Справа № 710/863/14-а (2-а/710/28/14)
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 710/863/14-а (2-а/710/28/14)
інстанції: Кравчук В.М.
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Головного
управління юстиції у Черкаській
області на постанову Шполянського
районного суду Черкаської області від
19 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Головного управління юстиції
у Черкаській області про скасування
наказу про звільнення та поновлення на
роботі, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
Шполянського районного суду
Черкаської області із позовом до
Головного управління юстиції у
Черкаській області в якому просив
визнати протиправним та скасувати
наказ відповідача № 424-к від 17.03.2014 про
звільнення та поновити його на посаді
завідуючого сектора державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Шполянського районного управління
юстиції Черкаської області.

Постановою Шполянського районного
суду Черкаської області від 19 травня 2014
року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ
Головного управління юстиції у
Черкаській області № 424-к від 17.03.2014,
яким ОСОБА_5 звільнений з посади
завідувача сектору державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Шполянського районного управління
юстиції Черкаської області з 26.03.2014 за
власним бажанням, відповідно до ст. 38
КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на
посаді завідувача сектору державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Шполянського районного управління
юстиції Черкаської області з 26.03.2014.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в
останнє судове засідання не з'явилися.
Від представника відповідача на адресу
суду надійшло клопотання про розгляд
справи без його участі.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, які 02 вересня 2014
року з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а ухвалу суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, з 05
серпня 2013 року по 26 березня 2014 року
позивач ОСОБА_5 працював на посаді
завідувача сектору державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Шполянського районного управління
юстиції Черкаської області, що
підтверджується записами в його
трудовій книжці серії НОМЕР_1.

12 березня 2014 року ОСОБА_5 на ім'я
начальника реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Черкаській області Олійник О.Г. була
подана заява про звільнення його із
займаної посади відповідно до ст. 38
КЗпП України за власним бажанням.

Наказом № 424/к від 17.03.2014 позивач був
звільнений з посади завідувача сектору
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Шполянського районного управління
юстиції Черкаської області з 26 березня
2014 року, за власним бажанням,
відповідно до ст. 38 КЗпП України.

08 квітня 2014 року до Головного
управління юстиції у Черкаській
області надійшла заява ОСОБА_5 від
28.03.2014, в якій він відкликав свою заяву
від 12.03.2014 про звільнення за власним
бажанням та листки непрацездатності
серії АВЮ № 298326 та серії АГО № 530486 для
нарахування виплати допомоги, згідно
яких він з 24.02.2014 по 07.03.2014 та з 18.03.2014 по
27.03.2014 перебував на лікарняному.

24 квітня 2014 року ОСОБА_5 отримав
повідомлення № 8-19/714 від 27.03.2014, за
підписом в.о. начальника реєстраційної
служби Олійник О.Г., про необхідність
отримання трудової книжки та копії
наказу про звільнення у відділі
кадрової роботи та державної служби
Головного управління юстиції у
Черкаській області, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення від 24.04.2014.

Не погоджуючись з прийнятим наказом
про звільнення від № 424-к від 17.03.2014,
позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом та просив даний
наказ визнати незаконним та скасувати,
а також поновити його на посаді
завідувача сектору державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Шполянського районного управління
юстиції Черкаської області.

Задовольняючи вимоги
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що звільнення
з роботи позивача ОСОБА_5 за ст. 38 КЗпП
України було проведено роботодавцем з
грубим порушенням норм трудового
законодавства, а тому наказ про
звільнення є незаконним та підлягає
скасуванню.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України,
публічна служба - це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державний реєстратор є державним
службовцем, крім випадку, коли
державним реєстратором є нотаріус як
спеціальний суб'єкт.

Статтею 1 Закону України «Про державну
службу» встановлено, що державна
служба в Україні - це професійна
діяльність осіб, які займають посади в
державних органах та їх апараті щодо
практичного виконання завдань і
функцій держави та одержують заробітну
плату за рахунок державних коштів. Ці
особи є державними службовцями і мають
відповідні службові повноваження.

Згідно ст. 5 КЗпП України, держава
гарантує працездатним громадянам, які
постійно проживають на території
України правовий захист від
незаконного звільнення.

Право громадян на працю забезпечується
державою, а трудовий договір може бути
розірваний лише з підстав і в порядку,
передбаченому трудовим законодавством
(ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник
має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Системний аналіз вказаних положень
трудового законодавства дає підстави
колегії суддів дійти висновку, що для
розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений строк, з
ініціативи працівника необхідна
наявність домовленості сторін про
строк звільнення. Якщо працівник у
своїй заяві не вказав причин, що
свідчать про неможливість продовження
роботи, звільнення не може відбутися
раніше настання двотижневого строку,
наданого працівникові для письмового
попередження власника або
уповноваженого ним органу. Таке
положення зумовлене тим, що після
закінчення зазначеного терміну
працівник може залишитися на роботі й
не вимагати розірвання трудового
договору.

Вивченням матеріалів справи колегією
суддів встановлено, що згідно листка
непрацездатності серії АГО № 530486
виданого на ім'я ОСОБА_5, останній
перебував на амбулаторному лікуванні з
18.03.2014 по 27.04.2014 включно.

Вийшовши 28.03.2014 після лікарняного на
роботу, позивачем цього ж дня була
написана заява на ім'я в.о. начальника
Головного управління юстиції у
Черкаській області Олійник О.Г. про
відкликання заяви від 12.03.2014 про
звільнення за власним бажанням. Однак,
вказана заява прийнята до уваги не
була, оскільки наказом № 424/к від 17.03.2014
позивач був звільнений з посади
завідувача сектору державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Шполянського районного управління
юстиції Черкаської області з 26 березня
2014 року.

Таким чином, позивач був звільнений з
посади завідувача сектору державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Шполянського районного управління
юстиції Черкаської області 26 березня
2014 року, тобто в період перебування на
лікарняному. Крім того, наказ про
звільнення ОСОБА_5 із займаної посади з
26 березня 2014 року, був виданий ще 17
березня 2014 року, тобто після спливу
п'ятиденного терміну з дня написання
заяви про звільнення за власним
бажанням.

Відповідно до абзацу другого п. 12
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», за наступними змінами та
доповненнями працівник, який попередив
власника або уповноважений ним орган
про розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений строк,
вправі до закінчення строку
попередження відкликати свою заяву і
звільнення в цьому випадку не
проводиться, якщо на його місце не
запрошена особа в порядку переведення
з іншого підприємства, установи,
організації (ч. 4 ст. 24 КЗпП).

Згідно ч. 2 ст. 38 КЗпП України, якщо
працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Як встановлено в ході розгляду справи,
згоди між сторонами не було та на
наступний день після виходу з
лікарняного позивача на роботу (28.03.2014),
останнім була написана заява, якою він
відкликав раніше подану заяву про
звільнення за власним бажанням від
12.03.2014.

З огляду на зазначене, наказ про його
звільнення підлягає скасуванню у
зв'язку з виходом працівника на роботу
і відкликанням заяви про звільнення за
власним бажанням.

Протягом двотижневого терміну з дня
подання заяви про звільнення, посада
завідувача сектору державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Шполянського районного управління
юстиції Черкаської області не була
вакантною, а тому відповідно до Порядку
проведення конкурсу на заміщення
вакантних посад державних службовців,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15 лютого 2002 року
№ 169, роботодавець не вправі в цей час
проводити конкурс для заміщення
вакантної посади та запрошувати на цю
посаду іншого працівника.

Крім цього, судом першої інстанції
вірно звернуто увагу на те, що згідно
наказу № 424/к від 17.03.2014 ОСОБА_5 був
звільнений з посади завідувача сектору
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно з 26 березня 2014 року, за
власним бажанням, відповідно до ст. 38
КЗпП України. Однак, в трудовій книжці
позивача внесено запис про звільнення
його із займаної посади за власним
бажанням, відповідно до ст. 36 КЗпП
України.

Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі
звільнення працівника без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає спір.

Таким чином, при звільненні позивача
відповідачем порушені вимоги ст. 38 КЗпП
України, тому спірним судовим рішенням
його звільнення обґрунтовано визнано
незаконним, скасовано наказ про
звільнення та поновлено на посаді
завідувача сектору державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Шполянського районного управління
юстиції Черкаської області з 26.03.2014.

Що стосується твердження відповідача
про непідсудність даної справи
Шполянському районному суду
Черкаської області, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити, що
згідно п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори з приводу прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної
служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України,
адміністративні справи з приводу
оскарження правових актів
індивідуальної дії, а також дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, які прийняті (вчинені,
допущені) стосовно конкретної фізичної
чи юридичної особи (їх об'єднань),
вирішуються за вибором позивача
адміністративним судом за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем проживання
(перебування, знаходження) цієї
особи-позивача, або адміністративним
судом за місцезнаходженням
відповідача, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із копії трудової книжки
ОСОБА_5, ним 05.08.2013 прийнято присягу
державного службовця, що свідчить про
те, що спір виник між сторонами з
приводу звільнення позивача з
публічної служби, тобто даний спір
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства і
поданий з дотриманням правил
підсудності.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління юстиції у Черкаській
області на постанову Шполянського
районного суду Черкаської області від
19 травня 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Шполянського районного суду
Черкаської області від 19 травня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 11.09.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.