Справа № 820/6470/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 р.Справа № 820/6470/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24.07.2014р. по
справі №820/6470/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області, Начальника
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області, Харківського міського
управління Головного управління
Міністератва внутрішніх справ України
в Харківській області

про скасування наказу та поновлення на
посаді,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області, в
якому просив:

- скасувати наказ начальника ГУМВСУ в
Харківській області від 23.09.2011 року
№1254, в частині притягнення до
дисциплінарної відповідальності -
звільнення з ОВС ОСОБА_1;

- відмінити наказ начальника ГУМВС
України в Харківській області від
04.10.2011 року №219 о.с. в частині звільнення
ОСОБА_1 з ОВС;

- зобов'язати ГУМВС України в
Харківській області поновити на посаді
дільничного інспектора ЦВМ
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в
Харківській області ОСОБА_1;

- виплатити грошову винагороду за час
вимушеного прогулу з 04.10.2011 року і до
моменту винесення судом рішення.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що з 2011 року проходив службу на посаді
дільничного інспектора ЦВМ
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області. 20.09.2011 року
позивача було затримано на підставі
постанови слідчого прокурора
Харківської області за підозрою у
скоєнні злочину передбачено ч. 2 ст. 115
Кримінального кодексу України. З 20.09.2011
року позивач знаходиться у слідчому
ізоляторі. В листопаді 2013 року позивач
дізнався, що йому не виплачується
заробітна плата та що він звільнений з
лав внутрішніх справ. Для з'ясування
причин звільнення позивач звернувся із
заявою до начальника МУ ГУМВСУ в
Харківській області. Із відповіді від
09.12.2013 року позивачу стало відомо, що
його було звільнено з ОВС 04.10.2011 року
наказом №219 о/с по статті 64 п. "Є" на
підставі наказу №1254 від 23.09.2011 року. На
думку позивача вказані накази про
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності та звільнення є
неправомірними та такими, що порушують
права та інтереси, оскільки винесені з
порушенням чинного законодавства.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014 року
залучено в якості відповідачів по
справі начальника головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області,
начальника Дзержинського районного
відділу головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 01.07.2014 року
замінено неналежного відповідача -
начальника Дзержинського районного
відділу головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області на належного -
Харківське міське управління
головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.07.2014 року
залишено без розгляду
адміністративний позов в частині
позовних вимог щодо виплати ОСОБА_1
грошової винагороди за час вимушеного
прогулу з 04.10.2011 року і до моменту
винесення судом рішення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24.07.2014 року
адміністративний позов було
задоволено.

Скасовано наказ начальника ГУМВСУ в
Харківській області від 23.09.2011 року
№1254, в частині притягнення до
дисциплінарної відповідальності -
звільнення з органів внутрішніх справ
ОСОБА_1

Скасовано наказ начальника ГУМВС
України в Харківській області від
04.10.2011 року №219 о.с. в частині звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Зобов'язано ГУМВС України в
Харківській області поновити на посаді
дільничного інспектора ЦВМ
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в
Харківській області ОСОБА_1

Не погодившись із судовим рішенням,
ГУМВСУ в Харківській області подано
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
24.07.2014 року та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги залишити без
розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції дійшов до
неправомірного висновку про їх
обґрунтованість. Зазначив, що оскільки
позивачу про факт звільнення було
відомо ще у 2012 році, то останнім було
пропущено встановлений законом строк
звернення до суду.

Позивач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Представники сторін у судове засідання
суду апеляційної інстанції не
з'явились, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що ОСОБА_1 з 2000 року перебував
на службі в органах внутрішніх справ
України.

З серпня 2011 року призначений на посаду
дільничного інспектора ЦВМ
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в
Харківській області.

Наказом Головного управління МВС
України в Харківській області від
23.09.2011 року №1254 ОСОБА_1 притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з посади за
порушення службової дисципліни (а.с.
118-119).

04.10.2011 року наказом №219 о/с позивача
звільнено з органів внутрішніх справ
на підставі ст. 64 "Є"
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом ОВС
України (а.с. 120).

Позивач, не погодившись із
правомірністю прийняття вказаних
наказів, звернувся до суду із даним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувані накази є неправомірними та
такими, що прийняті з порушенням вимог
діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України,
публічна служба - це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування. Будь-яка
публічна служба є державною службою.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави, пов'язану зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України "Про державну службу",
відповідно до статей 9, 30 якого правовий
статус окремих категорій державних
службовців регулюється Конституцією
України, спеціальними законами та
Кодексам законів про працю України.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України "Про міліцію",
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року,
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України, затвердженим
Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
міліцію", міліція в Україні - державний
озброєний орган виконавчої влади, який
захищає життя, здоров'я, права і свободи
громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань.
Статтею 7 даного Закону зазначено, що
міліція є єдиною системою органів, яка
входить до структури Міністерства
внутрішніх справ України, виконує
адміністративну, профілактичну,
оперативно-розшукову,
кримінально-процесуальну, виконавчу та
охоронну (на договірних засадах)
функції. При цьому, згідно із ст. 20
вказаного Закону працівник міліції є
представником державного органу
виконавчої влади.

Згідно із ч. 1 статті 18 Закону України
"Про міліцію", порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Колегія суддів зазначає, що порядок та
умови проходження служби особами
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права та
обов'язки визначаються Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР №
114 від 29.07.1991 року.

Пунктом 10 Розділу 2 зазначеного
Положення передбачено, що особи
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ користуються
всіма соціально-економічними,
політичними та особистими правами і
свободами, виконують усі обов'язки
громадян, передбачені Конституцією та
іншими законодавчими актами, а їх
права, обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

З матеріалів справи вбачається, що на
час звільнення позивач мав звання
майора міліції та займав посаду
дільничного інспектора ЦВМ
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в
Харківській області, тобто відповідно
до п.2 Положення відносився до осіб
старшого начальницького складу.

Підпунктом "є" пункту 64 Положення
встановлено, що особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в
органах внутрішніх справ в запас (з
постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначено Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України.

Згідно із ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного
статуту, службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України, а
дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту
передбачено, що службова дисципліна
базується на високій свідомості та
зобов'язує кожну особу рядового і
начальницького складу, зокрема,
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників, захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави, поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу, дотримуватися норм
професійної та службової етики,
берегти державну таємницю, у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб, стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою, постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень,
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку,
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету, з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють,
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку. У разі виявлення
порушень законодавства, зловживань чи
інших правопорушень у службовій
діяльності особа рядового або
начальницького складу повинна вжити
заходів щодо припинення цих порушень
та доповісти про це безпосередньому
або старшому прямому начальникові.

Порядок накладення дисциплінарних
стягнень на осіб рядового і
начальницького складу визначено ст. 14
Дисциплінарного статуту. Так, з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Службове розслідування
має бути завершене протягом одного
місяця з дня його призначення
начальником. У разі необхідності цей
термін може бути продовжено
начальником, який призначив службове
розслідування, або старшим прямим
начальником, але не більш як на один
місяць. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ. Зміст наказу
доводиться до відома особи рядового
або начальницького складу, яку
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, під підпис. У разі
звільнення з посади або звільнення з
органів внутрішніх справ особі
рядового або начальницького складу
видається витяг з наказу. При
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо. Звільнення осіб
рядового і начальницького складу з
органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

Як було встановлено під час розгляду
справи, 20.09.2011 року до ГУМВСУ в
Харківській області надійшла
інформація про те, що прокуратурою
Харківської області порушено
кримінальну справу №18110128 за ч.1 ст. 14,
п.11 ч.2 ст. 115 КК України.

На підставі вказаного, інспекцією по
особовому складу УКЗ ГУМВСУ в
Харківській області проведено
службове розслідування, за наслідками
якого складено висновок, який 23.09.2011
року затверджений начальником ГУМВС
України в Харківській області (а.с.
115-117).

Колегія суддів зауважує, що на час
виникнення спірних правовідносин
порядок проведення службового
розслідування був встановлений
Інструкцією про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ, яка була затверджена
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 06.12.1991 № 552.

Відповідно до п. 2 вказаної Інструкції,
задачами службового розслідування є
повне, об'єктивне та всебічне
дослідження обставин порушень, скоєних
працівниками органів внутрішніх справ,
виявлення причин та умов, що сприяли їх
скоєнню, встановлення винних і
забезпечення правильного застосування
діючих нормативних актів з тим, щоб
кожен, хто скоїв порушення, був
притягнутий до справедливої
відповідальності і ні один невинний не
був притягнутий до відповідальності.

Згідно п.п. 10.1, 10.2 Інструкції, при
проведенні службового розслідування
повному, об'єктивному і всебічному
дослідженню підлягають: подія
порушення (час, місце, спосіб і інші
обставини); наявність вини працівника
органів внутрішніх справ у скоєнні
порушення, мета та мотиви порушення, а
також інші обставини.

Відповідно до п.14.3 Інструкції, посадова
особа при проведенні службового
розслідування зобов'язана роз'яснити
заявникам і особам, стосовно яких
проводять службове розслідування, їхні
права, забезпечувати здійснення цих
прав у межах своєї компетенції,
вирішувати в ході розслідування та
після його закінчення спірні питання,
розглядати заяви та клопотання.

Як було встановлено під час розгляду
справи та не заперечується сторонами,
при проведення службового
розслідування у позивача не було
відібрано письмових пояснень.

Крім того, згідно з п.14.8 вищезазначеної
Інструкції встановлено, що посадова
особа при проведенні службового
розслідування зобов'язана ознайомити
із затвердженим висновком службового
розслідування особу, стосовно якої
воно проводилося, якщо це не суперечить
вимогам дотримання державної або
службової таємниці.

Разом з тим, матеріали справи не
містять ані доказів виклику позивача
для ознайомлення з результатами
проведеного службового розслідування,
ані доказів ознайомлення позивача із
затвердженим висновком службового
розслідування.

Колегія суддів зауважує, що позивач,
знаходячись в слідчому ізоляторі, з
об'єктивних підстав не мав реальної
можливості ознайомитись із
обставинами, які слугували підставами
звільнення із ОВС України.

Як вказує позивач, з метою реалізації
своїх конституційних прав на звернення
до суду щодо оскарження звільнення,
позивач 07.11.2013 року (вих. №12/с-1066)
звернувся до начальника ХМУ ГУМВС
України в Харківській області із
заявою, в якій просив: надати
засвідчені матеріали, які слугували
підставою притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення із ОВС України; надати копію
наказу про звільнення із ОВС України
(а.с. 6).

Листом від 19.11.2013 року №40/с-211 ХМУ ГУМВС
України в Харківській області
повідомило, що заява була надіслана за
належністю до розгляду до відділу
інспекції з особового складу УКЗ ГУМВС
України в Харківській області (а.с. 8).

Листом від 09.12.2013 року №7/5454 ГУМВС
України в Харківській області
повідомило, що чинним законодавством
не передбачено надання копії
матеріалів службового розслідування
особам, відносно яких воно проводилось.
Крім того, відповідач зазначив, що
відповідно до вимог ст. 14
Дисциплінарного статуту ОВС України, у
разі звільнення з органів внутрішніх
справ, особі рядового або
начальницького складу видається витяг
з наказу (а.с. 34).

У зв'язку із чим ОСОБА_1 було надіслано
витяг із наказу ГУМВС України в
Харківській області від 04.10.2011 року №219
о/с про його звільнення (а.с. 9).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що ГУМВС України в
Харківській області не було вчинено
жодних дій щодо ознайомлення позивача
із висновком службового розслідування,
що слугував підставою для звільнення
останнього з ОВС України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що позивача фактично
було позбавлено можливості
реалізувати своє право на належний
захист своїх законних прав інтересів
при службовому розслідуванні,
передбачене п. 15 Інструкції, яке
полягало у наданні усних та письмових
пояснень, зверненні з відповідними
клопотаннями, наданні відповідних
доказів по суті досліджених обставин,
звернення з заявами про відвід у
відношенні працівника, який проводить
службове розслідування чи з
відповідними скаргами на його дії,
тощо.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що п. 7 Інструкції
визначений вичерпний перелік підстав
для проведення службового
розслідування, серед яких є: заяви,
скарги, листи громадян; повідомлення
державних органів, громадських
організацій, телебачення, радіо та
інших засобів масової інформації;
повідомлення органів дізнання,
попереднього слідства, прокурора, суду;
повідомлення працівників органів
внутрішніх справ про допущені або
виявлені порушення.

Як було встановлено під час розгляду
справи, фактичною підставою для
проведення службового розслідування
відносно позивача слугував факт
порушення прокуратурою Харківської
області кримінальної справи №18110128, за
ознаками складу злочину, передбаченого
ч.1 ст. 14, п.11 ч. 2 ст. 115 КК України, а не з
метою з'ясування обставин
дисциплінарного проступку особою
начальницького складу. При цьому,
встановивши в ході службового
розслідування порушення позивачем
службової дисципліни, у висновку
службового розслідування не зазначено
та не встановлено, які конкретно дії
позивача є порушенням саме службової
дисципліни та призвели до порушення
норм Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України та норм
Етичного кодексу працівників органів
внутрішніх справ України.

Крім того, з наданих матеріалів
службового розслідування не
вбачається врахування перевіряючими
при визначенні виду дисциплінарного
стягнення обставин, визначених абз. 10
ст. 14 Дисциплінарного статуту, а саме:
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Також, колегія суддів зауважує, що
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності
можливе тільки після встановлення його
винності або невинності у
відповідності з законом.

В свою чергу, відповідно до ч.6 ст. 21
Закону України «Про міліцію»,
передбачено, що звільнення працівника
міліції зі служби у зв'язку з
обвинуваченням у вчиненні злочину
допускається тільки після набуття
звинувачувальним вироком законної
сили.

Згідно з пунктом 2 статті 6 "Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод" кожен, кого
обвинувачено у вчиненні кримінального
правопорушення, вважається
невинуватим доти, доки його вину не
буде доведено в законному порядку.

Згідно статті 62 Конституції України,
особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Частиною 4 ст. 70 КАС України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Отже, доказом, який підтверджує вину
особу у скоєнні злочину, є
обвинувальний вирок, постановлений
згідно вимог кримінального та
кримінально - процесуального
законодавства.

Аналізуючи матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що сам факт
порушення проти особи кримінальної
справи не дає підстав вважати цю особу
такою, що порушила службову дисципліну.

Відповідачем під час судового розгляду
не було надано доказів наявності як на
час призначення та проведення
службового розслідування, так і на час
прийняття спірних наказів,
відповідного рішення суду щодо
притягнення позивача до
відповідальності за вчинення злочину.

В зв'язку з чим, висновок про порушення
позивачем службової дисципліни,
пов'язаної лише з фактом порушення
проти особи кримінальної справи, з
огляду на відсутність будь - яких інших
документально підтверджених та
доведених обставин щодо вчинення
особою начальницького складу
дисциплінарного проступку, є
передчасним.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оцінюючи дії ГУМВСУ в Харківській
області на відповідність критеріям
зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України,
колегія суддів прийшла до висновку, що
оскаржувані накази про притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності та звільнення з
посади прийняті з порушенням вимог
діючого законодавства.

Враховуючи вищенаведене, через
порушення ГУМВС України в Харківській
області вимог діючого законодавства
при проведенні службового
розслідування та прийняття спірних
наказів, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог в частині
їх скасування.

Відповідно до п. 24 Положення, у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більш як за один рік.

З огляду на зазначене, приймаючи до
уваги встановлення судом факту
протиправності оскаржуваних наказів,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
приводу зобов'язання ГУМВС України в
Харківській області поновити позивача
на попередньо займаній посаді.

Посилання апелянта на пропуск
позивачем строку звернення до суду за
захистом порушених прав, колегія
суддів вважає необґрунтованими,
оскільки вказане питання вже було
предметом судового розгляду.

Так, ухвалою колегії суддів
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.06.2014 року
задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
скасовано ухвалу Харківського
окружного адміністративного суду від
16.04.2014 року про залишення
адміністративного позову без розгляду.
Постановляючи вказану ухвалу, колегія
суддів апеляційної інстанції виходила
з того, що беручі до уваги відсутність у
позивача можливості ознайомитись із
обставинами, які слугували підставами
для звільнення із органів внутрішніх
справ, що як наслідок перешкоджає
належній реалізації останнім права на
судовий захист, та факт проведення
процедуру досудового врегулювання
спору, строк звернення до суду був
пропущений позивачем з поважних
причин.

Інших підстав з приводу незгоди із
судовим рішенням апеляційна скарга не
містить.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при розгляді
справи судом першої інстанції, виконав
вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не надав жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
законності та обґрунтованості
оскаржуваних наказів, які є предметом
оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З урахуванням визначеного статтею 8
Конституції України принципу
верховенства права та встановлених
статтею 2 КАС України завдань суду як
державної правозахисної інституції,
колегія суддів дійшла висновку, що
заявлені позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 24.07.2014 року
по справі №820/6470/14 відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.07.2014р. по
справі №820/6470/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Філатов Ю.М.