Справа № 816/1110/14
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1110/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кулик
- Куличок О.Л.,

представника відповідача -
Комаревцевої М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Полтавського
обласного центру зайнятості ,
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Полтавського обласного центру
зайнятості , Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості про
визнання неправомірною бездіяльності
Полтавського обласного центру
зайнятості щодо ненарахування та не
виплати у 2013 році матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати,
зобов'язання нарахувати та виплатити
таку допомогу.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 30.07.2014
відкрито провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилалася на те, що є працівником
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості і відповідно до частини 2
статті 33 Закону України "Про державну
службу" , пункту 3.2.1.5 розділу 3.2.
колективного договору, укладеного між
адміністрацією та трудовим колективом
Полтавської обласної служби
зайнятості, має право на матеріальну
допомогу для вирішення соціально -
побутових питань за 2013 рік. Вважає, що
відповідачем допущено незаконну
бездіяльність щодо не виплати такої
допомоги за 2013 рік, порушено вимоги ст.
5 Закону України "Про колективні
договори і угоди".

У судове засідання позивач не
з'явилася, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином, надіслала заяву, якою
просила провести судове засідання за
її відсутності.

Представник відповідача
Полтавського обласного центру
зайнятості в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечувала,
мотивуючи свою позицію можливістю
виплати матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
лише в межах фонду оплати праці, при
цьому кошторисом видатків на 2013 рік не
передбачено коштів для виплати
позивачу матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань.
Крім того, зазначала, що матеріальна
допомога для вирішення
соціально-побутових питань
працівникам базових центрів
зайнятості виплачується згідно з
наказом директора базового центру
зайнятості, яким в даному випадку є
Кременчуцький міськрайонний центр
зайнятості.

Відповідач Кременчуцький
міськрайонний центр зайнятості явку
уповноваженого представника у судове
засідання не забезпечив, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

З огляду на положення статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вважав за можливе розгляд справи
провести за даної явки.

Суд, заслухавши представника
відповідача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом першого
заступника директора Полтавського
обласного центру зайнятості від 31.08.2009
№260-к ОСОБА_3 призначена на посаду
спеціаліста 1 категорії відділу
взаємодії з роботодавцями
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості, тимчасово, на період
відпустки для догляду за дитиною
основного працівника (ОСОБА_5) до дня її
фактичного виходу з відпустки, як таку,
що пройшла за конкурсом, з 01.09.2009 /т.3,
а.с.12/.

Наказом першого заступника директора
Полтавського обласного центру
зайнятості від 07.09.2009 №270-к ОСОБА_3,
спеціаліста відділу взаємодії з
роботодавцями Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості,
переведено на посаду спеціаліста 1
категорії відділу надання соціальних
послуг з працевлаштування цього ж
центру, тимчасово, на період відпустки
для догляду за дитиною основного
працівника (ОСОБА_5) до дня фактичного
виходу з відпустки, з 11 вересня 2009 року
із збереженням рангу та посадового
окладу /т.3, а.с.13/

Відповідно до наказу директора
Полтавського обласного центру
зайнятості від 28.03.2012 № 163-в ОСОБА_3,
спеціалісту 1 категорії відділу
організації працевлаштування
населення Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості,
надано оплачувану соціальну відпустку
по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку з 12.04.2012 по 05.02.2015 /т.
3, а.с.16/.

Наказом Полтавського обласного центру
зайнятості від 31.05.2012 № 430-в у зв'язку з
допущеною помилкою внесено зміни до
наказу від 28.03.2012 № 163-в та викладено
його в редакції, якою передбачено
надання оплачуваної соціальної
відпустки по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 12.04.2012
по 05.02.2015 ОСОБА_3, спеціалісту 1
категорії відділу надання соціальних
послуг з працевлаштування
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості, /т. 3, а.с.17/.

Із позовної заяви судом встановлено та
не заперечується відповідачами, що у 2013
році ОСОБА_3 не було нараховано та
виплачено матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань,
що стало підставою для звернення
позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку обґрунтованості
позовних вимог, суд виходить з
наступного.

Згідно із частинами 6, 7 статті 33
Закону України "Про державну службу"
від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) державним службовцям
можуть установлюватися надбавки за
високі досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" від 09.03.2006 № 268
надано право керівникам органів,
зазначених у пункті 1 цієї постанови, у
межах затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника (місячного грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького складу).

Зазначеній нормі кореспондують
приписи підпункту 3 пункту 2 наказу
Міністерства праці та соціальної
політики України "Про умови оплати
праці працівників державної служби
зайнятості" № 86 від 24.03.2006, згідно з яким
надано право керівникам органів
державної служби зайнятості у межах
затвердженого фонду оплати праці:
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника.

Відповідно до підпункту 3.2.1.5
пункту 3.2.1 Колективного договору між
адміністрацією і трудовим колективом
Полтавської обласної служби
зайнятості на 2010-2011 роки адміністрація
Полтавського ОЦЗ зобов'язується
надавати матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань в
межах затвердженого фонду оплати праці
на рік у розмірі середньомісячної
заробітної плати /т. 3, а.с. 37/.

Згідно пункту 2 Положення про виплату
матеріальної допомоги для вирішення
соціально - побутових питань та
допомоги на оздоровлення, який є
додатком № 3 до колективного договору,
матеріальна допомога для вирішення
соціально - побутових питань державним
службовцям виплачується один раз на
рік в розмірі середньомісячної
заробітної плати в межах затвердженого
фонду оплати праці на поточний рік
/а.с.27-28/.

Пунктом 8 постанови Кабінету
Міністрів України № 268 від 09.03.2006
передбачено, що видатки, пов'язані з
набранням чинності цією постановою,
здійснюються в межах асигнувань на
оплату праці, затверджених у
кошторисах на утримання відповідних
органів.

З аналізу вищенаведених норм
вбачається, що надання матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань
здійснюється в межах затвердженого
фонду оплати праці та є правом
керівника органу державної служби, а не
його обов'язком.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
перебуває на посаді спеціаліста 1
категорії Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості.

Кременчуцький міськрайонний центр
зайнятості має окремий кошторис
видатків на 2013 рік, у якому передбачено
кошти на заробітну плату в розмірі 2867 550
грн /а.с.40/.

Із додатку до розрахунку кошторису
видатків на 2013 рік по коду 1111 "Заробітна
плата" по Кременчуцькому
міськрайонному центру зайнятості
вбачається, що виплата матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань для ОСОБА_3
фондом оплати праці не передбачена /т. 3,
а.с. 41-46/.

Посилання позивача на порушення
відповідачем статті 5 Закону України
"Про колективні договори і угоди" суд
відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 5
Закону України "Про колективні
договори і угоди" умови колективних
договорів і угод, укладених відповідно
до чинного законодавства, є
обов'язковими для підприємств, на які
вони поширюються, та сторін, які їх
уклали.

Беручи до уваги те, що підпунктом
3.2.1.5 пункту 3.2.1 Колективного договору
між адміністрацією і трудовим
колективом Полтавської обласної
служби зайнятості передбачено, що
адміністрація Полтавського ОЦЗ
зобов'язується надавати матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань в межах
затвердженого фонду оплати праці на
рік у розмірі середньомісячної
заробітної плати, при цьому судом
встановлено, що в межах фонду оплати
праці Кременчуцького міськрайонного
центру зайнятості на 2013 рік видатки на
матеріальну допомогу для позивача не
передбачені, суд приходить до висновку,
що відповідачем не порушено умови
колективного договору і статтю 5 Закону
України "Про колективні договори і
угоди".

Крім того, суд враховує, що
пунктом 2.3 Положення про виплату
матеріальної допомоги для вирішення
соціально - побутових питань та
допомогу на оздоровлення визначено, що
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань
здійснюється за заявами і працівникам
базових центрів зайнятості
виплачується згідно з наказом
директора базового центру зайнятості.

Отже, питання щодо можливості надання
ОСОБА_3 матеріальної допомоги для
вирішення соціально - побутових питань
віднесено до компетенції директора
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості, а не Полтавського
обласного центру зайнятості.

При цьому позивач не зверталася з
відповідною заявою як до
Кременчуцького МРЦЗ, так і до
Полтавського ОЦЗ, що підтверджується
наявними в матеріалах справи довідками
/т.3, а.с. 56-57/, тому ОСОБА_3 не реалізувала
права на отримання допомоги для
вирішення соціально-побутових питань у
2013 році.

Отже, позивачем не доведено, а судом
не встановлено протиправності дій
відповідачів, щодо нарахування та
виплати матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань в
розмірі середньомісячної заробітної
плати за 2013 рік, а тому підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Полтавського
обласного центру зайнятості,
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
дії відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 27
серпня 2014 року.

Суддя
М.В. Довгопол