Справа № 2-а/489/235/2014
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 р. Справа № 2-а/489/235/2014

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Тихонова Н.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.

розглянувши у письмовому провадженні у
приміщенні Одеського апеляційного
адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на Постанову
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 14 липня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Постановою Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 14 липня 2014 року у
задоволені адміністративного позову
ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України, вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва з 08.01.2014
р. та отримує пенсію за віком.

ОСОБА_4 з 27.10.1993 р. по 20.09.2001 р. працював у
Державному комунальному
виробничо-комерційному підприємстві
фірма "Цезарь".

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Виключно Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-IV визначаються,
зокрема, види пенсійних виплат, умови
набуття та порядок визначення їх
розмірів (частини друга статті 5 Закону
№ 1058-IV).

Важливою новацією вказаного Закону є
те, що наявність стажу прямо пов'язана
зі сплатою страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, тобто до страхового стажу
зараховуються лише ті періоди,
протягом яких сплачувалися страхові
внески. Це, є принциповою відмінністю
між поняттями "трудовий стаж" та
"страховий стаж".

Разом з цим, слід зазначити, що періоди
трудової діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності цим Законом, зараховуються до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
раніше (частина четверта статті 24
вказаного вище Закону).

Згідно ч.1 ст.56 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» до стажу роботи
зараховується робота, виконувана на
підставі трудового договору на
підприємствах, в установах,
організаціях і кооперативах, незалежно
від використовуваних форм власності та
господарювання, а також на підставі
членства в колгоспах та інших
кооперативах, незалежно від характеру
й тривалості роботи і тривалості
перерв.

Відповідно до п. 1 ст. 8 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" право на отримання пенсій
та соціальних послуг із солідарної
системи мають громадяни України, які
застраховані згідно із цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж.

Згідно ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
передбачено, що мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності у
чоловіків 35 років, а у жінок 30 років
страхового стажу встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

У відповідності до ст. 24 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" страховий стаж - період
(строк), протягом якого особа підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню та за який
щомісяця сплачені страхові внески в
сумі не меншій, ніж мінімальний
страховий внесок, що обчислюється
територіальними органами Пенсійного
фонду відповідно до вимог цього Закону
за даними, що містяться в системі
персоніфікованого обліку, а за періоди
до впровадження системи
персоніфікованого обліку - на підставі
документів та в порядку, визначеному
законодавством, що діяло до набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до п. «а» ст. 3 ЗУ "Про
пенсійне забезпечення" право на
трудову пенсію мають особи, які
працюють на підприємствах, в установах,
організаціях, кооперативах (у тому
числі за угодами цивільно-правового
характеру), незалежно від
використовуваних форм власності та
господарювання, або були членами
колгоспів та інших кооперативів, за
умови сплати підприємствами та
організаціями страхових внесків до
Пенсійного фонду України.

Відповідно до довідки № 274/04 від 27.01.2014
р. відділу обліку надходження платежів
управління Пенсійного фонду України в
Корабельному районі м. Миколаєва -
Миколаївське автотранспортне
підприємство Миколаївського обласного
управління побутового обслуговування
(з IV кварталу 1993 р. - Державне комунальне
виробничо-комерційне підприємство
фірма "Цезар") нараховувало фонд оплати
праці та сплачувало страхові внески у
період з 01.01.1991 р. по 31.12.1995 р.

22.05.2014 р. ОСОБА_4 звернувся до УПФУ в
Ленінському районі м. Миколаєва з
заявою про зарахування трудового стажу
періоду його роботи в фірмі "Цезар" в
повному обсязі до 20.09.2001 р.

Згідно Листа УПФУ в Ленінському районі
м. Миколаєва від 29.05.2014 р. за вих. № 8443/06 в
задоволенні вимог позивача відмовлено
та повідомлено, що зарахувати повністю
період роботи ОСОБА_4 в Державному
комунальному виробничо-комерційному
підприємстві фірма "Цезар" немає
підстав.

Як вибачається з матеріалів справи,
Позивач доказів на підтвердження
нарахування йому заробітної плати за
час роботи на зазначеному
підприємстві, в тому числі в архівних
установах та відрахування страхових
внесків з означеної заробітної плати
до суду не надав.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії
належним чином не обґрунтовані, не
підтверджені наявними у справі
матеріалами та задоволенню не
підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 183-2, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити
без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 14 липня 2014 року по
справі № 2-а/489/235/2014, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль