
Суду не було надано доказів того, що
відповідачем після набрання чинності
Законом №755- IV було подано державному
реєстратору відповідно до вимог ст.19
цього Закону реєстраційну картку для
включення відомостей про неї до
Єдиного державного реєстру. До того ж,
відомості про реєстрацію відповідача
саме як фізичної особи-підприємця було
включено до Єдиного державного реєстру
лише 01.02.2012р., тоді як допомогу по
безробіттю остання отримувала з 10.02.2005
р. по 19.05.2006р. та 19.03.2008р. по 11.01.2010р..
Відтак, суд дійшов висновку, що
звертаючись до суду з позовом про
стягнення коштів, центр зайнятості
фактично поставив у залежність право
ОСОБА_2 на одержання допомоги по
безробіттю з належним виконанням іншим
державним органом - державним
реєстратором, покладених на нього
Така правова позиція суперечить
принципу верховенства права,
визначеного статтею 8 КАС України.
На підставі аналізу встановлених
обставин і правовідносин, що їм
відповідають, та приймаючи до уваги, що
підприємницька діяльність відповідач
була припинена у 2003 році на підставі
Положення №740, яким не вимагалось
звертатись до державного реєстратора
для здійснення запису про припинення
підприємницької діяльності, тому
заявлені позивачем у даній
адміністративній справі позовні
вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд,
В задоволенні адміністративного
Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено -
05.09.2014р.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Т.М.
Кармазина