Справа № 817/2156/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

29 серпня 2014 року м. Київ
В/800/3787/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Кравцова О.В.,

Васильченко Н.В.,

Єрьоміна А.В.,

Зайця В.С.,

Маслія В.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 5
червня 2014 року Верховним Судом України
у справі за його позовом до Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Рівненській області по
скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2012 року ОСОБА_6 (надалі -
позивач, заявник) звернувся до суду з
адміністративним позовом до Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Рівненській області (надалі
- Інспекція), в якому просив визнати
протиправною та скасувати постанову
начальника інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Рівненській області від 23 серпня 2012
року № 790-П про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, передбачене абзацом 4
пункту 6 частини другої статті 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності».

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 15 липня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23 вересня
2013 року, адміністративний позов
задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 5 червня 2014 року постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 15 липня 2013
року, ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 23 вересня 2013 року скасовано та
прийнято нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

У заяві про перегляд судового рішення
заявник посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме: пункту 6 частини другої статті 2
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності».

Не погоджуючись з рішенням суду
касаційної інстанції, позивач подав до
Вищого адміністративного суду України
заяву про його перегляд Верховним
Судом України.

Як приклад неоднакового застосування
одних і тих самих правових норм,
заявник вказує на ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 28
листопада 2013 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), підставами для перегляду
можуть бути виключно неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 5 червня 2014 року, про
перегляд якої ставить питання заявник,
суд касаційної інстанції скасував
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій, прийшовши до висновку про
законність дій Інспекції, оскільки
складений за результатами перевірки
акт щодо дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил
відповідає за формою та вимогам щодо
заповнення, встановлених наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 15 травня 2012
року № 240, а був підписаний заявником
без зауважень. У свою чергу,
оскаржувана постанова про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності також за
формою відповідає вищезазначеному
наказу та прийнята відповідачем
відповідно до вимог законодавства,
оскільки обставини справи свідчать про
експлуатацію приміщення, а саме:
завезення у приміщення автозапчастин,
автомобільних масел та інших речей, що
планувалось реалізувати в подальшому,
розміщення на об'єкті робочого столу з
комп'ютерною технікою, камер відео -
спостереження, телевізора, на якому
виводились картинки з відеокамер,
перебування чотирьох автомобілів у
приміщеннях для їх обслуговування.

З наданої ухвали Вищого
адміністративного суду України від 28
листопада 2013 року у справі № К/800/28487/13,
на яку позивач посилається, як на
підставу для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
не вбачається неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права при вирішенні
спору у подібних правовідносинах,
оскільки в даній справі Вищий
адміністративний суд України
погодився із судами попередніх
інстанції щодо задоволення позовних
вимог через відсутність в матеріалах
справи доказів щодо реалізації
товарів, надання послуг, спрямованих на
отримання доходу.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Правовідносини між сторонами у справі,
в якій ухвалене перелічене судове
рішення, виникли з інших, відмінних між
собою, обставин, яким надавалася
правова оцінка, тобто такі
правовідносини не є подібними, в них
ухвалені різні судові рішення з
неоднаковим застосуванням норм
матеріального права, що виключає
можливість допуску справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Рівненській області по скасування
постанови.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіКравцов О.В.,
Васильченко Н.В.
Єрьомін А.В.
Заєць В.С.
Маслій В.І.