Справа № 260/1417/14-а
Суддя: Шальєва В. А.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Трофименко
Суддя-доповідач - Шальєва В. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
справа №260/1417/14-а

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А.

суддів Компанієць І.Д., Васильєвої І.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі судового засідання
Донецького апеляційного
адміністративного суду за адресою: м.
Донецьк, б. Шевченка, 26, апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку ради на постанову
Ленінського районного суду м. Донецька
від 29.04.2014 р. в справі № 260/1417/14-а за
позовом ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н
О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Ленінського
районного суду м. Донецька з
адміністративним позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку ради (далі - УПСЗН) про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії, просила
визнати протиправними дії відповідача
щодо нарахування та виплати державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату щомісячної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення дитиною трирічного віку не
менше розміру прожиткового мінімуму
для дітей віком до 6 років за період з
01.09.2013 р. по 01.03.2014 р.

Постановою Ленінського районного суду
м. Донецька від 29.04.2014 р. позов
задоволено.

Відповідачем подана апеляційна
скарга, в якій з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
апелянт просить скасувати постанову,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, зазначає, що в
межах бюджетних асигнувань управління
правильно виплачувало допомогу
позивачу, виходячи з розмірів,
встановлених Порядком призначення та
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України №1751 від
27.12.2001 р. Також зазначає, що позивач
отримує допомогу як незастрахована
особа.

Особи, які беруть участь у справі, до
судового засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, у зв'язку з
чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС
України справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши
доводи апеляційної скарги матеріалами
справи, приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
матір'ю дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,
розмір якої складав 130 грн. на місяць.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
протиправності виплати допомоги
позивачу, яка є застрахованою особою в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, в
розмірі, який не відповідає розміру,
встановленому законодавством.

Розглядаючи справу у межах
апеляційного оскарження, колегія
суддів вважає такий висновок
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває
на обліку в УПСЗН як отримувач
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, розмір
якої визначено відповідно до Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1751 від 27.12.2011 р., та
який становив у спірному періоді 130 грн.
на місяць.

Позивач є особою, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у розумінні п.
2 ч. 1 ст. 2 та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі - Закон № 2240), оскільки позивач є
фізичною особою-підприємцем та сплачує
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28.12.2007
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон №107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
№2811-ХІІ, дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами. Зокрема, статтею 43
Закону № 2240-III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема,
змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ
його дію поширено на застрахованих
осіб, а із Закону № 2240-III було виключено
статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2011 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

В подальшому, ані Законом України «Про
Державний бюджет на 2012 рік», ані
Законом України «Про Державний бюджет
на 2013 рік», ані іншими законами не
встановлювався інший розмір допомоги,
ніж в Законах №2811-ХІІ та №2240-ІІІ.

Оскільки спір виник щодо виплати
допомоги у 2013-2014 роках особі, яка
застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25.12.2012 року в справі №21-410а12.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Зазначені вище обставини спростовують
доводи апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198,
200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
на постанову Ленінського районного
суду м. Донецька від 29.04.2014 р. в справі №
260/1417/14-а залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного
суду м. Донецька від 29.04.2014 р. в справі №
260/1417/14-а за позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку ради про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Шальєва В.А.

Судді:
Компанієць І.Д.

Васильєва І.А.