Справа № 803/1660/14
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2014-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2014 року Справа № 803/1660/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання
Веремчуку В.В.,

за участю представника позивача
Порплиці В.В.,

представника відповідача Зуєва А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
державного підприємства
"Волиньвугілля" до Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Волиньвугілля"
(далі - ДП "Волиньвугілля", позивач)
звернулося з адміністративним позовом
до Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області (далі - Нововолинська ОДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 30
травня 2014 року №/376, №,
№0.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Нововолинською ОДПІ проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ДП "Волиньвугілля", про що
складено акт №340-22/32365965 від
20.05.2014 року про результати позапланової
виїзної документальної перевірки ДП
"Волиньвугілля" щодо підтвердження та
встановлення фінансово-господарських
взаємовідносин та взаєморозрахунків з
платниками податків ТзОВ
"Свердловський доркомплект" за період з
01.04.2011 року по 30.06.2011 року. В акті
перевірки зроблено висновок про
порушення позивачем податкового
законодавства, внаслідок чого
встановлено, що ДП "Волиньвугілля"
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 327413,32 грн. у наступних
періодах: за травень 2011 року в сумі
187250,00 грн., за червень 2011 року в сумі
140163,32 грн. Також встановлено заниження
підприємством податку на прибуток за 2
квартал 2011 року в сумі 229777,00 грн. та
завищення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за 2
квартал 2011 року в сумі 638037,00 грн.
Контролюючий орган посилається на те,
що вказані порушення виникли внаслідок
здійснення позивачем господарських
операцій купівлі-продажу товарів в
ТзОВ "Свердловський доркомплект",
оскільки ДП "Волиньвугілля" під час
перевірки не надало підтверджуючі
документи на транспортування товарів,
актів прийому-передачі, сертифікатів
відповідності на придбаний товар,
документів, що підтверджують якість
товару, та які підтверджують фактичне
надходження на підприємство придбаних
товарно-матеріальних цінностей та
використання їх в господарській
діяльності. У зв'язку з цим
контролюючий орган дійшов висновку, що
господарські операції купівлі-продажу
між ДП "Волиньвугілля" та ТзОВ
"Свердловський доркомплект" фактично
не відбулися, а тому задекларовані
позивачем суми валових витрат
сформовані неправомірно.

На підставі вказаного акта перевірки
Нововолинською ОДПІ 30 травня 2014 року
прийняті податкові
повідомлення-рішення №/376, №
та №0, якими позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем на 327413,32 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями на 1 грн., а
також збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств і організацій, що
перебувають у державній власності на
229777,00 грн. та зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 638037,00
грн. Позивач вважає оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
протиправними і такими, що підлягають
скасуванню, оскільки ним реально були
придбані товари у постачальника, що
підтверджується первинними
документами, а саме договорами
купівлі-продажу товарів, податковими,
видатковими накладними на придбання
товарів, прибутковими ордерами,
картками складського обліку
матеріалів, платіжними дорученнями про
перерахунок коштів. Крім того, позивач
зазначає, що надані під час перевірки
первинні документи належним чином
оформлені та відповідають вимогам
чинного законодавства України. Вважає,
що відповідач не мав законних підстав
та повноважень визнавати правочини між
ДП "Волиньвугілля" та ТзОВ
"Свердловський доркомплект" такими, що
не відбулися, тобто нікчемними,
оскільки головною підставою вважати
правочин нікчемним є його недійсність,
яка встановлена законом, а не актами
контролюючого органу. У зв'язку з цим
вважає оскаржувані податкові
повідомлення-рішення протиправними та
просить їх скасувати, оскільки вони
винесені з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В поданих до суду письмових
запереченнях проти позову представник
відповідача адміністративний позов не
визнав. Вважає, що господарські
операції між позивачем та ТзОВ
"Свердловський доркомплект" не
підтверджені належними первинними
документами: товарно-транспортними
накладними, актами прийому-передачі,
сертифікатами відповідності на
придбаний товар, документами, що
підтверджують якість товару. Наявність
зазначених документів передбачена
укладеними договорами між ДП
"Волиньвугілля" та ТзОВ "Свердловський
доркомплект". Внаслідок цього в ході
перевірки не встановлено факту
передачі придбаних позивачем товарів
від постачальника, а відтак -
реальності господарських операцій.

Крім того, зазначає, що на адресу
Нововолинської ОДПІ надійшов акт ДПІ у
м. Ровеньках Луганської області
№127/22/32355648 від 24.05.2012 року "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТзОВ
"Свердловський доркомплект" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.01.2011 року по
30.06.2011 року по взаємовідносинах з ПП
"Інвест Пром". В цьому акті перевірки
встановлено, що ТзОВ "Свердловський
доркомплект" придбав у ПП "Інвест Пром"
ті самі товарно-матеріальні цінності,
які потім було реалізовано ДП
"Волиньвугілля". Також встановлено, що
між ТзОВ "Свердловський доркомплект" та
ПП "Інвест Пром" за період з січня по
червень 2011 року має місце розбіжність з
завищення податкового кредиту на суму
1050156,45 грн., тобто вказану суму не
відображено у складі податкових
зобов'язань ПП "Інвест Пром". Крім того,
представник відповідача посилається
на акт Алчевської ОДПІ від 28.02.2012 року
№509/236-37156752 "Про результати
позапланової невиїзної документальної
перевірки ПП "Інвест Пром" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.12.2010 року по
30.09.2011 року", на підставі якого зроблено
висновок, що операції з придбання
товарно-матеріальних цінностей
контрагентами - покупцями, у тому числі
і ТзОВ "Свердловський доркомплект" не
спричинили настання реальних
наслідків, тому і подальша їх
реалізація та використання у якості
комплектуючих при наданні послуг з
капітального ремонту здійснено з
порушенням вимог чинного
законодавства.

Враховуючи вищевикладене, а саме
відсутність підтверджуючих документів
на транспортування товару та висновки
вищезгаданих актів перевірок, немає
можливості підтвердити здійснення
господарських операцій з придбання
комплектуючих матеріалів позивачем в
ТзОВ "Свердловський доркомплект". У
зв'язку з цим просить у задоволенні
адміністративного позову ДП
"Волиньвугілля" відмовити повністю.

В судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві, просить його
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні адміністративний позов не
визнав з підстав, викладених у
письмовому запереченні проти позову,
просить у його задоволенні відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд приходить до висновку, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 21 березня 2003 року
виконавчим комітетом Нововолинської
міської ради Волинської області було
зареєстровано як юридичну особу ДП
"Волиньвугілля", що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
серії А00 №514371 та довідкою з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
серії АБ №392749 (а.с.10-11, том 1). ДП
"Волиньвугілля" здійснює свою
діяльність на підставі статуту (а.с.13-20,
том 1).

З 7 по 14 травня 2014 року працівниками
Нововолинської ОДПІ було проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ДП "Волиньвугілля" щодо
підтвердження та встановлення
фінансово-господарських
взаємовідносин та взаєморозрахунків з
платниками податків ТзОВ
"Свердловський доркомплект" за період з
01.04.2011 року по 30.06.2011 року. За
результатами перевірки складено акт
від 20 травня 2014 року №340-22/32365965 (а.с.24-37,
том 1).

Актом перевірки встановлено порушення
ДП "Волиньвугілля" ст. 44, п.185.1 ст. 185, п.188.1
ст. 188, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу (ПК) України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 327413,32 грн. у наступних
періодах: за травень 2011 року в сумі
187250,00 грн.; за червень 2011 року в сумі
140163,32 грн. Також встановлено порушення
пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, ст.44, ст.134, п.138.2 ст.138,
пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за 2 квартал 2011
року в сумі 638037,00 грн., та занижено
податок на прибуток за 2 квартал 2011 року
в сумі 229777,00 грн.

До таких висновків контролюючий орган
дійшов на підставі того, що ДП
"Волиньвугілля" не надало всіх належним
чином складених первинних документів,
а саме: не надало товарно-транспортних
накладних, які б підтверджували
доставку товару від ТзОВ
"Свердловський доркомплект", актів
прийому-передачі, сертифікатів
відповідності на придбаний товар,
документів, що підтверджують якість
товару, та які підтверджують фактичне
надходження на підприємство
вищезазначених товарно-матеріальних
цінностей та використання їх в
господарській діяльності.

На підставі висновків акта перевірки
від 20 травня 2014 року №340-22/32365965
Нововолинською ОДПІ було прийнято
податкові повідомлення-рішення від 30
травня 2014 року №/376, №,
№0 (а.с.21-23, том 1).

Податковим повідомленням-рішенням
№/376 від 30.05.2014 року платнику
податків збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 327413,32 грн. за
основним платежем та накладено штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 1 грн.
Податковим повідомленням-рішенням
№ від 30.05.2014 року ДП
"Волиньвугілля" збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств і організацій, що
перебувають у державній власності на
229777,00 грн. Також відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення
№0 від 30.05.2014 року, яким
підприємству зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 638037,00
грн.

Згідно із частиною другою статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюються на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду, відповідач довів
правомірність винесених податкових
повідомлень-рішень від 30 травня 2014 року
№/376, №, №0.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Пунктом 83.1 статті 83 ПК України для
посадових осіб контролюючих органів
під час проведення перевірок
підставами для висновків є: документи,
визначені цим Кодексом; податкова
інформація; експертні висновки; судові
рішення; інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

Під час проведення перевірки
Нововолинською ОДПІ, крім наданих
позивачем документів, використано
також акт ДПІ у м. Ровеньках Луганської
області №127/22/32355648 від 24.05.2012 року "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТзОВ
"Свердловський доркомплект" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.01.2011 року по
30.06.2011 року по взаємовідносинах з ПП
"Інвест Пром" та акт Алчевської ОДПІ від
28.02.2012 року №509/236-37156752 "Про результати
позапланової невиїзної документальної
перевірки ПП "Інвест Пром" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.12.2010 року по
30.09.2011 року".

На підставі опрацьованих матеріалів
Нововолинська ОДПІ дійшла висновку про
відсутність документального
підтвердження фактичної поставки та
походження товару, яким є запасні
частини, матеріали, кабельна продукція
у якості окремих вузлів та агрегатів
для гірничо-шахтного устаткування. Для
перевірки не надано доказів
транспортування, актів
прийому-передачі товару, сертифікатів
відповідності на придбаний товар,
документів, що підтверджують якість
товару.

Частиною першою статті 138 КАС України
визначено, що предметом доказування в
адміністративній справі є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Таким чином, оскільки відповідач
заперечує настання реальних наслідків
за договорами купівлі-продажу,
укладеними із ТзОВ "Свердловський
доркомплект" через відсутність
документального підтвердження
поставки товару належними первинними
документами та факту передачі товару
від продавця до покупця, а позивач
вказує на те, що мав право віднести до
складу податкового кредиту та валових
витрат за цими операціями у зв'язку з
придбанням товарно-матеріальних
цінностей суми витрат, тому перевірці
судом підлягають фактичні дані щодо
реального здійснення операцій,
зокрема, документи про перевезення,
поставки товару їх учасниками з
урахуванням обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
здійснення таких операцій,
транспортних засобів, технічного
персоналу тощо, та, набуття податкової
вигоди (у вигляді зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ та податку на
прибуток).

Судом встановлено, що між ДП
"Волиньвугілля" як покупцем та ТзОВ
"Свердловський доркомплект" як
продавцем було укладено договори
купівлі-продажу та поставки від 05.04.2011
року №16-01, №18-01, №19-01, №20-01, №22-01, №23-01,
№24-01, №83, №84, №85, №86, №87, №88, №90, №91, №92,
№93, №01-33, №01-34, №01-35, від 06.05.2011 року №105,
№106, від 03.06.2011 року №116, №117, №118, №119,
№120, №29-01, та специфікації до даних
договорів (а.с.148-186, том 1), згідно яких
продавець зобов'язується передати
належний йому товар у власність
покупцеві, а покупець зобов'язується
прийняти товар та сплатити за нього на
умовах договору (пункт 1.1 договорів).
Розділами 2 договорів визначалося
найменування товару, загальна
кількість товару, асортимент, якість
товару, комплектність, тара та
пакування товару. В більшості випадків
найменування товару визначалося
згідно специфікацій, які є невід'ємною
частиною договорів. Так, позивач згідно
вищезазначених договорів купляв
комплектуючі деталі для гірничого
устаткування (редуктори, шестерні, вали
шестерень, насоси тощо). Порядок
передачі товару передбачено розділом 3
договорів. Так, пунктом 3.1 передбачено,
що продавець зобов'язаний: передати
товар покупцю у повному обсязі
протягом 20 днів з моменту підписання
договору; забезпечити покупця такими
документами щодо товару: а) документи,
що підтверджують якість товару; б)
рахунок-фактура; в) податкова накладна;
г) видаткова накладна; д)
товаротранспортні документи.
Транспортні витрати по доставці товару
сплачує продавець. Товар вважається
прийнятим після його поставки на склад
покупця та підписання
товарно-транспортних накладних
сторонами.

На виконання договорів ТзОВ
"Свердловський доркомплект" протягом
травня-червня 2011 року були видані
податкові та видаткові накладні на
загальну суму 1964479,92 грн., в тому числі
ПДВ - 327413,32 грн. В травні 2011 року ДП
"Волиньвугілля" до податкового кредиту
з податку на додану вартість включило
податкові накладні на загальну суму
ПДВ 187250,00 грн., а в червні 2011 року
включило на загальну суму 140163,32 грн. Під
час перевірки позивач надав
контролюючому органу наступні
первинні документи: договори
купівлі-продажу (а.с.148-186, том 1),
прибуткові ордера, прибуткові та
видаткові накладні (а.с.40-146, том.1), а
також карточки складського обліку та
платіжні доручення, про що зазначено в
акті перевірки від 20.05.2014 року
№340-22/32365965 (стор.6) та не заперечується
сторонами.

Як передбачено підпунктом 134.1.1 пункту
134.1 статті 134 ПК України, об'єктом
оподаткування податком на прибуток
підприємств є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності згідно
з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК
України включають:

собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку;

перелічені в ПК України витрати
банківських установ.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138 ПК
України).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Як передбачено підпунктом 14.1.181 пункту
14.1 статті 181 ПК України (чинного з 01.01.2011
року), податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, нормами податкового
законодавства встановлено, що
податкова накладна є звітним та
одночасно розрахунковим документом.
Наявність податкових накладних дійсно
є обов'язковою обставиною для
визначення правильності формування
податкового кредиту, але не вичерпною.
Якщо певна господарська операція не
відбулася чи відбулася не за тим її
змістом, який відображений в укладених
платником податку договорах, то це є
підставою для застосування
відповідних наслідків у податковому
обліку.

Статтею 9 Закону України від 16 липня 1999
року №996-ХІV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні" (далі
- Закон №996-ХІV) встановлено вимоги до
первинних документів, які є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку. Згідно з даною нормою,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Такі ж вимоги до первинних документів
встановлені пунктом 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№168/704.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХІV
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Отже,
визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків. Вимога щодо
реальних змін майнового стану платника
податків як обов'язкової ознаки
господарської операції
кореспондується з нормами ПК України.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства. Договори,
податкові, видаткові накладні,
платіжні доручення є підставою для
податкового та бухгалтерського обліку,
якщо вони засвідчують факт вчинення
господарської операції.

Досліджуючи ланцюг постачань
придбаних позивачем
товарно-матеріальних цінностей, суд
бере до уваги акт перевірки ДПІ у м.
Ровеньках Луганської області
№127/22/32355648 від 24.05.2012 року "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТзОВ
"Свердловський доркомплект" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.01.2011 року по
30.06.2011 року по взаємовідносинах з ПП
"Інвест Пром" (а.с.199-209, том 1), з якого
вбачається, що ТзОВ "Свердловський
доркомплект" придбав у ПП "Інвест Пром"
ті самі товарно-матеріальні цінності,
які потім було реалізовано ДП
"Волиньвугілля". Також актом
встановлено, що між ТзОВ "Свердловський
доркомплект" та ПП "Інвест Пром" за
період з січня по червень 2011 року має
місце розбіжність з завищення
податкового кредиту на суму 1050156,45 грн.,
тобто вказану суму не відображено у
складі податкових зобов'язань ПП
"Інвест Пром". Крім того, у
використаному під час перевірки ТзОВ
"Свердловський доркомплект" акті
перевірки Алчевської ОДПІ від 28.02.2012
року №509/236-37156752 "Про результати
позапланової невиїзної документальної
перевірки ПП "Інвест Пром" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.12.2010 року по
30.09.2011 року" встановлено, що
господарські операції між ПП "Інвест
Пром" та контрагентами не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
необхідних трудових ресурсів,
транспортних засобів та іншого майна,
які економічно необхідні для
здійснення такої діяльності, що
свідчить про відсутність необхідних
умов для результатів відповідної
господарської діяльності, економічної
діяльності, технічного персоналу,
основних фондів і транспортних
засобів. Таким чином, ПП "Інвест Пром"
безпідставно сформувало податкові
зобов'язання за рахунок сум ПДВ по
податкових накладних, виписаних на
продаж товарів (робіт, послуг) на адресу
контрагентів-покупців, в тому числі і
на адресу ТзОВ "Свердловський
доркомплект", а тому господарські
операції з придбання комплектуючих
деталей контрагентами-покупцями не
можуть спричинити реальних наслідків,
оскільки здійснені з порушенням вимог
чинного законодавства.

Суд зазначає, що позивачем під час
перевірки не було надано жодного
доказу про переміщення придбаних
товарів від ТзОВ "Свердловський
доркомплект" до ДП "Волиньвугілля". Так,
умовами договорів купівлі-продажу (п.3.1)
передбачено, що продавець зобов'язаний
забезпечити покупця такими
документами щодо товару, серед яких
окремо визначені товарно-транспортні
документи. Крім того, згідно умов
договорів позивач зобов'язувався
отримати документи, що підтверджують
якість товару, проте останні також не
надав контролюючому органу під час
перевірки. Не було надано перевіряючим
і актів прийому-передачі товару.
Відсутність зазначених документів не
дає змоги встановити фактичне
надходження на підприємство
товарно-матеріальних цінностей,
ідентифікувати придбаний товар, а
відтак підтвердити реальність
здійснення господарських операцій.
Проте представником позивача під час
судового розгляду були надані суду
товарно-транспортні накладні, які
підтверджують перевезення товару на
загальну суму 582750,00 грн., тобто на
частину від загального обсягу
придбаних комплектуючих деталей в ТзОВ
"Свердловський доркомплект".
Дослідивши надані представником
позивача товарно-транспортні накладні
від 17.05.2011 року та 06.06.2011 року (а.с.214, 217,
221, 225, 229, 233, 237, 240, 244, том 1), суд звертає
увагу на їх юридичну дефектність,
оскільки вони належним чином не
заповнені. Так, відсутні відомості про
вантаж (назва, одиниця виміру,
кількість, ціна, сума, вид пакування
тощо) та про вантажно-розвантажувальні
операції. Крім того, відсутня
інформація і підпис представника
вантажоодержувача. У зв'язку з цим
зазначені первинні документи суд до
уваги не бере.

Відповідно до статті 48 Закону України
від 05 квітня 2001 року №2344-III "Про
автомобільний транспорт", пункту 11.1
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Мінтрансу
України від 14 жовтня 1997 року № 363,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 20 лютого 1998 року за №128/2568,
товарно-транспортна накладна
визначена як обов'язковий документ, що
повинен оформлюватися при перевезенні
вантажів автомобільним транспортом та
зберігатися як у вантажовідправника,
так і у вантажоодержувача. Згідно із
пунктом 1 зазначених Правил
товарно-транспортна накладна - це
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи, а дорожній лист -
документ установленого законодавством
зразка для визначення та обліку роботи
автомобільного транспортного засобу.

Пунктами 1, 2 наказу Міністерства
транспорту України "Про затвердження
типових форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля" від 29 грудня 1995
року №488/346 затверджено типову форму
№1-ТН "Товарно-транспортна накладна"
(складається у чотирьох примірниках, з
яких 1 - вантажовідправнику, 2 -
вантажоодержувачу, 3, 4
-автопідприємству) та визнано
обов'язковим застосування вказаної
форми всіма суб'єктами господарської
діяльності, незалежно від форм
власності.

Таким чином, чинне законодавство
передбачає обов'язок
вантажоодержувача зберігати
товарно-транспортну накладну.

Разом з тим, позивач (вантажоодержувач)
не надав доказів фізичного переміщення
(отримання) основної кількості товару,
згідно умовами договорів яких
передбачено (п.3.5), що товар вважається
прийнятим після його поставки на склад
покупця та підписання
товарно-транспортних накладних
сторонами, а надані позивачем суду
товарно-транспортні накладні належним
чином не оформлені, тому суд приходить
до висновку, що умови фактичної
передачі, про які вказано у договорах
купівлі-продажу та які описані вище, не
підтверджені будь-якими доказами, що є
належними і допустимими в розумінні
процесуального закону.

З метою обґрунтування товарності
господарських операцій позивачем було
надано ряд документів, зокрема, копії
прибуткових ордерів та карток
складського обліку матеріалів на
складах підприємства. Проте, на думку
суду, ці документи не доводять факту
отримання ДП "Волиньвугілля" товарів
від ТзОВ "Свердловський доркомплект".
Так прибутковий ордер є внутрішнім
документом підприємства, який
виписують в одному примірнику і
використовують для
кількісно-сумарного обліку
матеріальних цінностей, що надійшли
йому. Інші документи, що перераховані
вище, підтверджують використання
підприємством матеріальних запасів,
наявних на його складах, однак жодним
чином не можуть підтверджувати факт
передачі товару від конкретного
продавця до покупця і, як наслідок,
передачу права власності на товар,
оскільки не містять жодної інформації
про такі обставини. Саме такі документи
не спростовують висновків відповідача.
Вони дають суду підстави для висновку
про підтвердження цими матеріалами
лише використання вже наявних у
підприємства товарних запасів, однак
не дає змоги встановити від кого
конкретно, коли і за яких умов ці
товарні запаси були ним отримані.

З урахуванням норм ПК України на
податкові органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.
При цьому, установлення факту
недійсності, в тому числі нікчемності
цивільно-правового правочину, який
опосередковує відповідну господарську
операцію, не є необхідною умовою для
визначення контролюючим органом
грошових зобов'язань платнику податків
у разі, якщо буде встановлено
відсутність реального вчинення цієї
господарської операції або
відсутність зв'язку між такою
операцією та господарською діяльністю
платника податків. Наведене спростовує
твердження позивача про відсутність в
Нововолинської ОДПІ підстав для
визнання договору нікчемним
(недійсним), передбачених ЦК України,
оскільки для податкового обліку є
визначальним сам факт виконання чи
невиконання господарської операції,
лише зміна активів платника породжує
відповідні наслідки. Відсутність
судового рішення про визнання
недійсним правочину не може
розглядатися як перешкода для
зменшення від'ємного значення об'єкту
оподаткування чи донарахування
податкових зобов'язань у тому разі,
якщо ним не дотримано вимог
податкового законодавства.

Суд погоджується з твердженнями
позивача, що чинним законодавством
встановлено індивідуальну
відповідальність осіб. Безумовно,
платник податків не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язання зі сплати податку.
Разом з тим, такі доводи позивача до
встановлених обставин не мають
відношення, оскільки Нововолинською
ОДПІ встановлено порушення
податкового законодавства саме
ДП "Волиньвугілля", а тому щодо
нього і донараховано грошові
зобов'язання та зменшено від'ємне
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток.

Згідно із частиною першою статті 86 КАС
України суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Оцінивши докази у справі, суд дійшов до
висновку, що в ході судового розгляду
даної справи Нововолинською ОДПІ
доведено порушення позивачем
податкового законодавства, а відтак
податкові повідомлення-рішення
Нововолинської ОДПІІ від 30 травня 2014
року №/376, №, №0 є
правомірними, а тому в задоволенні
позовних вимог про визнання їх
протиправними та скасування слід
відмовити повністю.

За правилами статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
понесені позивачем судові витрати не
підлягають відшкодуванню, оскільки
позов не вирішено на його користь. Крім
того, позивачем сплачено відповідно до
частини 3 статті 4 Закону України „Про
судовий збір" 10 відсотків розміру
ставки судового збору за подання
позовної заяви майнового характеру, що
становить 487,20 грн. та підтверджується
платіжним дорученням №1154 від 6 серпня
2014 року. У зв'язку з тим, що суд
відмовляє позивачу у задоволенні
позову, тому з ДП "Волиньвугілля" на
користь Державного бюджету України
слід стягнути судовий збір в розмірі
4384,80 грн.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Податкового
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову державного підприємства
"Волиньвугілля" до Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 30
травня 2014 року №/376, №,
№0 відмовити.

Стягнути з державного підприємства
"Волиньвугілля" в дохід Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
4384,80 грн. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири гривні 80 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі 10 вересня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.Д. Ковальчук