Справа № 803/748/14
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
Справа
№ 876/5197/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Клюби В.В., Яворського І.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 28
квітня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Ковелі та Ковельському районі
Волинської області, начальника
управління Пенсійного фонду України
місті Ковелі та Ковельському районі
Самолюк Інни Петрівни про визнання
протиправними дій та відшкодування
шкоди, -

в с т а н о в и в :

У січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд
із зазначеним позовом, в якому з
урахуванням уточнень позовних вимог,
просила визнати протиправними дії
начальника управління пенсійного
фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Самолюк Інни
Петрівни та стягнути з останньої на її
користь матеріальну шкоду в розмірі 20895
грн. та моральну в розмірі 5000 грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 28.04.2014 р.
позов було задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в
місті Ковелі та Ковельському районі
Волинської області щодо видачі
недостовірних довідок № 44 та № 45 від
10.12.2013 р. про складові заробітної плати,
а в задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, її оскаржила ОСОБА_1
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд
першої інстанції, задовольняючи вимогу
про визнання протиправними дій УПФУ в
місті Ковелі та Ковельському районі
Волинської області щодо видачі
недостовірних довідок про складові
заробітної плати, не визнав
протиправними дії посадових осіб
фонду, які також були предметом
оскарження. Також вважає безпідставною
відмову у задоволенні вимоги про
відшкодування шкоди, оскільки право на
це передбачено ст.56 Конституцією
України. Тому просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою повністю
задовольнити її позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
попередньо сторони заявили клопотання
про розгляд справи без їх участі, тому
відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
колегія суддів вважає можливим
здійснювати розгляд справи у
письмовому провадженні за наявними у
ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1
перебуває на обліку в УПФУ в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області та отримує пенсію
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу».

Відповідно до заяви позивача від 27.11.2013
р. про видачу довідок про заробітну
плату у відповідності до вимог
постанови правління Пенсійного фонду
України № 15-1 від 04.09.2013 р., відповідач
10.12.2013 р. направив лист-відповідь за №
162/к-01 та довідки про складові
заробітної плати № 44 та 45, де було
включено надбавку за високі досягнення
у праці або виконання особливо
важливої роботи, премії, премій до
державних, професійних, інші виплати -
винагорода за вислугу років,
матеріальна допомога на оздоровлення
та для вирішення соціально - побутових
питань.

03.01.2014 р. ОСОБА_1 повторно звернулась до
відповідача із заявою про видачу нових
довідок, оскільки у вищезазначених
довідках № 44 та № 45 від 10.12.2013 р. не були
вказані суми індексації, як вид оплати
праці, на які нараховується
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, на що позивач 23.01.2014 р.
отримала лист-відповідь № 554/02-10-22 та
довідки про складові заробітної плати
№ 2 та № 3, де були включені суми
матеріальної допомоги, індексації та
грошова винагорода.

Саме з врахуванням постанови правління
Пенсійного фонду України «Про
виконання рішення Окружного
адміністративного суду міста Києва по
справі № 2а-4753/09/2 670 від 14.02.2011 р. № 5-1», що
зареєстрована в Міністерстві Юстиції
України № 210/18 948 від 18.02.2011 р. у довідках
№ 44 та 45 від 10.12.2013 р. повинні були
зазначатися усі виплати, в тому числі
індексація, чого не було зроблено.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до постанови правління
Пенсійного фонду України «Про
виконання рішення Окружного
адміністративного суду міста Києва по
справі № 2а-4753/09/2 670 від 14.02.2011 р. № 5-1»,
затверджена форма довідок про складові
заробітної плати.

Щодо відмови в задоволені інших
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відмова в
перерахунку пенсії не була особистою
дією чи бездіяльністю начальника
управління, оскільки відповідно до п.1
функціональних повноважень начальника
управління та заступників,
затвердженого наказом № 3 від 01.11.2011 р.,
останній підписує документи від імені
управління та надає право підписання
документів заступникам начальника
управління чи іншим посадовим особам
управління.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх вірними з огляду на наступне.

Пунктом 3.1. Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах, районах у містах, а також у
містах та районах, затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду
України № 8-2 від 30.04.2002 р. визначено, що
управління очолює начальник, який
призначається на посаду і звільняється
з неї начальником відповідного
регіонального управління Фонду за
погодженням з головою відповідної
місцевої державної адміністрації та
Фондом.

Згідно п.п.11 п.3.2 Положення, начальник
Управління представляє Управління в
державних органах, громадських
організаціях, без доручення підписує
документи від імені Управління.

Згідно пункту 1 функціональних
повноважень начальника управління та
заступників, затвердженого наказом № 03
від 01.11.2011 р., начальник управління
підписує документи від імені
управління та надає право підписання
документів заступникам начальника
управління чи іншим посадовим особам
управління.

Проаналізувавши виниклі
правовідносини та надані докази у їх
сукупності, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивачем не надано
доказів на обґрунтування позовних
вимог до начальника управління. При
цьому відповідач, діяв в межах своїх
повноважень і у спосіб, що передбачений
як Конституцією так і Законами України.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині вимог про стягнення моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив з
недоведеності факту заподіяння
моральних страждань,
причино-наслідкового зв'язку між діями
відповідача та стражданнями позивача,
розміру визначеної моральної шкоди,
аргументуючи свої висновки з
посиланням на ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України та
п.5 Постанову Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Судом першої інстанції надано
правильну оцінку матеріалам справи,
які не містять доказів того, у чому саме
та як проявились моральні страждання
позивача, яка їх глибина тощо, що
безпосередньо впливає на
обґрунтування та визначення розміру
моральної шкоди.

Крім того, слід звернути увагу на те, що
позивач в уточнюючій заяві просить
відшкодувати їй матеріальну шкоду в
розмірі 20895 грн. і на підтвердження цієї
суми надає відповідний розрахунок, в
якому дана сума є недоотриманою
позивачем пенсією.

Ухвалою Ковельського міськрайонного
суду від 20.03.2014 р. позовна вимога
стосовно цієї суми була виділена в
окреме провадження і вирішена
Ковельським міськрайонним судом, а
тому не є предметом розгляду цієї
справи Волинським окружним судом.

Згідно статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, вірно встановив фактичні
обставини справи та надав їм належну
правову оцінку.

У відповідності до ст.200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
переконливими і не складають підстави
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 28
квітня 2014 року по справі № 803/748/14 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
В.В. Клюба

І.О. Яворський