Справа № 803/1653/14
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року Справа № 803/1653/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання
Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Калинович
Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції у
Волинській області про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції у
Волинській області про визнання
протиправним рішення № 1397/02-2.3.106 від 17
липня 2014 року та зобов'язання здійснити
відмітку в актовому записі про
розірвання шлюбу.

Представником позивача було подано
заяву про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої, позивач просить суд
визнати нечинним рішення відповідача
№ 1397/02-2.3.106 від 17 липня 2014 року та
зобов'язати відповідача здійснити
відмітку в актовому записі про шлюб
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання шлюбу
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
Рішення Суду першої інстанції,
слідства та у справах насильства над
жінками номер три м. Новельда № 000007/2013
від 10 січня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Відповідно Рішення Суду першої
інстанції, слідства та у справах
насильства над жінками номер три м.
Новельда № 000007/2013 від 10 січня 2013 року
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.
ОСОБА_2 звернулась до відділу Державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції із
відповідною заявою про здійснення
відмітки в актовому записі про
розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на підставі вищевказаного судового
рішення про розлучення від 10 січня 2013
року. До заяви ОСОБА_2 долучила
нотаріально засвідчену копію Рішення
Суду першої інстанції, слідства та у
справах насильства над жінками номер
три м. Новельда № 000007/2013 від 10 січня 2013
року із перекладом Консульського
відділу Посольства України в
Королівстві Іспанія.

Відповіддю на вищезазначену заяву 17
липня 2014 року відповідачем було
відмовлено здійснити відмітку в
актовому записі про шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на підставі Рішення № 000007/2013 від
10 січня 2013 року.

Мотивація відмови Відповідача
ґрунтується на тому, що відсутні
положення про порядок виконання рішень
іноземних судів у Законі України «Про
міжнародне приватне право» у зв'язку із
відсутністю міжнародного договору між
Україною та Королівством Іспанія.

Вважає, що рішення відповідача від 17
липня 2014 року про відмову у проведенні
відмітки в актовому записі про шлюб, а
саме - про розірвання шлюбу між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 винесено з порушенням норм
чинного законодавства.

Від відповідача надійшло письмове
заперечення на адміністративний позов,
яке обґрунтовано наступним. Відповідно
до статті 399 Цивільного процесуального
кодексу України, рішення іноземного
суду, що не підлягає примусовому
виконанню, визнається в Україні, якщо
його визнання передбачено
міжнародними договорами. Відповідно до
статті 400 цього кодексу клопотання про
визнання рішення іноземного суду, що не
підлягає примусовому виконанню,
подається також за умови наявності
міжнародних договорів.

Визнання іноземного судового рішення
не завжди супроводжується його
виконанням. Процесуальне
законодавство України розділяє
рішення іноземного суду на рішення, які
підлягають примусовому виконанню на
території України та рішення, які не
підлягають примусовому виконанню,
наприклад: про визнання чи позбавлення
батьківських прав, про розірвання
шлюбу, про встановлення фактів, що
мають юридичне значення, тощо, тобто,
тих рішень іноземних судів, які носять
немайновий характер. Дані рішення
визнаються на території України без
проведення дій по його визнанню.

Отже, порядок визнання та виконання в
Україні рішень іноземних судів
визначається міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Між Україною
та Королівством Іспанії немає
міжнародного договору про правову
допомогу у цивільних та сімейних
справах, який би регулював процедуру
визнання та виконання рішення
іноземного суду про розірвання шлюбу.
Окрім того, вказує на те, що відповідно
до приписів абзацу 2 частини 7 статті 15
Закону України «Про державну
реєстрацію актів цивільного стану», у
разі розірвання шлюбу в судовому
порядку рішення суду, яке набрало
законної сили, надсилається судом до
органу державної реєстрації актів
цивільного стану за місцем ухвалення
рішення. В зв'язку з відсутністю
укладеного між Україною та
Королівством Іспанії міжнародного
договору про правову допомогу у
цивільних та сімейних справах, вказана
вимога Закону не дотримана. Тому,
вимоги позивача не мають під собою
жодного правового обґрунтування.

В судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримала з підстав у ньому
викладених та просила суд позовні
вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову заперечила
та просила суд в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю. Окрім того,
пояснила, що позивачем, як підставу для
здійснення відмітки в актовому записі
про розірвання шлюбу, було подано
Рішення Суду першої інстанції,
слідства та у справах насильства над
жінками номер три м. Новельда № 000007/2013
від 10 січня 2013 року про розірвання
шлюбу між позивачем та ОСОБА_3, а також
судове рішення того ж суду від 31 січня
2014 року, яким було внесено виправлення
в судове рішення від 10 січня 2013 року, а
саме виправлено помилку в написанні
прізвище позивача. Однак, обидва
судових рішення засвідченні одним
апостилем, що суперечить Конвенції, що
скасовує вимогу легалізації іноземних
офіційних документів від 05 жовтня 1961
року.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов до задоволення
не підлягає. При цьому судом враховано
наступне.

Судом встановлено, що позивач 18 червня
2014 року звернулась до відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції у
Волинській області із заявою про
здійснення відмітки в актовому записі
про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для такого звернення стало
Рішення Суду Першої Інстанції і
Слідчого суду номер три м. Новельда
(Королівство Іспанія) № 000007/2013 від 10
січня 2013 року, яким було розірвано
вказаний шлюб.

Листом від 17 липня 2014 року відповідачем
в задоволенні заяви було відмовлено з
посиланням на статтю 13 Закону України
«Про міжнародне приватне право»,
відповідно до якої, документи, що
видані уповноваженими органами
іноземних держав у встановленій формі,
визнаються дійсними в Україні в разі їх
легалізації, якщо інше не передбачено
законом або міжнародним договором
України.

Відносини, пов'язані з проведенням
державної реєстрації актів цивільного
стану, внесенням до актових записів
цивільного стану змін, їх поновленням і
анулюванням врегульовано Законом
України «Про державну реєстрацію актів
цивільного стану» від 01 липня 2010 року №
2398-VI (надалі - Закон № 2398).

Статтею 2 Закону № 2398 визначено, що
актами цивільного стану є події та дії,
які нерозривно пов'язані з фізичною
особою і започатковують, змінюють,
доповнюють або припиняють її
можливість бути суб'єктом цивільних
прав та обов'язків. Державній
реєстрації відповідно до цього Закону
підлягають народження фізичної особи
та її походження, шлюб, розірвання
шлюбу у випадках, передбачених законом,
зміна імені, смерть.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону
№ 2398, державна реєстрація актів
цивільного стану у встановлених
законом випадках є обов'язковою.
Відомості про народження фізичної
особи та її походження, усиновлення,
позбавлення та поновлення
батьківських прав, шлюб, розірвання
шлюбу, зміну імені, смерть підлягають
обов'язковому внесенню до Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян та Єдиного державного
демографічного реєстру в обсязі,
визначеному Законом України «Про
Єдиний державний демографічний реєстр
та документи, що підтверджують
громадянство України, посвідчують
особу чи її спеціальний статус».

Повноваження щодо державної
реєстрації актів цивільного стану,
зокрема, розірвання шлюбу, відповідно
до положень статті 6 Закону № 2398
покладено на відповідні відділи
державної реєстрації актів цивільного
стану.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону № 2398,
державна реєстрація актів цивільного
стану проводиться відповідно до цього
Закону, Цивільного та Сімейного
кодексів України та інших актів
законодавства органами державної
реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2398
визначено, що державна реєстрація
актів цивільного стану проводиться з
метою забезпечення реалізації прав
фізичної особи та офіційного визнання
і підтвердження державою фактів
народження фізичної особи та її
походження, шлюбу, розірвання шлюбу,
зміни імені, смерті.

Відповідно до частини 7 статті 15 Закону
№ 2398, про державну реєстрацію
розірвання шлюбу та про розірвання
шлюбу, здійснене в судовому порядку,
робиться відмітка в актовому записі
про шлюб. У разі розірвання шлюбу в
судовому порядку рішення суду, яке
набрало законної сили, надсилається
судом до органу державної реєстрації
актів цивільного стану за місцем
ухвалення рішення.

Таким чином, з аналізу наведених норм
вбачається, що відділи державної
реєстрації актів цивільного стану при
здійсненні своїх функцій не створюють,
змінюють чи припиняють правовідносини,
а лише наділені функціями фіксування
(реєстрації) у встановленому Законом
порядку певних юридичних фактів (подій,
дій), що вже настали. Юридичною
підставою виникнення, зміни чи
припинення правовідносин, зокрема, є
рішення суду, що набрало законної сили.
При цьому, факт розірвання шлюбу
підлягає обов'язковій реєстрації.

Водночас, в частині 1 статті 21 Закону №
2398 наведено перелік підстав для
відмови в державній реєстрації актів
цивільного стану, а саме: у державній
реєстрації актів цивільного стану може
бути відмовлено, якщо державна
реєстрація суперечить вимогам
законодавства України; державна
реєстрація повинна проводитися в
іншому органі державної реєстрації
актів цивільного стану; з проханням про
державну реєстрацію звернулася
недієздатна особа або особа, яка не має
необхідних для цього повноважень.
Вказаний перелік є вичерпним.

Судом встановлено, що шлюб між
позивачем та ОСОБА_3 було розірвано
Рішенням Суду Першої Інстанції і
Слідчого суду номер три м. Новельда
(Королівство Іспанія) № 000007/2013 від 10
січня 2013 року.

Шлюбні відносини між позивачем та
ОСОБА_3, які були припинені зазначеним
рішенням суду за своєю правовою
природою є приватноправовими.
Юридичний факт, який припинив ці
відносини (Рішення Рішенням Суду
Першої Інстанції і Слідчого суду номер
три м. Новельда (Королівство Іспанія) №
000007/2013 від 10 січня 2013 року) мів місце на
території іноземної держави.

Таким чином, вказані відносини
перебувають в сфері застосування
Закону України «Про міжнародне
приватне право» від 23 червня 2005 року №
2709-IV (надалі - Закон № 2709), приписами
статті 2 якого, визначено, що цей Закон
застосовується до таких питань, що
виникають у сфері приватноправових
відносин з іноземним елементом:
визначення застосовуваного права;
процесуальна правоздатність і
дієздатність іноземців, осіб без
громадянства та іноземних юридичних
осіб; підсудність судам України справ з
іноземним елементом; виконання судових
доручень; визнання та виконання в
Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до статті 13 Закону № 2709,
документи, що видані уповноваженими
органами іноземних держав у
встановленій формі, визнаються
дійсними в Україні в разі їх
легалізації, якщо інше не передбачено
законом або міжнародним договором
України.

Вимоги щодо оформлення іноземних
офіційних документів містять
міжнародні договори України, а саме:
Конвенція, що скасовує вимогу
легалізації іноземних офіційних
документів, 1961 року (набула чинності
для України 22.12.2003 року); дво- або
багатосторонні договори України про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах. Такі договори, як правило,
передбачають, що документи, які
підготував або засвідчив відповідний
орган однієї з Договірних Сторін,
скріплені гербовою печаткою і підписом
уповноваженої особи, мають силу
документа на території іншої
Договірної сторони без потреби
будь-якого іншого засвідчення.
Документи, які на території однієї з
Договірних Сторін визнаються
офіційними, вважаються такими ж на
території іншої Договірної Сторони.

Враховуючи вищевикладене, іноземні
офіційні документи користуються
доказовою силою офіційних документів
на території України: без будь-якого
додаткового засвідчення, якщо вони
складені на території держави, з якими
Україна має відповідні дво- або
багатосторонні договори; за умови
засвідчення штампом апостиль, якщо
вони складені на території
держав-учасниць Конвенції, що скасовує
вимогу легалізації іноземних
офіційних документів, 1961 року; за умови
наявності консульської легалізації,
якщо вони складені на території держав,
з якими Україна не має вищезазначених
договорів.

Таким чином, в розумінні легалізації
належним чином легалізованим
вважається іноземний офіційний
документ, який, відповідно до вимог
чинного законодавства України,
користується доказовою силою
офіційного документа на території
України.

Судом встановлено, що між Україною та
Королівством Іспанія відсутній
договір про правову допомогу і правові
відносини у цивільних, сімейних і
кримінальних справах. Однак, і Україна
і Королівство Іспанія є
державами-учасниками Конвенції, що
скасовує вимогу легалізації іноземних
офіційних документів, 1961 року (надалі -
Конвенція).

Відповідно до частини 1 статті 1
Конвенції, її дія поширюється на
офіційні документи, які були складені
на території однієї з Договірних
держав і мають бути представлені на
території іншої Договірної держави.

Частиною 2 статті 1 Конвенції визначено,
що для цілей цієї Конвенції офіційними
документами вважаються, зокрема,
документи, які виходять від органу або
посадової особи, і що діють у сфері
судової юрисдикції держави, включаючи
документи, які виходять від органів
прокуратури, секретаря суду або
судового виконавця.

Відповідно до положень статті 3 та 4
Конвенції, єдиною формальною
процедурою, яка може вимагатися для
посвідчення автентичності підпису,
якості, в якій виступала особа, що
підписала документ, та, у відповідному
випадку, автентичності відбитку
печатки або штампу, якими скріплений
документ, є проставлення передбаченого
статтею 4 апостиля компетентним
органом держави, в якій документ був
складений. Апостиль проставляється на
самому документі або на окремому
аркуші, що скріпляється з документом;
він повинен відповідати зразку, що
додається до Конвенції.

Статтею 13 Сімейного кодексу України
встановлено, що частиною національного
сімейного законодавства України є
міжнародні договори, що регулюють
сімейні відносини, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; якщо в міжнародному
договорі України, укладеному в
установленому порядку, містяться інші
правила, ніж ті, що встановлені
відповідним актом сімейного
законодавства, застосовуються правила
відповідного міжнародного договору
України.

Приписи вказаної норми
кореспондуються з положеннями
закріпленими в статті 10 Цивільного
Кодексу України, відповідно до якої,
чинний міжнародний договір, який
регулює цивільні відносини, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, є частиною
національного цивільного
законодавства України; якщо у чинному
міжнародному договорі України,
укладеному у встановленому законом
порядку, містяться інші правила, ніж ті,
що встановлені відповідним актом
цивільного законодавства,
застосовуються правила відповідного
міжнародного договору України.

Таким чином, якщо особою надано
відповідному відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
рішення суду, яке створює, змінює або
припиняє приватні правовідносини, і
яке винесене на території іноземної
держави-учасника Конвенції, за умови
засвідчення цього рішення штампом
апостиль у порядку та у спосіб
визначений Конвенцією, відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану не може вимагати від особи
будь-яких інших дій по визнанню або
легалізації такого рішення суду.

Відтак, не може бути підставою для
відмови в державній реєстрації актів
цивільного стану відсутність
міжнародного двостороннього договору
про правову допомогу і правові
відносини у цивільних, сімейних і
кримінальних справах чи недотримання
вимог національного законодавства,
зокрема щодо порядку надсилання
рішення суду про розірвання шлюбу до
відповідного відділу державної
реєстрації актів цивільного стану.

Водночас, із змісту Конвенції
вбачається, що апостиль повинен
проставлятись на кожному офіційному
документі, який в подальшому має бути
представлений на території іншої
Договірної держави.

В судовому засіданні було досліджено
оригінал та нотаріально посвідчену
копію Рішення Суду Першої Інстанції і
Слідчого суду номер три м. Новельда №
000007/2013 від 10 січня 2013 року, Рішення Суду
Першої Інстанції і Слідчого суду номер
три м. Новельда, від 31 січня 2014 року,
яким було виправлено помилку у
судовому рішенні №000007/2013 від 10 січня 2013
року, а саме: помилку в написанні
прізвища ОСОБА_2 (позивача), апостиль
вчинений судовим секретарем Суду
Першої Інстанції і Слідчого суду номер
три м. Новельда та засвідчений 14 травня
2014 року Уповноваженим Урядовим
Секретарем та печаткою Верховного Суду
Юстиції Валенсії.

Вказані документи разом з перекладом,
що засвідчений Генеральним
консульством України в Барселоні,
прошиті ниткою в спосіб, який
унеможливлює їх роз'єднання без
пошкодження аркуша, та засвідчені
печаткою Генерального консульства
України в Барселоні та підписом
посадової особи.

Судові рішення № 000007/2013 від 10 січня 2013
року та від 31 січня 2014 року про
виправлення помилки за своєю правовою
та процесуальною природою є різними
рішеннями суду (офіційними
документами), які розділені в часі
постановлення та є відмінними за своїм
змістом.

Таким чином, позивачем було надано два
судових рішення та один апостиль на
окремому аркуші, що суперечить вимогам
Конвенції, що скасовує вимогу
легалізації іноземних офіційних
документів, 1961 року, а відтак надані
судові рішення не є належним чином
легалізовані та можуть користуватись
доказовою силою офіційних документів
на території України.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідач відмовляючи
позивачу у вчинені відмітки в актовому
записі про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на підставі Рішення Суду Першої
Інстанції і Слідчого суду номер три м.
Новельда (Королівство Іспанія) № 000007/2013
від 10 січня 2013 року, діяв у повній
відповідності до вимог чинного
законодавства України.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями
162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України та на підставі
Конвенції, що скасовує вимогу
легалізації іноземних офіційних
документів від 05 жовтня 1961 року, Закону
України «Про державну реєстрацію актів
цивільного стану», суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, яка буде складена у
повному обсязі 09 вересня 2014 року. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Ф.А. Волдінер