Справа № 826/11081/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 серпня 2014 року № 826/11081/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. при секретарі судового
засідання Віруцькій О.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТМ "Гранд Галерея" до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТМ «Гранд Галерея»
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 22.07.2014
№08.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що висновки
викладені в акті від 04.07.2014
№594/26-55-22-08/37142199 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «ТМ «Гранд Галерея» з
питань дотримання вимог податкового та
валютного законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «Торенія» за
період з 01.09.2012 по 31.03.2014» в частині
завищення податкового кредиту є
необґрунтованими та спростовуються
наявними матеріалами.

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві - заперечував проти задоволення
позовних вимог з підстав викладених у
письмових запереченнях, які долучено
до матеріалів справи та зазначив, що
позивачем не було надано до перевірки
первинні документи. Посилання
позивача, що таки документи були
вилучені прокуратурою Луганської
області є безпідставним, оскільки
Прокуратура Луганської області
повідомила, що позивачем було надано
копії первинних бухгалтерських
документів, оригінали документів не
вилучались. В ході проведення
перевірки не встановлено факту
передачі, транспортування, зберігання
товарів, у зв'язку з відсутністю
первинної бухгалтерської
документації, внаслідок чого вказано
про завищення позивачем податкового
кредиту та винесено оскаржуване
податкове повідомлення-рішення.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «ТМ «Гранд
Галерея» з питань дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Торенія» за період з 01.09.2012 по
31.03.2014, за результатом якої складено акт
від 04.07.2014 №594/26-55-22-08/37142199 (далі - акт
перевірки).

Як вбачається з акту перевірки,
податковий орган дійшов висновку,
зокрема, про порушення позивачем норм
п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, внаслідок
чого позивачем завищено податковий
кредит на загальну суму 6 106 663,45 грн.

На підставі акту перевірки податковим
органом винесено податкове
повідомлення-рішення від 22.07.2014
№08, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання на загальну
суму 7 633 329 грн. (за основним платежем 6
106 663 грн., за штрафними (фінансовими )
санкціями 1 526 666 грн.).

Порушення позивачем норм податкового
законодавства податковий орган
обґрунтовує тим, що господарські
операції здійснені між позивачем та
ТОВ «Торенія» не спричинили настання
правових наслідків внаслідок чого
позивач завищив податковий кредит з
податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що
податковим органом на адресу позивача
було скеровано запит від 20.06.2014
№28703/10/26-55-22-08-10 про надання первинних
документів та податкового обліку
фінансово-господарської діяльності та
податкового обліку
фінансово-господарської діяльності по
взаємовідносинам з ТОВ «Торенія» за
період з 01.09.2012 по 31.03.2014.

Судом встановлено, що позивач надав
відповідь щодо вилучення первинних
документів Прокуратурою Луганської
області. Проте на запит податкового
органу Прокуратурою Луганської
області копії запитуваних матеріалів
не надано.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач мав фінансово-господарські
відносини з ТОВ «Торенія», в ході яких
ТОВ «Торенія» було надано позивачу
податкові накладні, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Факт оплати позивачем придбаних у ТОВ
«Торенія» товарів не заперечується
сторонами.

Судом встановлено, що в графі підпис і
прізвище особи, яка склала податкову
накладну від імені ТОВ "Торенія"
зазначено ОСОБА_1.

В матеріалах справи наявний протокол
допиту свідка ОСОБА_1 (засновник ТОВ
«Торенія»), в якому зазначено, що
останній зареєстрував ТОВ «Торенія» за
грошову винагороду, проте
фінансово-господарську діяльністю він
не займався, жодних первинних
податкових та бухгалтерських
документів не підписував, чим
займалось товариство не знає.

Згідно з п.2, 3, 5 ст. 65 Господарського
кодексу України: власник здійснює свої
права щодо управління підприємством
безпосередньо або через уповноважені
ним органи відповідно до статуту
підприємства чи інших установчих
документів. Для керівництва
господарською діяльністю підприємства
власник (власники) або уповноважений
ним орган призначає (обирає) керівника
підприємства. Керівник підприємства
без доручення діє від імені
підприємства, представляє його
інтереси в органах державної влади і
органах місцевого самоврядування,
інших організаціях, у відносинах з
юридичними особами та громадянами,
формує адміністрацію підприємства і
вирішує питання діяльності
підприємства в межах та порядку,
визначених установчими документами.

Згідно з пунктом 3 статті 8 Розділу III
Закону України від 16.07.1999р. № 996 "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (надалі -Закон
України №996) визначено, що
відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Згідно з вказаними вище поясненнями
громадянина ОСОБА_1, який був
директором (засновником) ТОВ "Торенія",
вони не мали відношення до зазначених
обов'язків покладених на них згідно з
Законом України від 16.07.1999р. № 996.

У відповідності до п.2 ст.3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.99р. №996, податкова звітність
грунтується на даних бухгалтерського
обліку, що ведеться підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які згідно з Законом є
документами, що містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Статтею 9 Закону України № 996 "
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.1995р. за №168/704, первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно п.2.4, п.2.16 Положення "Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.95р. та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
№168/704, визначено, що: первинні
документи для надання ним юридичної
сили та доказовості повинні мати
обов'язкові реквізити і бути підписані
посадовою особою, відповідальною за
дозвіл та здійснення господарської
операції і складання первинного
документа; забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим і
нормативним актам, встановленому
порядку приймання, зберігання і
витрачання грошових коштів,
товарно-матеріальних цінностей та
іншого майна, порушують договірну та
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам.

Тобто, для надання юридичної сили і
доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства.

Оскільки податкові накладні, які стали
підставою для формування позивачем
податкового кредиту, виписані від
імені особи, яка заперечує свою участь
у створенні та діяльності товариства,
зокрема у підписанні будь-яких
первинних документів, такі податкові
накладні не можна вважати належно
оформленими та підписаним
повноваженими особами.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
05.03.2012 у справі №21-421а11.

Крім того, актом ДПІ у Подільському
районі Головного управління Мін
доходів у м. Києві від 31.03.2014
№162/26-56-22-01-03/38091691 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Торенія» щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.01.2014 по 28.02.2014»
встановлено, що зустрічну звірку
неможливо провести оскільки
товариство не знаходиться за
податковою адресою. Внаслідок
викладеного податковий орган дійшов
висновку про відсутність реального
здійснення господарських операцій ТОВ
«Торенія».

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України №
742/11/13-11 від 02.06.2011 р. також зазначено, що
судам належить звертати особливу увагу
на дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, рух активів у процесі
здійснення господарської операції. При
цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.
Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-то: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Суд зауважує, що позивачем не надано
суду документів про перевезення,
передачу, зберігання товарів.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1. ст.14
Кодексу, господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового
кодексу України, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до пп. а п.198.1, п.198.2., п.198.3.
ст.198 Податкового кодексу України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 Податкового кодексу
України, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 № 742/11/13-11 установлення факту
недійсності, в тому числі нікчемності
цивільно-правового правочину, який
опосередковує відповідну господарську
операцію, не є необхідною умовою для
визначення контролюючим органом
грошових зобов'язань платнику податків
у разі якщо буде встановлено
відсутність реального вчинення цієї
господарської операції або
відсутність зв'язку між такою
операцією та господарською діяльністю
платника податків. Оскільки
позивачем не надано суду належних та
достатніх доказів реального виконання
спірних договорів (відсутні докази
транспортування, передачі, зберігання
товару), податкові накладні виписані
ТОВ «Торенія» підписані особою, яка
заперечує участь у господарській
діяльності товариства, суд вважає
обґрунтованим висновок податкового
органу про порушення позивачем норм п.
185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, що
свідчить про правомірність винесеного
на його підставі податкового
повідомлення-рішення.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що відповідач
при прийнятті оскарженого податкового
повідомлення-рішення діяв на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством,
обґрунтовано, з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії), а
тому позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Келеберда

Повний текст постанови виготовлено
02.09.2014