Справа № 2а-9877/09/2170
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року
м. Київ К/9991/19488/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 01.07.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.03.2011 у
справі № 2а-9877/09/2170

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сапфір ЛТД"

до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні

про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2009 року Товариством до суду
заявлений позов про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції від 27.01.2009 №
/0, від 13.04.2009 № /1, якими
позивачеві визначено податкові
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 276 304,00 грн. (у т.ч. 184 202,75 грн. за
основним платежем та 92 101,25 грн. за
штрафними санкціями) та податкових
повідомлень-рішень від 27.01.2009 № /0,
від 13.04.2009 № /1, якими донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 5 760,00
грн. (у т.ч. 3 840,00 грн. за основним
платежем та 1 920,00 грн. за штрафними
санкціями) за порушення вимог Закону
України "Про податок на додану
вартість" та Закону України "Про
податок на додану вартість". Позовні
вимоги обґрунтовані відсутністю з боку
позивача порушень вимог вказаних
Законів.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

При цьому відповідач у касаційній
скарзі зазначає, що позивач завищив
валові витрати та неправомірно включив
до податкового кредиту з ПДВ суми з
придбання послуг по обслуговуванню та
діагностиці вантажного транспорту та
ємкостей для зберігання
паливно-мастильних матеріалів у
контрагентів ТОВ "Форес-Ніко" та ТОВ
"Домнасервіс", оскільки, на думку
контролюючого органу, отримані послуги
не пов'язанні з господарською
діяльністю позивача. Окрім того, на
думку відповідача, Товариством також
безпідставно включено до податкового
кредиту суму ПДВ по податкових
накладних, що отримані від
контрагентів (ПП "Грейн-Мастер" та ПП
"Ромакс ЛТД"), установчі документи яких
в судовому порядку визнано недійсними
з моменту державної реєстрації, що є
підставою вважати такі правочини
нікчемними.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
планова виїзна перевірка Товариства з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2006 по 30.06.2008, за підсумками
якої складено акт від 22.08.2009.

У ході зазначеної перевірки
встановлено порушення позивачем пп.4.1.1
п.4 ст.4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.1, пп. 5.3.2
п.5.3, пп. 5.5.1, п. 5.5, п. 5.9 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2,
пп. 11.2.3 п 11.2, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону
України від 22.05.1997 року № 283/97 "Про
оподаткування прибутку підприємств"
(далі - Закон № 283/97) та пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3,
пп. 7.2.4, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп.7.4.1,
пп.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997
№ 198/97-ВР "Про податок на додану
вартість" (далі -Закон № 198/97-ВР), в
результаті чого занижено податок на
прибуток на суму 184 202,75 грн. та ПДВ на
суму 3840,00 грн.

Такі висновки фахівців контролюючого
органу вмотивовано тим, що витрати на
послуги надані позивачу контрагентами
(ТОВ "Форес-Ніко" та ТОВ "Домнасервіс") по
обслуговуванню та діагностиці
вантажного транспорту та ємкостей для
зберігання паливно-мастильних
матеріалів не пов'язанні з
господарською діяльністю Товариства,
оскільки у позивача відсутні договори
на надання послуг, акти виконаних робіт
не містять марки та номеру автомобілів,
що проходили обслуговування та
діагностику, відсутні перелік робіт,
специфікації на виконання цих послуг,
окрім того, на балансі позивача
відсутні основні засоби. Висновок
податкового органу щодо
безпідставного формування податкового
кредиту вмотивовано відсутністю у
Товариства законодавчих підстав
формувати податковий кредит на
підставі податкових накладних, виданих
продавцями таких послуг (ПП "Ромакс
ЛТД", ПП "Грейн-Мастер"), установчі та
реєстраційні документи яких визнані
недійсними в судовому порядку з
моменту реєстрації (рішення
Господарського суду Херсонської
області від 27.05.2008 та від 18.08.2008).

На підставі вищезазначеного акту
перевірки, вказаних висновків та
адміністративного оскарження
відповідачем ухвалено оскаржувані
податкові повідомлення-рішення.

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємства" валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку в грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі,
здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного
Закону передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Отже, всі витрати господарюючого
суб'єкта мають бути здійснені в межах
господарської діяльності та
підтверджені відповідними первинними
документами.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що для потреб ведення
господарської діяльності Товариством
було орендовано 6 автомобілів з
обладнанням для перевезення вантажу та
укладено угоди з ТОВ "Домнасервіс" та з
ТОВ "Форес-Ніко" на надання послуг з
технічної діагностики, обслуговування
вказаних автомобілів та надання послуг
по зберіганню нафтопродуктів.

Належне виконання зазначених
правочинів встановлено судами
попередніх інстанцій та
підтверджується наявними в матеріалах
справи належно оформленими, у
відповідності до ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та
звітність", первинними документами, які
відповідно до Закону №334/94-ВР необхідні
для формування валових витрат та
підтверджують використання
Товариством придбаних послуг в своїй
господарській діяльності.

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду складається із суми
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону).

Положеннями пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Отже, аналіз норм Закону № 168/97-ВР дає
підстави зробити висновок, що
наявність у платника податків виданої
йому продавцем товару податкової
накладної, оформленої з дотриманням
вимог чинного законодавства, є
підставою для формування податкового
кредиту.

Судами встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що керуючись
положенням пп. 7.4, пп. 7.5 Закону № 168/97-ВР,
позивачем було сформовано податковий
кредит на підставі податкових
накладних, які містять всі необхідні
обов'язкові реквізити визначені пп. 7.2.1
п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР

Відповідно до вимог пп. 7.2.3 та пп. 7.2.4 п.
7.2 ст. 7 Закон № 168/97-ВР податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця, який зареєстрований
платником ПДВ у порядку, передбаченому
ст. 9 цього Закону.

Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб -підприємців" визначено,
у разі, якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців, були внесені до нього, то
вони вважаються достовірними і можуть
бути використані у спорі з третьою
особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коди вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Юридичним наслідком скасування
державної реєстрації підприємства з
підстав визнання його установчих
документів недійсними має бути
здійснення ліквідаційної процедури,
під час якої вирішуються питання про
задоволення вимог кредиторів, зокрема
держави. Сам факт скасування державної
реєстрації підприємства не є підставою
для визнання недійсними всіх угод,
укладених з моменту його державної
реєстрації та до моменту виключення з
державного реєстру.

Таким чином, факт визнання у судовому
порядку недійсними установчих та
реєстраційних документів контрагентів
позивача (ПП "Ромакс ЛТД", ПП
"Грейн-Мастер") саме по собі не
призводить до недійсності всіх угод,
укладених з моменту державної
реєстрації таких осіб до моменту
виключення її з державного реєстру, та
не позбавляє правового значення
виданих за господарськими операціями
податкових накладних.

Судами попередніх інстанцій також було
встановлено і те, що на момент вчинення
господарських операцій та видачі
відповідних податкових накладних,
контрагенти позивача (ПП "Ромакс ЛТД",
ПП "Грейн-Мастер") були зареєстровані в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців та
були платниками податку на додану
вартість, що відповідає вимогам пп. 7.2.4
п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР.

Отже, позивач цілком правомірно у
відповідності до законодавства відніс
до валових витрат, витрати на придбання
послуг згідно проведених
господарських операції з ТОВ
"Домнасервіс" та з ТОВ "Форес-Ніко" та
включив до податкового кредиту суму
ПДВ за податковим накладним отриманими
від ПП "Ромакс ЛТД" та ПП "Грейн-Мастер".

Крім того, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначає, що позивач, як платник
податку, самостійно несе
відповідальність за достовірність і
своєчасність обчислення та внесення
ним податку до бюджету відповідно до
законодавства України і не може нести
відповідальність порушення
контрагентом правил здійснення
господарської діяльності, а тому
порушення правил ведення
господарської діяльності чи
податкового обліку контрагентом не є
підставою для не включення позивачем
до валових витрат, витрат понесених ним
у зв'язку із веденням господарської
діяльності, чи включення до
податкового кредиту сум сплачених в
ціні придбаних товарів, що
підтверджено відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами.

Посилання відповідача у касаційній
скарзі на статті 203, 215 Цивільного
кодексу України також є
безпідставними, так як зазначені норми
можуть використовуватися лише при
визнанні правочинів недійсними в
судовому порядку.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

За обставин, які склалися у даній
справі, визначенню правочину як такого,
що є нікчемний, повинен передувати або
вирок суду про притягнення учасника
(учасників) такого правочину до
кримінальної відповідальності, який би
набрав законної сили, або рішення суду
про визнання правочину недійсним.
Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем таких доказів надано не
було.

Отже, висновки податкового органу щодо
порушення позивачем вимог Закону №
168/97-ВР та Закону № 334/94-ВР не
узгоджуються з нормами матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, спростовуються
належними та допустимими доказами,
яким суди надали належний правовий
аналіз.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Херсоні відхилити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 01.07.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.03.2011 у
справі № 2а-9877/09/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко