Справа № 9101/104299/2012
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2014 рокусправа № 2а-15181/09/0470

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної
Л.П. (доповідач),

суддів: Дурасової
Ю.В. Проценко О.А.

за участю секретаря - Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат"

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 28
липня 2011 р.

у справі № 2а-15181/09/0470

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат"

до: відповідача 1-
Дніпропетровської митниці ,

відповідача 2-Головного
управління державної казначейської
служби у м. Києві

за участю: прокурора

про: визнання нечинним рішення,
скасування картки відмови, стягнення
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат», яке 04.04.2011 року змінило
найменування на Публічне акціонерне
товариство «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- ПАТ «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат»,
позивач) звернулось до суду з позовною
заявою до Криворізької митниці, яку у
зв'язку із припиненням 14.10.2010 року
замінено правонаступником -
Дніпропетровською митницею (далі -
відповідач-1), Головного управління
державного казначейства України у
Дніпропетровській області, яке
замінено позивачем на Головне
управління державного казначейства
України у м. Києві (далі - відповідач-2), в
якій, з урахуванням уточнень, просило
визнати протиправним Рішення
Криворізької митниці про визначення
митної вартості товарів 113000010/000261/1 від
03.11.2009 року; скасувати видану
Криворізькою митницею Картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 113050000/9/000666 від 03.11.2009
року; стягнути з Державного бюджету
України в особі Головного управління
державного казначейства України у м.
Києві на користь позивача кошти на
відшкодування шкоди у вигляді надмірно
сплаченого податку на додану вартість
у розмірі 41 118, 26 гривень; стягнути з
Державного бюджету України в особі
Головного управління державного
казначейства України у м. Києві на
користь позивача кошти на
відшкодування шкоди у вигляді надмірно
сплаченого ввізного мита у розмірі 14
391, 39 гривень.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 28
липня 2011 р. у задоволенні позову
відмовлено.

Суд дійшов висновку, що при прийнятті
оскаржуваного рішення № 113000010/2009/00261/1
від 03.11.2009 року про визначення митної
вартості товарів та Картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 113050000/9/000666 від 03.11.2009
року Криворізька митниця діяла у межах
повноважень та у спосіб, передбачений
чинним законодавством України.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з Державного бюджету в особі
Головного управління Державного
казначейства у м. Києві надмірно
сплаченого податку на додану вартість
у розмірі 41 18, 26 гривень та надмірно
сплаченого мита у розмірі 14 391, 39
гривень, то вони також не підлягають
задоволенню з огляду на правомірність
рішення Криворізької митниці №
113000010/2009/000261/1 про визначення митної
вартості товарів.

Не погодившись з постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2011
р., Публічне акціонерне товариство
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" подало апеляційну скаргу, у
якій, посилаючись на невідповідність
рішення суду обставинам справи та
порушення норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2011
р. у справі № 2а-15181/09/0470 та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" задовольнити в повному
обсязі.

Позивач вказує, що суд не врахував тієї
обставини, що при здійсненні митного
контролю посадові особи митниці не
дотримались норм п. 3.2 Методичних
рекомендацій із застосування окремих
положень Митного Кодексу України, що
стосуються питань визначення митної
вартості товарів, які імпортуються на
територію України, затверджених
наказом ДМСУ від 31.01.2007 р. № 74,
відповідно до яких витребування у
декларанта додаткових документів
можливе лише у разі, коли заявлена
митна вартість товарів є нижчою за
собівартість останніх.

Собівартість товарів, як вказує
позивач, посадовими особами митниці не
визначалась.

Позивач також вказує, що згідно ст. 5
Угоди «О порядке таможенного
оформления таможенного контроля
товаров, перемещаеміх между
государствами - учасниками Соглашения
о создании зоны свободной торговли»
від 08.10.1999 р. (приєднання України - 13.04.2000
р.), митниця повинна була застосувати
митну вартість, визначену в експортній
декларації постачальника.

Позивач вказує, що підприємство
правомірно визначило митну вартість
товару за ціною придбання, підстави
для визначення вартості товару за 6
резервним методом були відсутні.

Отже, дії та рішення митних органів, а
також рішення суду першої інстанції не
відповідають нормам ст. ст. 259, 260, 266, 267
Митного кодексу України.

Від Головного управління державної
казначейської служби у м. Києві
надійшли заперечення у справі, у яких
зазначено, що в грудні 2011 року створено
Головне управління державної
казначейської служби України у місті
Києві, яке є правонаступником прав та
обов'язків Головного управління
Державного казначейства України у
місті Києві.

Зважаючи на вказане, Головне
управління управління державної
казначейської служби України у місті
Києві просить здійснити процесуальну
заміну Головного управління
державного казначейства у м. Києві.

Клопотання задоволено судом.

Головне управління державного
казначейства у м. Києві також зазначає,
що вимоги позивача, звернуті до
казначейської служби, не відповідають
нормам ст. 41 ПКУ та Порядку
розрахунково-касового обслуговування
через органи Державної казначейської
служби України митних та інших
платежів, які вносяться до/або під час
митного оформлення, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України,
Державної митної служби України від
24.01.2006 № 25/44, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 25.01.2006
№ 64/11938 (далі - Порядок)., згідно якого
розпорядження коштами, що
обліковуються на депозитних рахунках
3734 митних органів згідно з цим
Порядком, здійснюється виключно на
підставі платіжних доручень, що
оформлені митними органами в
установленому порядку.

Від Дніпропетровської митниці
Міністерства доходів і зборів України
також надійшло клопотання про
здійснення процесуальної заміни
Дніпропетровської митниці у зв'язку із
реорганізацією.

Клопотання задоволено судом.

Дніпропетровська митниця подала
заперечення на апеляційну скаргу, у
яких просить залишити рішення суду
першої інстанції без змін як законне та
обґрунтоване.У судовому засіданні
позивач доводи та вимоги апеляційної
скарги підтримав.

Представник Митниці підтримав доводи,
викладені у запереченнях на апеляційну
скаргу.

Прокурор у судовому засіданні доводи
митниці підтримав.

Заслухавши представників сторін та
прокурора суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що між ПАТ
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" та ВАТ «Белшина», Бобруйськ,
Бєларусь, укладено
зовнішньоекономічний контракт на
поставку товару № 356/2626-37-09 від 10.04.2009
року (далі - Контракт).

03.11.2009 року позивач звернувся до
Криворізької митниці длія здійснення
митного оформлення товару - шини
пневматичні гумові нові для
автомобілів великої та особливо
великої вантажопідйомності за ціною
8250, 00 дол. США за одиницю товару. Товар
був заявлений позивачем шляхом подання
декларації митної вартості форми ДМВ-1
№ 11305000/9/7856 за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються.

Під час здійснення перевірки
заявленої декларантом митної вартості
товарів в частині порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості товарів, що вже
оформлені, виявилося, що заявлена ціна
товару - 8250, 00 дол. США за штуку, є нижчою
ніж шини цього ж виробника, тієї ж
марки, які ввозилися на митну територію
України (тобто, вже оформлені для
вільного використання на митній
території України) за ціною 8960, 00 дол.
США за штуку.

Відповідно до ст. 262 МК України митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості..

Порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Відповідно до положень постанови КМУ
від 09.04.2008 № 339 «Про затвердження
Порядку здійснення митного контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів» митний орган
здійснює шляхом:

1) перевірки документів поданих для
підтвердження заявленої декларантом
митної вартості;

2) порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
митної вартості на ідентичні або
подібні (аналогічні) товари, митне
оформлення яких вже здійснено;

3) застосування інших форм
контролю, які передбачені митним
кодексом України.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 20.12.2006 року № 1766
затверджений Порядок декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження, яким визначено, що
визначення митної вартості -
сукупність дій, які вчиняються
декларантом та/або митним органом з
метою визначення вартості товарів
відповідно до положень МК України та
інших нормативно-правових актів.

Пунктом 5 Порядку № 1766 встановлено,
що для заявлення митної вартості
товарів, визначеної за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції), відповідно до
статті 267 митного кодексу України
подається декларація митної вартості
за формою згідно з додатком 1.

Згідно п. 7 Порядку № 1766 для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

В даному випадку, на подібні товари,
що імпортуються на територію України
за одним і тим же зовнішньоекономічним
контрактом № 356/2626-37-09 Криворізькою
митницею 02.10.09 вже було винесено
рішення про визначення митної вартості
товарів № 113000010/2009/000223/1. Однак,
декларант при поданні 03.11.09 ВМД №
113050000/9/007856 для митного оформлення шин
розміром 33.00-51 дане рішення не подавав.

Відповідно до ст. 88 МК України
декларант зобов'язаний надати митному
органу передбачені законодавством
документи і відомості, необхідні для
виконання митних процедур.

При цьому, в рамках положень п.11 Порядку
№1766, для підтвердження митної вартості
товарів на вимогу митного органу
декларант зобов'язаний подати
додаткові документи.

Термін подання додаткових документи
становить 10 календарних днів після
ознайомлення із записом митного органу
про їх надання, за вмотивованою заявою
декларанта такий строк продовжується.

Посадовою особою відповідача-1 на
зворотньому боці ДМВ вчинено напис про
необхідність надання прайс-листа
фірми-виробника та калькуляції
фірми-виробника. Представником
позивача вчинено запис про
неможливість надання зазначених
документів.

Згідно п.4 Положення про вантажну митну
декларацію, затвердженого Постановою
КМУ від 09.06.1997 року № 574, митний орган не
приймає ВМД для оформлення, якщо вона
подається без повного пакету
документів, в тому числі ненадання
додаткових документів.

Згідно Порядку здійснення митного
контролю й митного оформлення товарів
із застосуванням ВМД, затвердженого
наказом ДМСУ № 314 від 20.04.2005 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.04.2005 року за № 439/10719
та Порядку оформлення й використання
Картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
затвердженого наказом ДМСУ № 1227 від
12.12.2005 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 26.12.2005
року за № 1562/11842, за наявності достатніх
підстав, установлених законодавством
України, посадовій особі митного
органу надано право відмовити в
прийнятті ВМД, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних/
засобів через митний кордон України з
оформленням Картки відмови, зазначивши
в ней вимоги, виконання яких забезпечує
можливість прийняття митної
декларації, та митного оформлення.

Оскільки, митний орган не мав
можливості здійснити завершення
митного оформлення за наданими
позивачем ВМД, на підставі п. 11 Порядку
№ 1766, Криворізькою митницею було
відмовлено у митному оформленні і
запропоновано позивачу скоригувати
митну вартість згідно рішення про
визначення митної вартості, що в
подальшому позивачем було зроблено.

Якщо декларантом не надані в
установлений законодавством термін
вищезазначені додаткові документи або
якщо він відмовився від їх надання, то
митний орган відповідно до статті 265 МК
України, п.14 Порядку №1766, визначає
митну вартість товарів на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
норми, слід дійти висновку, що
відповідач-1 має повноваження
витребувати додаткові документи для
перевірки правильності зазначеної
митної вартості товару, за наявності
підстав для сумніву щодо митної оцінки
товару, що переміщується через митний
кордон України. В даних спірних
правовідносинах у митниці виник
обґрунтований сумнів щодо
правильності заявлення митної
вартості товару, що підтверджується
даними цінової інформації Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Державної митної служби України та
проведеним позивачем митним
оформленням аналогічного товару за
вищою митною вартістю.

З урахуванням наведеного митниця мала
обґрунтовані підстави для
витребування додаткових документів
для підтвердження заявленої митної
вартості товару. При витребуванні
додаткових документів митниця діяла
відповідно Порядку №1766 та норм митного
законодавства.

Стосовно визначення митної вартості
товарів слід зазначити наступне.

Частиною 5 ст. 266 МКУ передбачено,
що кожний наступний метод визначення
митної вартості товару застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Частиною 2 статті 268 МКУ
передбачено, що при застосуванні
другого методу визначення митної
вартості товару за основу береться
вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. Аналогічна
вимога передбачена ч. 1 ст. 269 МКУ щодо
вартості операції з подібними
аналогічними товарами.

Митницею, при винесенні
оскаржуваного рішення про визначення
митної вартості товарів використано
інформацію, яка міститься в базі даних
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Державної митної служби
України (далі - ЄАІС ДМСУ), про митну
вартість ідентичного товару яка
приймалася згідно зі статтею 273 МКУ,
тобто за резервним методом, про що
свідчить витяг з бази даниз ЄАІС ДМСУ.

Витяг з бази даних ЄАІС ДМСУ,
наявний в матеріалах справи, не містить
інформацію про митну вартість
ідентичних товарів, яка приймалась
згідно зі статтею 267 МКУ та
коригувалась відповідно до вимог
абзацу п'ятого статті 268 МКУ чи абзацу
п'ятого статті 269 МКУ та пунктів 5, 6, 7
абзацу другого статті 267 МКУ.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю
інформації про ціну контракту на
ідентичні та подібні товари відповідач
не мав правових підстав визначати
митну вартість товару за другим, або
третім методом, на підставі наявної
інформації про митне оформлення
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, митна вартість яких
визначалась за шостим методом.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості, передбачені ст. 271
МКУ та ст. 272 МКУ неможливо було
застосувати через відсутність
інформації, яка повинна ґрунтуватися
на даних, що є об'єктивними,
підтверджуються документально,
піддаються обчисленню та належать до
вартості витрат, понесених виробником
при виробництві оцінюваних товарів.
Відсутність необхідної інформації та
документів підтверджується
матеріалами справи виходячи із вимог
ст. 271 МКУ та ст. 272 МКУ.

Відповідно до ст..273 МКУ, у разі якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 267 - 272 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Митна вартість, визначена згідно з
положеннями статті 273 МКУ, повинна і
щонайбільшою мірою ґрунтуватися на
раніше визначеній за методами 1-6/
митній вартості, однак при визначенні
митної вартості відповідно до цієї
статті допускається гнучкість при
застосуванні цих методів.

Таким чином, митниця не мала правових
підстав визначати вартість товару за
четвертим та п'ятим методами, на
підставі наявної інформації про митне
оформлення ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митна вартість
яких визначалась за шостим методом. При
визначенні митної вартості товару за 6
методом митниця діяла відповідно до
вимог ст. 266 МК України.

Отже, суд вважає, що приймаючи рішення
про проведення митної оцінки товаруі
картку відмови в митному оформлені,
Криворізька митниця діяла в межах
повноважень та підставі вимог чинного
законодавства.

Зважаючи на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що при прийнятті
оскаржуваного рішення № 113000010/2009/000261/1
від 03.11.2009 року про визначення митної
вартості товарів та Картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 113050000/9/000666 від 03.11.2009
року Криворізька митниця діяла у межах
та у спосіб передбачений чинним
законодавством України.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з Державного бюджету в особі
Головного управління Державного
казначейства у м. Києві надмірно
сплаченого податку на додану вартість
у розмірі 41118,26 грн. та надмірно
сплаченого мита у розмірі 14391,39 грн., то
вони також не підлягають задоволенню з
огляду на правомірність рішення
Криворізької митниці №;113000010/2009/000261/1
про визначення митної вартості
товарів.

Отже, доводи позивача стосовно
порушення Митницею та судом першої
інстанції норм МК України
спростовуються викладеним вище.

Доводи щодо невиконання Методичних
рекомендацій із застосуванням окремих
положень Кодексу України, що
стосуються питань визначення митної
вартості товарів, які імпортуються на
територію України, затверджених
наказом ДМСУ від 31.01.2007 р. № 74, не
приймаються судом, виходячи з норм ст. 9
КАС України, згідно якої суди керуються
нормативним актом вищої сили, у даному
випадку МК України та Постановами КМ
України.

Що стосується посилань позивача на
Угоду «О порядке таможенного
оформления таможенного контроля
товаров, перемещаеміх между
государствами - учасниками Соглашения
о создании зоні свободной торговли»
слід зазначити наступне.

Надані Позивачем до позову
експортні декларації країни
відправлення від 23.10.2009 №20717/91002633,
№20717/91002632 та №20717/91002635 не можуть бути
підставою для підтвердження заявленої
Позивачем митної вартості товару за
наступних підстав:

- по-перше, такий документ не може
вважатися копією, оскільки містить
лише електронну інформацію, без
відміток митних органів країни
відправлення;

-по-друге, відповідно до додатку
37 до Положення по застосуванню Митного
кодексу Співтовариства (Регламент Ради
№2913/92), яке затверджено Регламентом
Європейської комісії №2454/93 від 02.07.93, у
графі 18 єдиного адміністративного
документу при експорті товарів з
території Співтовариства зазначаються
ідентифікаційні номери транспортних
засобів, на ^ які товари завантажені під
час експорту або транзиту, та країну
реєстрації цих транспортних засобів.
Якщо вантажний транспортний засіб та
причеп мають різні реєстраційні знаки,
зазначаються реєстраційні номери
вантажного транспортного засобу та
причепу з країною реєстрації
вантажного транспортного засобу.

У графі 18 зазначеної митної
декларації країни відправлення
відсутні будь-які данні про
транспортні засоби;

- по-третє, вони не надавалися під
час митного оформлення, про що свідчить
гр..44 ВМД №113050000/9/007856 від 03.11.2011 (код
документу - « 9610»).

Виходячи з викладеного слід дійти
висновку, що доводи апеляційної скарги
не спростовують законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції, що виключає підстави для
задоволення останньої.

На підставі вищевикладеного, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" слід залишити без
задоволення. Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2011
р. - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат"
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 28
липня 2011 р. без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове
рішення подається протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення
рішення в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня
складення судового рішення в повному
обсязі.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко