Справа № 806/2971/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/2971/14

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Житомир справа № 806/2971/14

категорія 11.2

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Липа В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції до Прокуратури м. Житомира про визнання протиправними дії,-

встановив:

Представник позивача просив справу розглянути в письмовому провадженні, надав відповідну заяву.

Прокурор просив справу розглянути в письмовому провадженні, надав відповідну заяву. Також ним було подано письмові заперечення на адміністративний позов, у яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодекс адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем та прокурором документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

У відповідності до вимог статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

При цьому слід зазначити, що Закон України "Про прокуратуру", як і інші джерела національного законодавства України, не наділяє прокуратуру повноваженнями щодо нагляду за додержанням і застосуванням законів у ході судового провадження.

Відповідно умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає саме Закон України "Про виконавче провадження" як спеціальний нормативно-правовий акт.

Згідно статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", знайомитися із матеріалами мають право тільки сторони, а також інші учасники, що залучаються державним виконавцем до проведення виконавчих дій.

Функції прокурора як суб'єкта цієї процесуальної діяльності у виконавчому провадженні відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" відповідають функціям сторони або представника сторони, у випадку здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді та відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа за його заявою. Ніяких особливих процесуальних повноважень у виконавчому провадженні, відмінних від повноважень сторони або представника Закон України "Про виконавче провадження" прокурору не надає.

Згідно із ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження", прокурор бере участь у виконавчому провадженні у випадку здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді та відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа за його заявою.

Інших можливостей для участі прокурора Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним нормативним актом, не передбачено.

Вказані висновки відображено у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" прокурор набуває статусу учасника виконавчого провадження за умови, що в передбачених ст.36 Закону України від 5 листопада 1991 року "Про прокуратуру" випадках він здійснював представництво інтересів громадянина або держави в суді і зазначене виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого документа за його заявою.

Слід зазначити, що порядок здійснення контролю за законністю виконавчого провадження та виключний перелік посадових осіб, які мають право проводити перевірку законності виконавчого провадження та витребовувати їх з відповідного органу державної виконавчої служби, встановлено статтями 83, 84, 85, 86 Закону України "Про виконавче провадження".

Нормами ст. 10 Закону України "Про державну виконавчу службу" визначено, що контроль за діяльністю працівників органів державної виконавчої служби та за законністю виконавчого провадження здійснюють Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, Головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - через відповідні управління державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження", контроль за законністю виконавчого провадження здійснюють Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби, а Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - через відповідні управління державної виконавчої служби.

Прокурор у зазначеному переліку осіб, які відповідають за законність виконавчого провадження, відсутній.

Крім того, у відповідності до ч. 7 ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження", забороняється втручання інших державних або недержавних органів та їх посадових осіб у виконавче провадження, крім випадків, передбачених цим Законом. Виїмка документа виконавчого провадження здійснюється виключно за рішенням суду. При проведенні виїмки оригіналу виконавчого документа чи виконавчого провадження виконавець в своєму рішенні зазначає про зупинення виконавчого провадження.

До того ж, повноваження прокурора з нагляду за виконавчим провадженням також відсутні у Законі України "Про прокуратуру".

Як вбачається з матеріалів справи, підставною для проведення перевірки та витребовування виконавчих проваджень слугувала значна кількість виконавчих проваджень з порушенням строків здійснення виконавчого провадження, що свідчило про можливі порушення вимог законодавства "Про виконавче провадження" з боку органу державної виконавчої служби.

За наявності таких підстав, не вбачається можливим проведення перевірки діяльності органу державної виконавчої служби по примусовому стягненню коштів у відокремленості від відповідних матеріалів виконавчого провадження.

Суд зазначає, що Закони України "Про виконавче провадження" та "Про прокуратуру" не надають прокурору повноважень щодо скасування постанов державного виконавця, зупиненню їх дії, визнання дій державного виконавця протиправними, надання йому обов'язкових до виконання вказівок.

Натомість, Законом передбачена можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця до вищестоящих керівників органів державної виконавчої служби або до суду, які наділені реальними повноваженнями щодо впливу на державного виконавця по дотриманню ним законності під час виконавчого провадження, скасування його незаконних постанов, зупинення дій, заборони вчиняти певні дій, визнавати його дії протиправними.

На думку суду, прокурор, будучи представником сторони у справі та за заявами якого відкривались вказані виконавчі провадження, може з'ясовувати усі обставини та дії, які вчинялись під час виконавчого провадження, використовуючи права сторони виконавчого провадження, шляхом подання письмової заяви, а не винесенням постанови про призначення перевірки та проведення перевірки з витребовуванням виконавчих проваджень.

Враховуючи все вищевикладене, суд зазначає, що існування встановленої спеціальним нормативним актом заборони втручання у виконавче провадження, спростовує посилання відповідача на положення Закону України "Про прокуратуру", в частині повноважень, щодо здійснення прокурорського нагляду за додержанням та застосуванням законів, в тому числі і органах державної виконавчої служби, в рамках здійснення виконавчих проваджень.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що існує рішення Верховного Суду України щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, то при вирішенні даної справи в силу вимог ст. 244-2 КАС України, суд першої інстанції при розгляді даної справи, зобов'язаний враховувати такі висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений адміністративний позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись Законами України "Про прокуратуру", "Про виконавче провадження", "Про державну виконавчу службу", статтями 71, 128, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позовні вимоги Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції задовольнити.

Визнати протиправними дії Прокуратури м. Житомира щодо витребовування на перевірку виконавчих проваджень про стягнення на користь Комунального підприємства "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради та виконавчих проваджень про стягнення шкоди, завданої злочинами.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа