Справа № 804/6890/14
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
19 червня 2014 р. Справа № 804/6890/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Дєєва М.В., при секретарі судового
засідання Пополітові І.М., за участю
представників: позивача -
Малова О.Р., Богданова О.І., відповідача -
Копань А.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
протиправними та скасування
податкових повідомлень -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерпен-Д»
звернулося до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
грошового зобов'язання ТОВ
«Інтерпен-Д» по сплаті податку на
прибуток в сумі 336555 грн. (224370 грн. -
основний платіж, 112185 грн. - штрафні
(фінансові) санкції); визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
збільшення грошового зобов'язання ТОВ
«Інтерпен-Д» по сплаті податку на
додану вартість в сумі 145695 грн. 16 коп. (97
130 грн. 00 коп. - основний платіж, 48 565 грн.
16 коп. - штрафні (фінансові) санкції);
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
грошового зобов'язання ТОВ
«Інтерпен-Д» по сплаті податку на
прибуток 333471 грн. (222314 грн. - основний
санкції); визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 16.04.2014 року № про
збільшення грошового зобов'язання ТОВ
«Інтерпен-Д» по сплаті податку на
додану вартість в сумі 144360 грн. (96240 грн.
- основний платіж, 48120 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що податковим органом
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача, за
результатами якої складено акт від
10.12.2013 року №347/22-514131 та винесено
податкові повідомлення-рішення №
та № від 26.12.2013 року.
Зазаначені податкові
повідомлення-рішення оскаржено
позивачем до Головного управління
Міндоходів України, в результаті
оскарження скасовано податкове
повідомлення - рішення № в
частині збільшення грошового
зобов'язання по сплаті податку на
прибуток в сумі 3084 грн. (2056 грн. -
основний платіж, 1028 грн. - штрафні
(фінансові) санкції), в іншій частині
скарга на вказане податкове
повідомлення-рішення залишена без
задоволення; скасовано податкове
повідомлення-рішення № в частині
збільшення грошового зобов'язання по
сплаті податку на додану вартість в
сумі 1335 грн. 16 коп. (890 грн. - основний
платіж, 445 грн.16 коп. - штрафні
(фінансові) санкції), в іншій частині
скарга на вказане податкове
повідомлення-рішення залишена без
задоволення. Під час розгляду скарги
проведено документальну позапланову
перевірку, за результатами якої
відповідачем складено акт № 76/22-04/25514131
від 07.02.2014 року. На підставі зазначеного
акту 07.03.2014 року було винесено
податкові повідомлення-рішення №
та № . Зазначені податкові
повідомлення - рішення позивач вважає
протиправними та необґрунтованими, у
зв'язку з чим позивач звернувся до суду
з позовними вимогами про їх скасування.

У судовому засіданні представники
позивача позов підтримала, просили
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі, посилаючись при цьому на
обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позов не
визнав, просив суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі,
надав суду заперечення, в яких
зазначив, що висновки за результатами
перевірок є цілком обґрунтованими,
тому винесені податкові
повідомлення-рішення є такими, що
відповідають вимогам діючого
законодавства, а отже підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши доводи представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення на них, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд доходить висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Дніпропетровською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпен-Д». За
результатами перевірки складено акт
від 10.12.2013 року №347/22-514131. 26.12.2013 року на
підставі акту перевірки відповідачем
винесені податкові повідомлення -
рішення: № про
збільшення грошового зобов'язання
позивача по сплаті на прибуток в сумі
336555 грн. (224370 грн. - основний платіж, 12185
грн. - штрафні (фінансові) санкції); №
про збільшення грошового
зобов'язання позивача по сплаті
податку на додану вартість в сумі 145695
грн. 16 коп. (97130 грн. - основний платіж, 48565
грн. 16 коп. - штрафні санкції).

09.01.2014 року позивачем оскаржено
зазначені податкові повідомлення -
рішення до Головного управління
Міндоходів в Дніпропетровській
області. В ході розгляду даної скарги
проведено документальну позапланову
перевірку, за результатами якої
складено акт від 07.02.2014 року №
76/22-04/25514131.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 07.03.2014 року № 1378/10/04-36-10-08-09
скарга задоволена частково: скасовано
податкове повідомлення-рішення №
в частині збільшення грошового
зобов'язання по сплаті податку на
прибуток в сумі 3084 грн. (2056 грн. -
основний платіж, 1028 грн. - штрафні
(фінансові) санкції), в іншій частині
скарга на вказане податкове
повідомлення-рішення залишена без
задоволення; скасовано податкове
повідомлення-рішення № в частині
збільшення грошового зобов'язання по
сплаті податку на додану вартість в
сумі 1335 грн. 16 коп. (890 грн. - основний
платіж, 445 грн. 16 коп. - штрафні
(фінансові) санкції), в іншій частині
скарга на вказане податкове
повідомлення-рішення залишена без
задоволення.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що вказане рішення ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 07.03.2014 року отримано
позивачем 08.04.2014 року.

Позивачем було подано повторну скаргу
до контролюючого органу вищого рівня
протягом 10-ти календарних днів,
наступних за днем отримання рішення ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 07.03.2014 року.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 18.04.2014 року повторна скарга
позивача залишена без розгляду.

16.04.2014 року відповідачем на підставі
акта перевірки від 07.02.2014 року
№76/22-04/25514131 та рішення ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 07.03.2014
року №1378/10/04-36-10-08-09 прийняті податкові
повідомлення-рішення:

-№ про збільшення грошового
зобов'язання позивача по сплаті
податку на прибуток в сумі 333471 грн. (222314
грн. - основний платіж, 111157 грн. -
штрафні (фінансові) санкції);

-№ про збільшення грошового
зобов'язання позивача по сплаті
податку на додану вартість в сумі 144360
грн. (96240 грн. - основний платіж, 48120 грн. -
штрафні (фінансові) санкції.

Згідно з п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу
України, у разі, коли сума грошового
зобов'язання платника податків,
передбаченого податковим або іншим
законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Також, п. 3.4 Наказу Мінфіну «Про
затвердження Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків» від 28.11.2012 № 1236
передбачено, що якщо за результатами
адміністративного або судового
оскарження грошове зобов'язання,
зменшення (збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість зменшується, то до
платника податків направляється
податкове повідомлення-рішення, яке
містить зменшену суму грошового
зобов'язання, якому присвоюється номер
та яке вноситься до відповідного
реєстру податкових повідомлень-рішень
у порядку, передбаченому пунктом 3.3
цього розділу.

Відповідно до п. 60.1 ст. 60 ПК України
податкове повідомлення-рішення, вимога
вважається відкликаним, якщо: сума
податкового боргу самостійно
погашається платником податків або
органом стягнення; контролюючий орган
скасовує раніше прийняте податкове
повідомлення-рішення про нарахування
суми грошового зобов'язання або
податкову вимогу; контролюючий орган
зменшує нараховану суму грошового
зобов'язання раніше прийнятого
податкового повідомлення-рішення або
суму податкового боргу, визначену в
податковій вимозі; рішенням суду, що
набрало законної сили, скасовується
повідомлення-рішення контролюючого
органу або сума податкового боргу,
визначена в податковій вимозі;
рішенням суду, що набрало законної
сили, зменшується сума грошового
зобов'язання, визначена у податковому
повідомленні-рішенні контролюючого
органу, або сума податкового боргу,
визначена в податковій вимозі.

Також, пп. 5.1.2 п. 5.1 Наказу Мінфіну «Про
затвердження Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків» від 28.11.2012 № 1236
податкове повідомлення-рішення
вважається відкликаним, якщо орган
державної податкової служби зменшує
нараховану суму грошового зобов'язання
раніше прийнятого податкового
повідомлення-рішення.

Пунктом 5.3 згадуваного Наказу
визначено, що у випадках, визначених
підпунктом 5.1.2 пункту 5.1 цього розділу,
податкове повідомлення-рішення
вважається відкликаним з дня
надходження до платника податків
податкового повідомлення-рішення, яке
містить зменшену суму грошового
зобов'язання.

Враховуючи, що рішенням Головного
Управління Міністерства доходів і
зборів у Дніпропетровській області від
07.03.2014 року № 1378/10/04-36-10-08-09скасовано в
частині податкові
повідомлення-рішення від 26.12.2013 року №
та № , оскільки
відповідачем на підставі акту
перевірки та згадуваного рішення ГУ
Міндоходів в Дніпропетровській
області прийняті податкові
повідомлення-рішення від 16.04.2014 року
№ та № , суд дійшов
висновку, що податкові
повідомлення-рішення від 26.12.2013 року
№ та № на час звернення
позивача із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Проте, беручи до уваги те, що податкові
повідомлення-рішення від 26.12.2013 року
№ та № на час
звернення позивача із даним позовом є
відкликаними за результатом
адміністративного оскарження, суд
дійшов висновку, що такими податковими
повідомленнями-рішеннями права та
інтереси позивача не порушуються, а
відтак позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
16.04.2014 року № та № , суд
зазначає наступне.

Судом встановлено, що 19.04.2012 року між
позивачем та ТОВ «Альянс-Іст» було
укладено договір поставки № 58.

Підставою для винесення зазначених
податкових повідомлень-рішень є акт
перевірки №76/22-04/25514131 від 07.02.2014 року,
рішення Головного Управління
Міністерства доходів і зборів у
Дніпропетровській області від 07.03.2014
року №1378/10/04-36-10-08-09.

Актом перевірки №76/22-04/25514131 від 07.02.2014
року встановлено, що під час здійснення
господарської діяльності та відносин з
контрагентом позивача ТОВ
«Альянс-Іст», на виконання договору № 58
від 19.04.2012 року,не виявлено фактичного
відвантаження товарів, реального
транспортування та зберігання, а також
належним чином складених первинних
документів, по яких відбувався би рух
товару від продавця (постачальника)
покупця, а також документів, що
підтверджують прийняття,
оприбуткування відвантаження ТМЦ.
Немає можливості встановити фактичний
шлях перевезення. Такий висновок
відповідач обґрунтовує
невідповідністю товарно-транспортних
накладних вимогам, встановленим
Типовими формами первинного обліку
роботи вантажного автомобіля, що
затверджені Наказом Міністерства
транспорту України та Міністерства
статистики України від 29.12.1995 №488/346.

Суд не погоджується з таким
обґрунтуванням, оскільки, норми даного
документу носять рекомендаційний
характер, та за своєю природою
зазначений наказ не є
нормативно-правовим актом, оскільки
його не внесено до Державного реєстру
нормативно-правових актів, отже, він не
є обов'язковим до виконання.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що при здійсненні
господарських операцій на виконання
вищезазначеного договору, сторонами
були складені всі необхідні первинні
документи та оформлені податкові
накладні.

Сума ПДВ за зазначеними податковими
накладними включена позивачем до
податкового кредиту.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3 ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст.198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи та проаналізувавши наведені
правові норми, суд дійшов висновку, що
оскільки податкові накладні оформлені
належним чином, сума 96240 грн.
правомірна віднесена позивачем до
податкового кредиту.

Суд критично ставиться до висновку
відповідача стосовно заниження
позивачем валових доходів, отриманих
від невстановленої юридичної та/або
фізичної особи на суму 577440 грн. та
завищення валових витрат на суму 481200
грн., що призвело до заниження податку
на прибуток в сумі 222314 грн., з огляду на
таке.

Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України, доходи,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з:доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті;інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до п. 135.2 ст. 135 Податкового
кодексу України, доходи визначаються
на підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п. 135.5.1-135.5.4 п. 135.5. ст.135 ПК
України, інші доходи включають: доходи
у вигляді дивідендів, отриманих від
нерезидентів, крім визначених пунктом
153.3.6 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу,
процентів, роялті, від володіння
борговими вимогами; доходи від
операцій оренди/лізингу, визначені
відповідно до пункту 153.7 статті 53 цього
Кодексу; суми штрафів та/або неустойки
чи пені, фактично отримані за рішенням
сторін договору або відповідних
державних органів, суду; вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
періоді, визначена на рівні не нижче
звичайної ціни, суми безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
дання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.137.1 ст.137 ПК України,
дохід від реалізації товарів
визнається за датою переходу покупцеві
права власності на такий товар. Дохід
від надання послуг та виконання робіт
визнається за датою складення акта або
іншого документа, оформленого
відповідно до вимог чинного
законодавства, який підтверджує
виконання робіт або надання послуг.

Згідно з п. 138.2 ст.138 ПК України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України,
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
контролюючому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом із поданням
розрахунку податкових зобов'язань за
звітний податковий період. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені, знищені або зіпсовані
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Отже, з наведеного вбачається, що
позивачем було правомірно віднесено 222
314 грн. до податку на прибуток.

При проведенні перевірки позивача
враховано матеріали перевірки, а саме
акт про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
ТОВ"Альянс-Іст" № 1317/153/38113730 від 18.04.2013
року.

Проте, суд звертає увагу на принцип
персональної відповідальності
платника податку, згідно якого, право
на податковий кредит не може ставитись
у пряму залежність від додержання
податкової дисципліни третіми особами.

Порушення постачальником товару
правил ведення господарської
діяльності не може бути підставою для
висновку про порушення покупцем товару
(робіт, послуг) вимог закону щодо
формування податкового кредиту та
валових витрат. За умови реального
здійснення господарської операції, яка
призвела до об'єктивної зміни складу
активів платника податків - покупця,
будь-які порушення постачальниками
товару податкового законодавства чи
правил ведення господарської
діяльності не можуть бути підставою
для позбавлення покупця права на
податковий кредит.

Таким чином, позивач не може нести
відповідальність за господарську
діяльність контрагентів.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд дійшов висновку, що
оспорювані податкові
повідомлення-рішення від 16.04.2014
року№ та № прийняті
відповідачем не у спосіб, що
передбачений Конституцією України та
Податковим кодексом України, без
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, а тому
вони є протиправними та підлягають
скасуванню. Таким чином, позовні вимоги
в цій частині є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Згідно квитанції № 40129.106.1 позивачем
було сплачено 10 відсотків розміру
ставки судового збору за майнові
вимоги - 487 грн. 201 коп. Решта суми
судового збору підлягає стягненню з
позивача пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини позовних вимог, у
зв'язку з чим, суд доходить висновку про
необхідність стягнення з позивача
частини несплаченого судового збору в
сумі 1948 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 71, 94, 160 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтерпен-Д» - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
16.04.2014 року № про збільшення
грошового зобов'язання позивача по
сплаті податку на прибуток в сумі 333471
грн. (222314 грн. - основний платіж, 111157 грн.
- штрафні (фінансові) санкції) та №
про збільшення грошового
зобов'язання позивача по сплаті
податку на додану вартість в сумі 144360
грн. (96240 грн. - основний платіж, 48120 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпен-Д»
відповідно до задоволених вимог
частину несплаченого судового збору в
сумі 1948 грн. 80 коп. (одна тисяча
дев'ятсот сорок вісім гривень
вісімдесят копійок).

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги в порядку,
встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 186 КАС
України.

Повний текст постанови складений 26.06.2014
року.

Суддя М.В.
Дєєв