Справа № 826/9638/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 серпня 2014 року № 826/9638/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі судді Качура І.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнайтед Форест» до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерство доходів та зборів
України, Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві про скасування
рішення та повернення надмірно
сплачених коштів.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «Юнайтед
Форест» (далі по тексту також - позивач)
з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міністерство
доходів та зборів України (далі по
тексту також - відповідач1), Головного
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві (далі по
тексту також - відповідач2), в якому
просило:

- визнати протиправним та
скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів №100270001/2014/300120/2 від 03.06.2014р.;

- визнати протиправною та
скасувати картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №100270001/2014/00386 від 03.06.2014р.;

- зобов'язати Київську
міжрегіональну митницю Міндоходів
визначити митну вартість товару за
ціною договору (контракту) товарів, які
імпортуються щодо товарі відповідно до
декларації митної вартості
№100270001/2014/209883/001 від 03.06.2014р.;

- стягнути з Державного бюджету
України на користь ТОВ «Юнайтед
Форест» суму надміру сплаченої суми
митних платежів в розмірі
20007,80грн.(двадцять тисяч сім гривень 80
коп.), що складається із податку на
додану вартість на р/р 7244 в
«Укрексімбанк» м. Києва, МФО 322313;

- судові витрати присудити на
користь ТОВ «Юнайтед Форест» за
рахунок Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що спірне рішення є
протиправним, не ґрунтується на нормах
митного законодавства України, завдає
шкоди охоронюваним законом правам та
інтересам позивача, а відтак підлягає
скасуванню.

Відповідач у судове засідання 07.08.2014р.
не прибув, про час, дату і місце
проведення судового розгляду справи
повідомлявся належним чином, про
причини неприбуття суд не повідомив.

Разом з тим, 13.08.2014р. через канцелярію
суду надійшли письмові заперечення
проти позову, у яких відповідач просив
у задоволенні позову просив відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов підлягає частковому задоволенню
з огляду про наступне.

Матеріалами справи встановлено, що
позивачем з компанією «Europscell GmbH» було
укладено контракт № ЕUF від 20.10.2010Р.,
згідно з яким ТОВ «Юнайтед Форест»
купує у компанії «Europscell GmbH»
багатошаровий пакувальний картон в
листах (код УКТ ЗЕД ) (надалі -
товар).

Як слідує із матеріалів справи,
даний товар позивачем було подано до
митного оформлення та задекларовано
його митну вартість згідно із ст. 58 МК
за першим методом (за ціною договору).

Як вбачається із матеріалів
справи, з метою митного оформлення
вказаного товару позивачем до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
разом із декларацію митної вартості
№100270001/2014/209883/001 від 03.06.2014р. подано
наступні документи: -
зовнішньоекономічний договір з
компанією «Europscell GmbH»; специфікація до
договору; - інвойс; - експортна
декларація країни відправлення;

- довідку про транспортні витрати; -
прайс - лист виробника.

За наслідком розгляду поданих
позивачем документів відповідачем-1
прийняті рішення про коригування
митної вартості товарів №100270001/2014/300120/2
від 03.06.2014р. та картка відмови в
прийнятті митної декларації
№100270001/2014/00386 від 03.06.2014р.

Позивач категорично не
погоджується з правомірністю спірного
рішення, вважає дії відповідача щодо
його прийняття такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства, з огляду про що
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
вимогами про визнання дій
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості
товарів № 100270001/2014/300120/2 від 03.06.2014р., як
такого, що прийнято безпідставно.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із
наступного.

Митна справа в Україні регулюється
Митним кодексом України.

Статтею 7 Митного кодексу України
визначено, що державну митну справу
становлять встановлені порядок і умови
переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності митних
органів та інші заходи, спрямовані на
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи. Державна
митна справа здійснюється з
додержанням прийнятих у міжнародній
практиці форм декларування товарів,
методів визначення митної вартості
товарів, систем класифікації та
кодування товарів та системи митної
статистики, інших загальновизнаних у
світі норм і стандартів. Правове
регулювання митної вартості товарів та
методів її визначення здійснюється
розділом ІІІ Митного кодексу України.

У статті 4 Митного кодексу України
(надалі за текстом - «МК України»)
надано визначення термінів, що
вживаються у ньому, розкрито і зміст
терміну «митний контроль» - це
сукупність заходів, що здійснюються з
метою забезпечення додержання норм
цього Кодексу, законів та інших
нормативно-правових актів з питань
державної митної справи, міжнародних
договорів України, укладених у
встановленому законом порядку.

Визначення митної вартості - це
сукупність дій щодо встановлення саме
кількісного значення вартості
імпортованого товару з метою митного
обкладення. Регламентується тільки
нормами статей 267-273 МК України.

Декларування митної вартості - це
сукупність дій щодо заявлення
декларантом митному органу вже
визначеної митної вартості
імпортованого товару. Регламентується
нормами ст. 262 МК України та іншими
підзаконними нормативно-правовими
актами, включаючи накази Держмитслужби
України, основний із яких - Порядок
декларування митної вартості товарів,
які перемішуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.2006 року.

За приписами частини 1 статті 318 МК
України митному контролю підлягають
усі товари, транспортні засоби
комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон
України.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під «дійсною
вартістю» слід розуміти ціну, за яку,
під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи аналогічний товар продається
або пропонується до продажу при
звичайному ході торгівлі за умов
повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246
Митного кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248
Митного кодексу України митне
оформлення розпочинається з моменту
подання органу доходів і зборів
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення, а в разі електронного
декларування - з моменту отримання
органом доходів і зборів від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно із частиною першою статті 257
Митного кодексу України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до частини шостої статті 264
Митного кодексу України митна
декларація приймається для митного
оформлення, якщо вона подана за
встановленою формою, підписана особою,
яка її подала, і перевіркою цієї
декларації встановлено, що вона
містить всі необхідні відомості і до
неї додано всі документи, визначені цим
Кодексом. Факт прийняття митної
декларації засвідчується посадовою
особою органу доходів і зборів, яка її
прийняла, шляхом проставлення на ній
відбитка відповідного митного
забезпечення та інших відміток (номера
декларації, дати та часу її прийняття
тощо), у тому числі з використанням
інформаційних технологій.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 337
Митного кодексу України перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
подаються органам доходів і зборів під
час переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із приписами статті 57 Митного
кодексу України визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

При цьому кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 53
Митного кодексу України документами,
які підтверджують митну вартість
товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53
Митного кодексу України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач за наслідком розгляду
документів відповідач дійшов до
висновку про наявність наступних
розбіжностей:

- відповідно до частини 10 статті 58
Кодексу при визначенні митної вартості
до ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари,
додаються витрати (складові митної
вартості), якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті. Такими витратами є,
також, витрати на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України. Відповідно до
пункту 1 додатку від 28.01.2014р. № 124 до
зовнішньоекономічного контракту від
20.10.2010р. № ЕUF 2010 «Цена товара включает
стоимость тары и упаковки». Згідно з
пунктом 3 додатку від 28.01.2014р. №124 до
зовнішньоекономічного контракту від
20.10.2010р. № ЕUF 2010 «Условия поставки: CIF
Одесса (Украина) (без выгрузки
контейнеров в порту Одесса), согласно
Инкотермс-2000)». Отже, у ціну товару не
включено вартість вивантаження товару
на митну територію України;

- експортна декларація країни
відправлення № 9143640 датована
25.04.2014р. У той же час, такий
товаротранспортний документ як
коносамент №NBO1404040, згідно з яким
здійснюється міжнародне переміщення
товару, складено 28.04.2014р., як і
комерційний інвойс від 28.04.2014р. № 2014-24938.

Проте відповідачем 1 не прийнято до
уваги, що Продавець по контракту -
«Europscell GmbH» закуповує даний товар у
виробника. Дану експортну декларацію
виписує виробник товару для Продавця і
«Europscell GmbH»). Продавець («Europscell GmbH»)
після отримання товару виписує інвойс
для ТОВ «Юнайтед Форест».

- надані декларантом документи не
розкривають суму всіх платежів, що були
здійснені або повинні бути здійснені
на користь продавця;

- у наданому додатку до листа АУП
«Укрпапір» від 22/04/2014 № 337 щодо вартості
окремих видів картонно-паперової
продукції, що ввозиться на митну
територію України станом на 22 квітня
2014, зазначено, що вказані ціни є
актуальними в травні 2014 року за
контрактами, укладеними у квітні 2014.
Наданий контракт поставки № ЕUF

2010 укладений 20.10.2010р., а специфікація на
поставку № 124 від 28.01.2014р.

Посилання відповідача на лист
«Укрпапір» №337 від 22.04.2014р. не носить
правового підґрунтя, оскільки АУП
«Укрпапір» не є стороною контракту, а
лише здійснює моніторинг цін та не
встановлює ціни на товар. Даний лист
носить лише інформативний характер.

Разом з тим, відповідно інформації щодо
вартості окремих видів
картонно-паперової продукції, що
ввозиться на митну територію України
код товару (папір та картон
крейдований, щільністю 210-330 г/кв.м. на
умовах СIF Одеса становить 920-980 дол. США
за 1 т. Проте, при винесенні спірного
рішення ці дані до уваги відповідачем
не були взяті до уваги.

Таким чином, фактичні обставини справи
свідчать про те, що відповідачем не
наведено доказів того, що документи,
подані декларантом для митного
оформлення товару є недостатніми чи
такими, що у своїй сукупності
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації.

Водночас, суд звертає увагу, що надання
додаткових документів є необхідним у
разі потреби в підтвердженні
задекларованої декларантом митної
вартості товару за першим методом,
викликаної обґрунтованими сумнівами
митного органу в достовірності
відомостей, які містяться в поданих до
митного оформлення товару документах.

Також, суд наголошує на тому, що подання
митному органу для митного оформлення
товару додатково витребуваних
документів (зазначених вище)
відповідно Митного кодексу України не
є обов'язковим. Такі документи в якості
додаткових надаються у випадку
необхідності підтвердження відомостей
про митну вартість товару, що містяться
в основних доданих до декларації
документах, достовірність яких
викликає сумнів у митного органу.

Матеріалами справи підтверджено,
що позивачем подано відповідачу
достатній пакет документів на
підтвердження митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
тому заявлена позивачем митна вартість
товарів за ціною договору відповідає
вимогам ст. 58 МК. Натомість коригування
відповідачем митної вартості
здійснено неправомірно з порушенням ч.
3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч
правилам, визначеним ст. 58 цього
Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що відповідач
при визначені митної вартості товару
за 6 методом не надав будь яких
фактичних даних щодо неможливості
застосування попередніх 2-5 методів
визначення митної вартості, про що не
було зазначено і в спірних рішеннях про
визначення митної вартості товару.

Таким чином, відповідач використовуючи
владні управлінські функції при
визначенні митної вартості товару
митний орган порушив порядок
черговості послідовного використання
методів, передбачених статтями 267-272
Митного кодексу України.

Водночас, як встановлено ч. 4 ст. 57 МКУ
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Статті 259 - 273 Митного Кодексу України є
єдиним джерелом, що містять норми для
визначення митної вартості товарів,
тільки на підставі і у відповідності з
цими нормами здійснюється визначення
митної вартості товарів за всіма
методами її визначення, в тому числі
коригування митної вартості;
здійснюється встановлення наявності
або відсутності тих умов, які роблять
можливим або неможливим застосування
того або іншого методу визначення
митної вартості; встановлюються
правила черговості застосування
різних методів.

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку про неправомірність
рішення про коригування митної
вартості товару №100270001/2014/300120/2.

Разом з тим, позовні вимоги про
зобов'язання відповідача1 визначити
митну вартість товару за ціною
договору (контракту) товарів, які
імпортуються щодо товарі відповідно до
декларації митної вартості
№100270001/2014/209883/001 від 03.06.2014р. та
стягнення з Державного бюджету України
на користь позивача надміру сплаченої
суми митних платежів в розмірі
20007,80грн., не підлягають задоволенню, з
огляду про наступне.
Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади
заперечує надання адміністративному
суду адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

В той час як аналіз положень статей 265,
266 МК та Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 квітня 2008 року № 339, свідчить про
те, що питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.

Позиція суду повністю узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною у постановах від
14.05.2013 року у справі №21-130а13, від 21.01.2011р.
у справі №21-56310, від 07.02.2011р. у справі
№21-76а10, від 14.11.2011р. справі №21-213311, від
06.02.2012р. у справі №21-418а11, від 03.07.2012р. у
справі №21-197а12.

За таких обставин, суд звертає увагу на
те, що вирішення судом питання про
повернення надмірно сплаченого
ввізного мита та визнання митної
вартості фактично було б перебиранням
функцій митного органу, що є
недопустимим в силу закону.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
прийшов до висновку про те, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірність
спірних рішень.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та
скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів №100270001/2014/300120/2 від 03.06.2014р.

Визнати протиправною та
скасувати картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №100270001/2014/00386 від 03.06.2014р.

Зобов'язати Управління Державної
казначейської служби України у
Печерському районі м. Києва стягнути
судові витрати у розмірі 91,35 грн. на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юнайтед
Форест» за рахунок Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунків Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А. Качур