Справа № 468/1601/14-а
Суддя: Муругов В. В.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/1601/14-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2014 року Баштанський
районний суд Миколаївської області в
складі головуючого судді Муругова В.В.,
при секретарі Фельчину Р.Р.,
розглянувши адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Баштанської міської
ради Баштанського району
Миколаївської області про визнання дій
неправомірними, скасування рішення та
зобов'язання прийняти рішення (третя
особа - ОСОБА_2),

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання дій
неправомірними, скасування рішення та
зобов'язання прийняти рішення. В тексті
позову позивач вказав, що 18.08.1994 року
позивачем було придбано у власність
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку він
придбав не перебуваючи у шлюбі. З 2001
року він почав проживати однією сім'єю
без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_3, й
в 2002 році між ними було укладено шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та ОСОБА_3
народилася дочка ОСОБА_1, яка від свого
народження була зареєстрована за
місцем проживання матері ОСОБА_3 за
адресою АДРЕСА_2. 16.02.2004 року шлюб між
позивачем та ОСОБА_4 було розірвано. З
1999 року позивач не користується
вказаною квартирою АДРЕСА_1 та постійно
проживає за адресою місця проживання
своїх батьків по АДРЕСА_3, де він також
зареєструвався 27.05.2014 року. Разом з ним
за вказаною адресою з 2007 року проживає
його дочка ОСОБА_1 На даний час позивач
має на меті продати належну йому
квартиру за адресою АДРЕСА_1, й при
зверненні до нотаріуса з приводу
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу, останній повідомив
про необхідність надання дозволу
органу опіки та піклування на
відчуження вказаної квартири. Однак,
відповідачем 09.07.2014 року було прийнято
рішення № 44 про відмову позивачу в
наданні дозволу на продаж квартири
АДРЕСА_1. Вважаючи дії відповідача
неправомірними та такими, що порушують
його інтереси, позивач просив
скасувати рішення відповідача № 44 від
09.07.2014 року, та зобов'язати відповідача
надати позивачу дозвіл на продаж
належної останньому квартири АДРЕСА_1,
оскільки його дитина не користується
та не проживає в даній квартирі,
натомість забезпечена іншим житлом та
продаж квартири позивача не порушить
права на житло його дочки.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги та
просив скасувати рішення Баштанської
міської ради № 44 від 09.07.2014 року.

Представник відповідача заперечив
проти позову, зазначивши, що надання
дозволу позивачу на продаж належної
йому квартири АДРЕСА_1 може в
майбутньому суперечити інтересам
малолітньої дочки позивача ОСОБА_1,
оскільки, хоча дитина і проживає
тривалий час в іншому житлі, але вразі
продажу даної квартири (яка є єдиним
належним на праві власності позивача
житлом), дитина буде позбавлена
можливості вселитись до даної
квартири. Оспорене позивачем рішення
виконавчого комітету Баштанської
міської ради ґрунтувалось також на
отриманих висновках комісії з питань
захисту прав дитини при Баштанській
райдержадміністрації, яка прийшла до
висновку про недоцільність надання
дозволу на продаж квартири позивачем.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши наявні у справі докази
(свідоцтво про народження ОСОБА_1;
свідоцтво про розірвання шлюбу;
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно індексний номер 15900662
від 09.01.2014 року; витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 19638897 від
23.07.2008 року; витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності індексний
номер 15901526 від 09.01.2014 року; акт
обстеження умов проживання від 02.07.2014
року; витяг з протоколу № 5 від 04.07.2014
року; копію рішення виконкому
Баштанської міської ради від 09.07.2014
року № 44; технічний паспорт на
квартиру; будівельний паспорт на
житловий будинок по АДРЕСА_4; довідку
виконкому Баштанської міської ради
Баштанського району Миколаївської
області № 822 від 29.05.2014 року; довідки
Баштанського районного сектору УДМС
від 21.08.2014 року № 625 та № 626; довідку
Баштанської гімназії від 30.05.2014 року
№16661/9; копію будинкової книги щодо
прописки громадян), суд, розглянувши
спір між сторонами в межах заявлених
позовних вимог, вважає, заявлені
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні
встановлено, що 18.08.1994 року позивачем
було придбано у власність трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

За час спільного проживання та шлюбу
позивача ОСОБА_3 в них народилася дочка
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка від свого
народження була зареєстрована за
зареєстрованим місцем проживання
матері ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2.

Проте тривалий час (близько п'яти років)
малолітня ОСОБА_1 проживає разом з
позивачем у будинку його батьків по
АДРЕСА_3, де позивач зареєстрував у
встановленому законом порядку своє
місце проживання.

В квартирі позивача АДРЕСА_1 ніхто не
проживає, ані позивач, ані його дочка
даною квартирою як житлом не
користуються та в ній не зареєстровані.

З матеріалів справи слідує, що основним
мотивом звернення позивача до
відповідача для отримання дозволу було
усне роз'яснення нотаріуса про
необхідність отримання такого дозволу
на продаж належної позивачу квартири,
оскільки він має неповнолітню дитину.

Відповідно до п.п. 3.1 та 3.5 Глави 1
Розділу 2 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, у
разі укладення правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, у тому
числі договорів щодо поділу, обміну
житлового будинку, квартири за участю
малолітніх осіб, а також осіб, над якими
встановлено опіку або піклування,
нотаріус перевіряє наявність дозволу
органу опіки та піклування на
укладення таких правочинів. Правочини
від імені неповнолітніх, а також від
імені осіб, цивільна дієздатність яких
обмежена, можуть бути посвідчені лише
за умови, якщо вони вчинені за згодою
батьків (усиновлювачів) або
піклувальника та з дозволу органу
опіки та піклування.

Тобто вказані норми вимагають
отримання відповідного дозволу органу
опіки та піклування лише в разі
укладення угод щодо майна, власником
якого є малолітня чи неповнолітня
дитина.

Згідно з п. 1.10 Глави 2 Розділу 2 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
року № 296/5, у разі виявлення з поданих
відчужувачем документів, що право
власності або право користування
відчужуваним житловим будинком,
квартирою, кімнатою або їх частиною
мають малолітні або неповнолітні діти
або недієздатні чи обмежено дієздатні
особи, нотаріус повинен витребувати у
відчужувача дозвіл органу опіки та
піклування на вчинення такого
правочину у формі витягу з рішення
відповідної районної, районної у
містах Києві та Севастополі державної
адміністрації, відповідного
виконавчого органу міських, районних у
містах, сільських, селищних рад.

Вказана ж норма вимагає отримання
відповідного дозволу органу опіки та
піклування лише в разі відчуження
житла, право користування яким має
малолітня чи неповнолітня дитина.

Крім того, ряд інших нормативних актів
також передбачають надання дозволу
органу опіки та піклування на
укладення правочинів щодо житла, а
саме.

Згідно з ч. 3 ст. 17, ст. 18 Закону України
«Про охорону дитинства», батьки або
особи, які їх замінюють, не мають
права без дозволу органів опіки і
піклування, наданого відповідно до
закону, укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та/або державній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати поділ,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання. Діти - члени сім'ї наймача
або власника жилого приміщення мають
право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем. Органи опіки та піклування
зобов'язані здійснювати контроль

за додержанням батьками або особами,
які їх замінюють, майнових та житлових
прав дітей при відчуженні жилих
приміщень та купівлі нового житла.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей» для
вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна,

право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Посадові особи
органів опіки та

піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав та
інтересів дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Таким чином, комплексний аналіз
процитованих нормативних актів вказує
на те, що дозвіл органу опіки та
піклування на укладення правочину
необхідний лише в тому разі, коли сама
дитина є учасником правочину або
власником майна, або користувачем
житла («де-юре», коли місце проживання
дитини зареєстроване у такому житлі,
або «де-факто» коли дитина вселилась та
фактично проживає у такому житлі).

Це підтверджується також і визначеними
законом завданнями опіки та піклування
(ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіки та
піклування), - захист майнових прав та
інтересів дитини (прав володіння,
користування та розпорядження майном).

При цьому, відповідно до ст. 379 ЦК
України житлом фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, призначені та придатні для
постійного проживання в них.

Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років є
місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

У випадку ж, який є предметом
судового розгляду, встановлено, що
малолітня ОСОБА_1, 2001 року народження,
не є власником (чи співвласником)
квартири АДРЕСА_1, у вказане житло вона
ніколи не вселялась та не проживає в
ньому, зареєстроване у встановленому
законом порядку місце проживання
дитини в іншому житлі та фактично
проживає дитина тривалий час також в
іншому житлі, де відповідно до акту
обстеження дитині створені всі
необхідні умови та вона вселена в дане
житло як член сім'ї та має відповідні
передбачені законом права та гарантії
на дане житло. Такі обставини
визнаються самими сторонами.

Таким чином, майнових прав на квартиру
позивача його дитина не набувала, а
отже, і необхідність отримання дозволу
органу опіки та піклування на
укладення правочинів відносно даного
житла не ґрунтується на вимогах закону.

Як наслідок цього, і відмова
виконавчого комітету Баштанської
міської ради в наданні дозволу ОСОБА_1
на продаж квартири (що за своєю
сутністю є розглядом даного питання по
суті) не ґрунтується на вимогах закону.

За таких обставин, вимога
позивача про скасування рішення
виконавчого комітету Баштанської
міської ради № 44 від 09.07.2014 року
підлягає задоволенню.

Що ж стосується вимоги про зобов'язання
відповідача прийняти рішення про
надання дозволу на продаж квартири
АДРЕСА_1, то з описаних вище мотивів суд
не вбачає підстав для її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 2,70-72,158-159,161-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення виконавчого комітету
Баштанської міської ради Баштанського
району Миколаївської області від 09.07.2014
року № 44 «Про відмову ОСОБА_1 в наданні
дозволу на продаж нерухомого майна» -
скасувати.

В частині задоволення інших позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з Баштанської міської ради на
користь ОСОБА_1 73 (сімдесят три) гривні 08
копійок в рахунок відшкодування
сплаченого судового збору.

Апеляційну скаргу на постанову суду
може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення постанови.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: