Справа № 804/9062/14
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
25 липня 2014 р. Справа № 804/9062/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
при секретарі судового засідання -
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

В С Т А Н О В И
В:

04.07.2014 року Дніпропетровським окружним
адміністративним судом відкрито
провадження у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
№ від 10.06.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що державною
податковою інспекцією у Ленінському
районі м. Дніпропетровська на підставі
висновків, викладених у акті перевірки
від 28.05.2014 року № 660/04-67-17-03/НОМЕР_1,
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 10.06.2014
року, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 20 997,00 грн..
Позивач з зазначеним рішенням не
погоджується, вважає його
безпідставним, необґрунтованим та
такими, що підлягає скасуванню,
оскільки здійснював господарську
діяльність у відповідності до вимог
податкового законодавства. Реальність
господарських операцій
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та надав суду пояснення
відповідно до обставин, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, відповідач про
дату, час та місце судового засідання
повідомлявся судом належним чином та
завчасно, що підтверджується
розпискою, яка міститься в матеріалах
справи, але правом на участь у судовому
засіданні не скористався, письмових
заперечень проти позову не надав. До
суду 25.07.2014 року надійшло клопотання
відповідача про перенесення судового
розгляду справи, проте судом вказане
клопотання було визнано
необґрунтованим, а неявку представника
відповідача неповажною.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши письмові
докази, зазначає наступне.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична
особа-підприємець 01.08.2002 року
виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради та
перебуває на податковому обліку в
державній податковій інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області. Основний
вид господарської діяльності за КВЕД:
вантажний автомобільний транспорт;
надання послуг перевезення речей
(переїзду).

З 15.05.2014 року по 21.05.2014 року на підставі
п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.1 п.78.1
ст.78, ст..79 Податкового кодексу України
та згідно наказу від 15.05.2014р. №339
працівником державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства щодо правильності та
обґрунтованості формування
податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ
«Відродження-Дніпро» за період січень
2014 року, за результатами якої складено
акт перевірки від 28.05.2014 року №
660/04-67-17-03/НОМЕР_1.

Відповідно до висновків, викладених у
вказаному акті, перевіркою
встановлено:

- наявність ознак відсутності факту
реального здійснення господарських
операцій між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ
«Відродження-Дніпро» у січні 2014 року;

- порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1
ст.201 Податкового кодексу України, п.3
ст.5, п.1 ст.7 Господарського кодексу
України, в результаті чого
донараховано податку на додану
вартість у сумі 13 997,67 грн. за період
січень 2014 року.

На підставі висновків, викладених у
акті перевірки, податковим органом
10.06.2014 року винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 20 997,00 грн.., в т.ч. за
основним платежем в розмірі 13 998 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями - 6
999 грн.

З аналізу первинних документів судом
встановлено наступне.

01.02.2013 року між ТОВ
«Відродження-Дніпро» (постачальник) та
ФОП ОСОБА_2 (покупець) укладено договір
поставки № 213, згідно якого ТОВ
«Відродження-Дніпро» зобов'язується
передати у власність покупцеві товар
(автозапчастини), а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар. Найменування, одиниці виміру та
загальна кількість товару, що підлягає
поставці за цим договором, його
часткове співвідношення (асортимент,
номенклатура) визначаються у
видаткових накладних. Умови договору
викладені сторонами у відповідності до
вимог Міжнароджних правил тлумачення
торгівельних термінів «Інкотермс».

На виконання умов вказаного договору
ТОВ «Відродження-Дніпро» було
поставлено позивачу товар, що
підтверджується копіями наступних
документів, які містяться в матеріалах
справи:

- видатковими накладними №200160 від
20.01.2014 року, №220129 від 22.01.2014 року, №230139
від 23.01.2014 року;

- податковими накладними №200160 від
20.01.2014 року, №220129 від 22.01.2014 року, №230139
від 23.01.2014 року, які були прийняті та
зареєстровані, що підтверджується
реєстром виданих та отриманих
податкових накладних за січень та
лютий 2014 року.

Розрахунки за умовами договору
поставки № 213 підтверджено
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку: 631 за 01.-1.2014 рік по 28.02.2014 рік та
випискою по банківському рахунку.

За податковими накладними № 200160 від
20.01.2014 року, № 220129 від 22.01.2014 року, № 230139
від 23.01.2014 року позивачем було
сформовано податковий кредит на
загальну суму 13 998 грн.

Суд акцентує увагу, що укладений
договір поставки № 213 від 01.02.2013 року
між ТОВ «Відродження-Дніпро»
(постачальник) та ФОП ОСОБА_2 (покупець)
є чинним, тобто господарська
діяльність ФОП ОСОБА_2 здійснювалась в
межах встановлених Господарським
кодексом норм законодавства.

Товар, який було отримано позивачем, в
подальшому було використано ним при
здійсненні ремонтних робіт
орендованих транспортних засобів.
Даний факт підтверджується наданими
позивачем документами, а саме:

- договором оренди транспортного
засобу № 1 від 01.01.2014 року;

- договором оренди транспортного
засобу № 2 від 01.01.2014 року;

- договором оренди транспортного
засобу № 3 від 01.01.2014 року;

- договором оренди транспортного
засобу № 6 від 01.01.2014 року;

- договором оренди транспортного
засобу № 17 від 01.01.2014 року;

- договором оренди транспортного
засобу № 37 від 01.01.2014 року.

Суд зазначає, що розділом 2 наведених
договорів передбачено, що орендар
зобов'язаний здійснювати капітальний
ремонт переданого в оренду
транспортного засобу, здійснювати за
свій рахунок поточний ремонт, нести
витрати по утриманню автомобіля.

Таким чином, придбання позивачем
автозапчастин за укладеним з ТОВ
«Відродження-Дніпро» договором
поставки №213 є підтвердженою
необхідністю задля здійснення
безпосередньої визначеної
господарської діяльності з надання
послуг вантажного автомобільного
транспорту та надання послуг
перевезення речей.

Окрім того, використання орендованого
транспортного засобу за
вищенаведеними договорами оренди
транспортних засобів підтверджено
укладеним ФОП ОСОБА_2 договорами, в яких
ФОП ОСОБА_2 є перевізником, а саме:

- із ТОВ «Сталь» (замовник) від 02.07.2012
року №8/П/С про надання послуг з
перевезення вантажу автомобільним
транспортом на території України,
Додатковою угодою від 01.12.2013 року №50008
до договору від 02.07.2012 року №8/П/С,
Додатковою угодою від 01.01.2014 року №50443
до договору від 02.07.2012 року, Додатковою
угодою від 01.02.2014 року №51024 до договору
від 02.07.2012 року №8/П/С, Додатковою угодою
від 01.05.2014 року №52887 до договору від
02.07.2012 року №8/П/С, Додатковою угодою від
01.03.2014 року №51776 до договору від 02.07.2012
року №8/П/С, Додатковою угодою від 01.04.2014
року №52375 до договору від 02.07.2012 року
№8/П/С

- із ТОВ «Оптимус Плюс» (замовник) від
01.10.2013 року №4/П/О про надання послуг з
перевезення вантажу автомобільним
транспортом на території України,
Додатковою угодою від 01.03.2014 року №51774
до договору від 01.10.2013 року №4/П/О,
Додатковою угодою від 01.04.2014 року №52374
до договору від 01.10.2013 року №4/П/О,
Додатковою угодою від 01.01.2014 року №50442
до договору від 01.10.2013 року №4/П/О,
Додатковою угодою від 01.02.2014 року №51023
до договору від 01.10.2013 року №4/П/О,
Додатковою угодою від 01.05.2014 року №52886
до договору від 01.10.2013 року №4/П/О

Розрахунки за наведені договори №8/П/С
та №4/П/О про надання послуг з
перевезення вантажу автомобільним
транспортом на території України
підтверджено карткою рахунком та
випискою по банківському рахунку.

Відповідно до п.44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим.

Згідно Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України», господарська
операція - це дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатись зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення платником
податків господарської операції і,
якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п. 198.3. цієї статті податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

При цьому п. 198.6. ст. 198 Податкового
кодексу України передбачено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Оскільки, позивачем були надані до суду
копії первинних документів, які не
дають підстав вважати, що господарські
операцій позивача з його контрагентом,
за якими позивачем сформовано
податковий кредит, є нереальними і
безтоварними, та податковим органом в
акті перевірки не було наведено жодних
фактів, які свідчать про
неправильність та невідповідність
вказаних первинних документів
фактичним обставинам правочину, суд
вважає висновки податкового органу
щодо порушення ФОП ОСОБА_2 п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податку на додану вартість у
сумі 13997,67 грн. за період січень 2014 року,
не обґрунтованими та безпідставними.

Суд не враховує позицію відповідача
про не підтвердження факту постачання
товару внаслідок ненадання до
перевірки товарно-транспортних
накладних, оскільки відповідно до
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 року № 1936/11/13-11 сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Окрім того, суд зазначає, що
товарно-транспортна накладна не може
бути первинним документом, який
підтверджує здійснення господарської
операції з купівлі-продажу товарів, та
відповідно набуття права власності на
нього, оскільки не відображає
відомості про господарську операцію з
купівлі-продажу товару, а відображає
відомості про господарську операцію
перевезення.

Щодо висновків податкового органу про
відсутність факту придбання товару
позивачем у ТОВ «Відродження-Дніпро» з
посиланням на акт перевірки ТОВ
«Відродження-Дніпро» № 893/04-61-22-2/38199049
від 16.04.2014 року «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Відродження-Дніпро»», яким
встановлено відсутність реальність
здійснення операцій ТОВ
«Відродження-Дніпро» за січень 2014 року,
суд зазначає наступне.

Акт про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання лише засвідчує факт
неможливості її проведення без
встановлення висновків стосовно
документального підтвердження або не
підтвердження господарських відносин
між платниками податків, оскільки
додатком 3 до Методичних рекомендацій
щодо організації та проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
наказом ДПА України від 22.04.2011 № 236,
чітко встановлений зразок форми акту
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, в якому не передбачено
наявності висновку щодо реальності
(нереальності) вчинення господарських
операцій, а тому не може слугувати
підґрунтям для висновку щодо
нереальності здійснення господарських
операцій позивача із визначеними
контрагентами.

Суд зазначає, що покупець не може нести
відповідальність ні за несплату
податків продавцями, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, за умови
необізнаності щодо неї. Крім того,
порушення контрагентом -
постачальником податкової дисципліни,
зафіксовані в акті про неможливість
проведення зустрічної звірки, не
можуть бути підставою для обмеження
права покупця на податковий кредит за
умови реальності господарської
операції.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавленню платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

За таких умов суд дійшов висновку, що
податкове повідомлення-рішення №
від 10.06.2014 року є протиправним та
підлягає скасуванню.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
поданих сторонами доказів достатньо
для встановлення обставин справи та
для ухвалення судового рішення.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, полягає в наступному, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа) якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень.

Так як, в матеріалах справи містяться
докази понесених позивачем судових
витрат у розмірі 182,70 грн. сплаченого
судового збору, суд вважає за необхідне
стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 182,70
грн..

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 10.06.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 182,70
грн..

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Текст постанови у повному обсязі
виготовлений 30.07.2014 року.

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 30.07.2014
року Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді В.В.
Горбалінський
В.В. Горбалінський А.О.
Кошля