Справа № 568/1675/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/29639/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Зайця В.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу, подану
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, на постанову
Радивилівського районного суду
Рівненської області від 19 лютого 2014
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 01 квітня 2014 року

у справі № 568/1675/13-а

за позовом ОСОБА_3

до Управління Пенсійного фонду
України в Радивилівському районі
Рівненської області

про визнання
бездіяльності протиправною і
зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до Радивилівського районного суду
Рівненської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Радивилівському районі Рівненської
області (далі - Управління ПФУ) про
визнання протиправною відмови у
призначенні пенсії та зобов'язання
відповідача призначити та виплачувати
пенсію за віком, починаючи з 27.08.2013.

Постановою Радивилівського районного
суду Рівненської області від 19.02.014,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 01.04.2014, у
позові відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ОСОБА_3
оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
прийняти нове рішення - про задоволення
позову.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_3 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Радивілів Рівненської
області. З 1979 року по 1993 рік працювала
на різних роботах в Україні та
колишньому СРСР.

У 2003 році позивач виїхала з України до
США на постійне місце проживання у
зв'язку з сімейними обставинами.

27.08.2013 позивач звернулась до Управління
ПФУ з заявою про призначення їй
пенсії.

Управління Пенсійного Фонду в
Радивилівському районі Рівненської
області листом від 09.09.2013 повідомило
про відсутність правових підстав для
призначення позивачу пенсії.

Позивач на момент звернення до
Управління ПФУ з заявою про
призначення пенсії досягла 61-го
річного віку, з 2003 року вона перебуває
на законних підставах у Сполучених
штатах Америки, що підтверджується
наданою суду копією закордонного
паспорту. На момент виїзду за кордон
позивач пенсійного віку не досягла, за
призначенням пенсії в Україні не
зверталася, на обліку як пенсіонер не
перебувала.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що відмовляючи у
призначенні пенсії позивачу,
Управління ПФУ діяло правомірно.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не може
погодитись зі вказаним висновком судів
попередніх інстанцій у повній мірі та
вважає його передчасним з огляду на
таке.

Відповідно до положень статті 24
Конституції України громадяни мають
рівні конституційні права і свободи та
є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за
ознаками раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно з статтею 46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, а
також у старості та в інших випадках,
передбачених законом. Тобто, право на
отримання пенсії в Україні є
конституційним правом громадянина
України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини визначено, що кожна
людина має право на вільне пересування
і свободу вибору місця проживання.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з частиною другою статті 2
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не може бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження.

Частиною першою статті 92 Закону
України від 05.11.1991 N 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення» визначено, що
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються.

У той же час, статтею 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначено, що
пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк),
протягом якого особа підлягала
державному соціальному страхуванню,
якою або за яку сплачувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування згідно із законодавством,
що діяло раніше, та/або підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню згідно із цим
Законом і за який сплачено страхові
внески.

Частиною першою статті 26 Закону
України від 09.07.2003 N 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Зважаючи на вищу юридичну силу
Конституції України поряд із Законом
України «Про пенсійне забезпечення» і
більш пізнє прийняття Закону України
від 09.07.2003 N 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до положень
якого позивач має право на призначення
пенсії на підставі положень статті 26
цього Закону не залежно від місця
проживання, суд касаційної інстанції
дійшов висновку щодо передчасності
відмови у задоволенні позову в цьому
випадку.

Проте, ураховуючи, що ОСОБА_3 досягнула
61-річного віку, необхідною умовою для
призначення їй пенсії є також
наявність страхового стажу не менше 15
років.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові акти названим
вимогам процесуального закону не
відповідають.

Відповідно до частини першої статті 70
КАС України належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70
КАС України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частин четвертої та
п'ятої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачає, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Ураховуючи вказані положення правових
норм адміністративного судочинства
стосовно принципу офіційного
з'ясування всіх обставин у справі та
належності доказів, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
звертає увагу на те, що під час
вирішення цього спору по суті та
прийняття правильного рішення суду
першої інстанції необхідно встановити
наявність у позивача страхового стажу,
необхідного для призначення пенсії за
віком.

З огляду на викладене доводи
касаційної скарги частково
заслуговують на увагу, у зв'язку з чим
наявні підстави для її часткового
задоволення та скасування
оскаржуваних судових рішень.

Частиною першою статті 220 КАС України
визначено, що суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій під час
прийняття рішень по суті спору у цій
справі було порушено норми
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу, подану ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Постанову Радивилівського районного
суду Рівненської області від 19 лютого
2014 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 01 квітня 2014 року в цій справі
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
КАС України.