Справа № 826/576/14
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/576/14
1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Файдюка В.В., Літвіної Н.М.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом державного
підприємства «Конструкторське бюро
«Артилерійське озброєння» до відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у місті Києві, третя особа:
управління Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» (далі по тексту - позивач)
звернулося до суду з позовом до відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у місті Києві, третя особа:
управління Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва про
визнання дії з опису, арешту та
вилученню транспортного засобу:
«Хюндай Н1», державний номер НОМЕР_1
протиправними; визнання транспортних
засобів «Хюндай Н1», державний номер
НОМЕР_1, «Хюндай Sonata», державний номер
НОМЕР_3 такими, що належать до основних
засобів виробництва державного
підприємства «Конструкторське бюро
«Артилерійське озброєння» та не
підлягають розшуку, арешту та
відчуженню для примусової реалізації;
зобов'язання відділу державної
виконавчої служби Солом]янського
районного управління юстиції
повернути державному підприємству
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» транспортний засіб «Хюндай
Н1», державний номер НОМЕР_1.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 12 лютого 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 лютого 2014 року та
постановити нову про задоволення
адміністративного позову. На думку
апелянта, зазначену постанову суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
не підлягає скасуванню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконанні відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції
перебуває зведене виконавче
провадження № 38745828.

Державне підприємство
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» є боржником у даному
зведеному виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що 15 листопада 2013
року при примусовому виконанні
виконавчого листа Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 вересня 2013 року № 826/8937/13-а про
стягнення з державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» заборгованості у розмірі
20206,77 грн. проведено опис майна, що
належить боржнику, а саме:
транспортного засобу Hyundai H1, 2006 року
випуску, сірого кольору, державний
номер НОМЕР_1.

Не погоджуючись із вказаним діями
державного виконавця, позивач просить
суд визнати протиправними дії з опису,
арешту та вилученню майна.

Колегія суддів вважає дану вимогу
необґрунтованою з огляду на наступне.

Порядок накладання арешту на майно
визначений Законом України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон).

Відповідно до статті 57 цього Закону
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Статтею 17 Закону визначено перелік
документів, що підлягають виконанню
Державною виконавчою службою, до яких
належать і виконавчі листи, що
видаються судами.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 2 названої статті
Закону державному виконавцеві надано
право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Главою 5 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено особливості
звернення стягнення на майно юридичної
особи.

Враховуючи ст.ст. 65, 66 Закону України
«Про виконавче провадження» колегія
суддів зазначає, що у разі невиконання
виконавчого документу та відсутності у
боржника - юридичної особи коштів у
обсязі, достатньому для покриття
заборгованості, стягнення звертається
на інше майно, державний виконавець
може звернути стягнення об'єкти
нерухомого майна, верстати, обладнання,
інші основні засоби.

Матеріали справи свідчать, що
постановами старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції від 15
серпня 2013 року та від 21 листопада 2013
року, в межах зведеного виконавчого
провадження, накладено арешт на кошти,
що містяться в усіх рахунках банку у
межах суми.

У судовому засіданні в
суді першої інстанції було
встановлено, що представник позивача
зазначив про відсутність коштів,
необхідних для погашення боргових
зобов'язань та виконання виконавчих
документів у зведеному виконавчому
провадженні.

Матеріали справи не
містять відомостей про скасування або
оскарження вищезазначених постанов
про арешт коштів боржника.

Також, необхідно
зауважити, що Закон України «Про
виконавче провадження» визначає
правовий порядок вчинення виконавчих
дій, який передбачає в разі відсутності
коштів на рахунках боржника проводити
опис та арешт майна останнього.

З огляду на наведені законодавчі
приписи, колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції, що дії
державного виконавця з опису й арешту
майна є правомірними та такими, що
вчинені у відповідності до приписів
Закону України «Про виконавче
провадження».

Що стосується посилання апелянта
на статтю 2 Закону України «Про
введення мораторію на примусову
реалізацію майна», якою прямо
передбачено заборону на відчуження
основних засобів, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає за
необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно статті 124 Конституції України
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про введення мораторію на примусову
реалізацію майна» встановлено
мораторій на застосування примусової
реалізації майна державних
підприємств та господарських
товариств, у статутних фондах яких
частка держави становить не менше 25
відсотків (далі - підприємства), до
вдосконалення визначеного законами
України механізму примусової
реалізації майна.

Згідно статті 2 зазначеного Закону для
цілей цього Закону під примусовою
реалізацією майна підприємств
розуміється відчуження об'єктів
нерухомого майна та інших основних
засобів виробництва, що забезпечують
ведення виробничої діяльності цими
підприємствами, а також акцій (часток,
паїв), що належать державі в майні інших
господарських товариств і передані до
статутних фондів цих підприємств, якщо
таке відчуження здійснюється шляхом:
звернення стягнення на майно боржника
за рішеннями, що підлягають виконанню
Державною виконавчою службою, крім
рішень щодо виплати заробітної плати
та інших виплат, що належать працівнику
у зв'язку із трудовими відносинами, та
рішень щодо зобов'язань боржника з
перерахування фондам
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
заборгованості із сплати внесків до
цих фондів, яка виникла до 01 січня 2011
року, та з перерахування органам
Пенсійного фонду України
заборгованості із сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до частини 7 статті 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
вилучення арештованого майна з
передачею його для реалізації
здійснюється у строк, встановлений
державним виконавцем, але не раніше ніж
через п'ять днів після накладення
арешту.

З матеріалів справи вбачається, що
15.11.2013 року складено акт опису та арешту
майна та передано його на
відповідальне зберігання представнику
боржника ОСОБА_2

20.12.2013 року державним виконавцем було
складено акт, вилучено автомобіль
«Хюндай Н1», державний номер НОМЕР_1 та
передано його на відповідальне
зберігання представнику ПП «НиваВШ»
ОСОБА_3 Колегія суддів звертає увагу на
те, що вищезазначені документи не
містять посилань на примусову
реалізацію майна в розумінні Закону
України «Про введення мораторію на
примусову реалізацію майна». Матеріали
справи не містять доказів того, що
відповідач вчиняв дії по оцінці майна
та організації конкурсу, а тому
посилання позивача на Закон України
«Про введення мораторію на примусову
реалізацію майна» є передчасним.

Крім того, в абз. 2 п. 3.6 мотивувальної
частини рішення Конституційного Суду
України від 10 червня 2003 року N 11-рп/2003
зазначено, що «Конституційний Суд
України виходить із того, що ЗУ «Про
введення мораторію на примусову
реалізацію майна» не порушує
конституційної вимоги обов'язковості
судових рішень. Рішення судів про
примусове відчуження майна
підприємств, ухвалені до і після
прийняття Закону, ним не скасовуються,
вони залишаються в силі, а їх виконання
призупиняється до вдосконалення
механізму примусової реалізації майна.
Тобто Законом встановлюється
подовжений на цей період строк їх
виконання».

Таким чином, враховуючи приписи
рішення Конституційного Суду України
від 10 червня 2003 року N 11-рп/2003, колегія
суддів вважає, що відповідач жодним
чином не порушив приписи Закону
України «Про введення мораторію на
примусову реалізацію майна», а лише
вчинив дії для виконання рішення суду в
майбутньому.

Що стоується вимоги позивача щодо
визнання транспортних засобів «Хюндай
Н1», державний номер НОМЕР_1, «Хюндай
Sonata», державний номер НОМЕР_3 такими, що
належать до основних засобів
виробництва державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» та не підлягають розшуку,
арешту та відчуженню для примусової
реалізації, колегія суддів звертає
увагу на наступне.

В своїй позовній заяві позивач сам
звертав увагу суду на те, що існує
ухвала Господарського суду міста Києва
від 01 серпня 2012 року № 32/332 за скаргою
державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» на дії відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції, якою
скаргу державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» задоволено частково, а саме:
скасовано постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у місті
Києві про розшук майна боржника від 24
травня 2012 року по виконавчому
провадженню ВП № 23323955 в частині
розшуку транспортних засобів «Хюндай
Н1», державний номер НОМЕР_1, «Хюндай
Sonata», державний номер НОМЕР_3. Даним
рішенням встановлено, що вищезазначені
транспортні засоби відносяться до
основних засобів виробництва, а тому не
підлягають відчуженню та примусовій
реалізації для задоволення зазначених
вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, дана позовна вимога
задоволенню не підлягає, оскільки
обставини, на підставі яких виникла
дана вимога, вже були предметом
розгляду Господарського суду міста
Києва від 01 серпня 2012 року у справі №
32/332.

Вирішуючи справу в частині
зобов'язання відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції
повернути державному підприємству
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» транспортний засіб «Хюндай
Н1», державний номер НОМЕР_1, колегія
суддів звертає увагу на наступне.

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо опису,
арешту та повернення арештованого
майна є дискреційним повноваженням та
виключною компетенцією уповноваженого
органу, в даному випадку - відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Враховуючи те, що судом встановлено
правомірність дій державного
виконавця щодо опису та арешту майна
позивача, та недопустимість втручання
у дискреційні повноваження, вимога про
зобов'язання відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції
повернути державному підприємству
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» транспортний засіб «Хюндай
Н1», державний номер НОМЕР_1 задоволенню
не підлягає.

З огляду на вищевикладені обставини,
колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
адміністративного позову, а тому
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції підлягає залишенню
без змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Конструкторське бюро
«Артилерійське озброєння» - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Літвіна Н. М.