Справа № 826/6888/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6888/14
інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю
секретаря Тищенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів до Публічного
акціонерного товариства "Акціонрна
компанія "Київводоканал" про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Київське міське відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
звернулось з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу по створенню
робочих місць для працевлаштування
інвалідів за 2013 рік у розмірі 5 087 330,58
грн. та пені за порушення строків
сплати суми санкцій у розмірі 41 207,40 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 червня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та винести нове
рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на
незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність рішення суду, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом норм матеріального та
поцесуального права, що є підставою для
скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанову суду
слід залишити без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал" 27
лютого 2014 року подало до Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звіт про зайнятість
та працевлаштування інвалідів за 2013
рік за формою та в порядку,
встановленими наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10 лютого 2007 року № 42.

Згідно вказаного звіту відповідач у 2013
році мав працевлаштувати 252 інваліда,
оскільки середньооблікова кількість
штатних працівників у 2013 році складала
6 292 особи, проте працевлаштував 150 осіб.
Відповідно до звіту, розмір середньої
річної заробітної плати на Публічному
акціонерному товаристві "Акціонерна
компанія "Київводоканал" становить 49 876
грн.

На підставі зазначеного звіту, за
невиконання нормативу щодо створення
102 робочих місця для працевлаштування
інвалідів до відповідача було
застосовано штраф у розмірі 5 087 330,58 грн.
та нарахована пеня за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 41 207,40 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних вимог прийшов до
висновку, що відповідачем було вжито
усіх необхідних заходів, спрямованих
на виконання покладеного на нього
обов'язку щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів та
працевлаштовано інвалідів, а тому
відсутні правові підстави для
задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з
висновком першої інстанції та зазначає
наступне.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ і організацій незалежно від
форми власності і господарювання
нормативи робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів,
становить чотири відсотки
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 15 осіб - у кількості
одного робочого місця.
Відповідальність за незабезпечення
зазначених нормативів відповідно до
ст.19 вказаного Закону покладається на
керівників підприємств. В разі, коли
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж встановлено нормативом, то
підприємства зобов'язані сплачувати
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати (чи половини
її розміру, якщо працює від 8 до 15 осіб).

Згідно до ч.2 ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу
встановленого частиною першою цієї
статті і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 цього Закону встановлено, що
підприємства, установи (організації)
незалежно від їх форм власності, де
кількість працюючих інвалідів менша
ніж встановлено нормативом, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду України соціального захисту
інвалідів штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце, не зайняте інвалідом.

У відповідності до ч. 2 ст. 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Розмір
пені обчислюється, виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Так, з матеріалів справи вбачається, та
не заперечується сторонами по справі,
що Публічним акціонерним товариством
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
подавалися щомісяця звіти за формою
3-ПН з переліком вакансій, призначених
для працевлаштування інвалідів до
Печерського районного центру
зайнятості, Дарницького районного
центру зайнятості, Оболонського
районного центру зайнятості,
Деснянського районного центру
зайнятості, Дніпровського районного
центру зайнятості про наявність 147
вакантних посад для працевлаштування
інвалідів.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно п. 5 Положення, підприємства
розробляють заходи щодо створення
робочих місць для інвалідів, включають
їх до колективного договору,
інформують центри зайнятості. Місцеві
органи соціального захисту населення
та відділення Фонду соціального
захисту інвалідів про створення
(пристосування) робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Пунктом 10 Положення передбачено, що
працевлаштування інвалідів
здійснюється державною службою
зайнятості, органами Мінсоцзахисту,
місцевими Радами народних депутатів,
громадськими організаціями інвалідів
з урахуванням побажань, стану здоров'я
Інвалідів, їхніх здібностей і
професійних навичок відповідно до
висновків МСЕК.

Таким чином, чинним законодавством
передбачений обов'язок повідомлення
підприємствами, установами та
організаціями уповноважених органів
про наявність вільних робочих місць
для працевлаштування інвалідів (форма
3-ПН), за наслідками розгляду яких
компетентні органи направляють на
підприємство для працевлаштування
інвалідів.

Разом з тим, судом першої інстанції
встановлено, що відповідач, в час коли у
нього не були працевлаштовані
інваліди, подавав відповідні звіти
форми 3ПН до районних центрів
зайнятості про наявність вакантних
робочих місць, тобто, на думку суду
підприємство вжило усі можливі заходи
щодо працевлаштування інвалідів.

Доводи апелянта стосовно того, що
відповідач не ввів в дію робочі місця
для ста двох інвалідів шляхом
працевлаштування інвалідів, а тому
зобов'язане сплатити
адміністративно-господарські санкції,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки обов'язок підприємства з
створення робочих місць для інвалідів,
інформування підприємством
уповноважених органів щодо наявності
на підприємстві робочих місць для
працевлаштування осіб, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, не супроводжується
обов'язком підприємства займатись
пошуком інвалідів для їх
працевлаштування на створених робочих
місцях для працівників-інвалідів на
підприємстві, а створення робочих
місць і введення їх в дію має
відбуватись з урахуванням стану
здоров'я, здібностей і професійних
навичок інвалідів, забезпечення прав
яких на працевлаштування та на
оплачувану роботу здійснюється,
відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», в редакції закону
від 23.02.2006р., шляхом безпосереднього
звернення інвалідів до підприємств,
установ, організацій чи до державної
служби зайнятості.

Крім того, статтею 218 Господарського
кодексу України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відноси
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Відтак, при вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
слід виходити із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Частиною 1 ст. 18 Закону передбачено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи в дома, здійснюється шляхом її
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Відповідно до ч. 3З ст. 18-1 Закону саме
центр зайнятості здійснює пошук
підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань.

Однак, з матеріалів справи вбачається,
що протягом 2013 року Печерський,
Дарницький, Оболонський, Деснянський
та Дніпровський районні центри
зайнятості не направляли до ПАТ «АК
«Київводоканал» для працевлаштування
осіб з числа пільгових категорій
громадян (інвалідів).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що відповідачем виконано
зазначені вимоги законодавства, а не
зайнятість необхідної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів виникла не з його вини.

Аналогічна позиція висловлена Вищим
адміністративним судом України в
ухвалі від 24.04.2014 року у справі
К/9991/52814/11, та інших, де зазначено, що у
випадку створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, на
виконання ст. 19 Закону, та інформування
центру зайнятості про наявні вакантні
місця, у суду відсутні правові підстави
для стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню

При цьому апеляційні скарги не містять
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційних скаргах
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 05 вересня 2014
року.

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Межевич М.В.

Сорочко Є.О.