Справа № 2а-5224/11/1070
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/59158/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Сороки
М.О., розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
приватного підприємства «Гранд С» на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року у справі за позовом приватного
підприємства «Гранд С» до Державного
агентства земельних ресурсів України
про визнання недійсним та скасування
наказу про визнання ліцензії
недійсною, - в с т а н о в и л а:Приватне
підприємство «Гранд С» звернулось до
суду з позовом до Державного агентства
земельних ресурсів України про
визнання недійсним та скасування
наказу про визнання ліцензії
недійсною.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2012
року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2012
року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, приватне
підприємство «Гранд С» звернулось до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій
посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів попередніх
інстанцій скасувати та постановити
нове рішення, яким позов задовольнити.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що 04 листопада 2010
року приватному підприємству «Гранд С»
видано ліцензію АВ № 553832 на
провадження господарської діяльності
щодо проведення робіт із землеустрою,
із зазначенням місцезнаходження: с.
Путрівка, вулиця Польова,

будинок № 37, Васильківський район,
Київська область.

Наказом Держкомзему від 15 червня 2011
року № 459 «Про проведення планових
перевірок за додержанням ліцензійних
умов» створено комісію для проведення
планової перевірки дотримання
суб'єктами господарювання,
зареєстрованих на території Київської
області вимог чинного законодавства у
сфері ліцензування при виконанні ними
робіт із землеустрою, землеоціночних
робіт, зокрема і приватного
підприємства «Гранд-С», оформлено
посвідчення від 23 червня 2011 року № 528
для проведення планової перевірки.

Головним управлінням Держкомзему у
Київській області на адресу позивача
направлено повідомлення від 04 липня 2011
року № 07-02-3/12591 про проведення планової
перевірки за додержанням ліцензійних
умов провадження робіт із землеустрою.

Комісією Головного управління
Держкомзему у Київській області з 29 по

31 серпня 2011 року здійснено позапланову
перевірку додержання ліцензійних умов
приватного підприємства «ГрандС», за
результатами якої складено акт, в якому
зазначено, що позивач здійснює свою
господарську діяльність за іншою
адресою.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки Комісією з питань
ліцензування робіт із землеустрою,
землеоціночних робіт та земельних
торгів Держземагенства України згідно
з протоколом від 15 вересня 2011 року № 5
прийнято рішення про визнання
недійсною ліцензії

серії АВ № 553832, виданої позивачу.

Наказом Державного агентства
земельних ресурсів України від 20
вересня 2011 року

№ 151 року визнано ліцензію серії АВ №
553832, видану позивачу на провадження
господарської діяльності щодо
проведення робіт із землеустрою,
недійсною.

Вважаючи наказ Державного агентства
земельних ресурсів України

від 20 вересня 2011 року № 151 року
протиправним, позивач звернувся до
суду з цим позовом.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» орган
ліцензування видає та переоформлює
ліцензії, видає дублікати ліцензій на
певний вид господарської діяльності,
приймає рішення про визнання ліцензій
недійсними.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» підставами
для переоформлення ліцензії є, зокрема,
зміна місцезнаходження юридичної
особи або місця проживання фізичної
особи - підприємця.

У разі виникнення підстав для
переоформлення ліцензії ліцензіат
зобов'язаний протягом десяти робочих
днів подати органу ліцензування заяву
про переоформлення ліцензії разом з
ліцензією, що підлягає переоформленню,
та відповідними документами або їх
нотаріально засвідченими копіями, які
підтверджують зазначені зміни.

Не переоформлена в установлений строк
ліцензія є недійсною.

Положеннями статті 17 Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» визначено,
що ліцензіат зобов'язаний повідомляти
орган ліцензування про всі зміни даних,
зазначених у документах, що додавалися
до заяви про видачу ліцензії. У разі
виникнення таких змін ліцензіат
зобов'язаний протягом десяти робочих
днів подати до органу ліцензування
відповідне повідомлення в письмовій
формі разом з документами або їх
нотаріально засвідченими копіями, які
підтверджують зазначені зміни.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
виходили з того, що позивачем порушено
вимоги статті 16 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності», оскільки
приватне підприємство «Гранд С», за
адресою, зазначеною в ліцензії не
знаходиться, а отже фактично змінило
своє місцезнаходження.

Колегія суддів вважає такий висновок
судів передчасним з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону
України «Про господарські товариства»
установчі документи повинні містити
відомості про місцезнаходження
товариства.

Положеннями статті 1 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
визначено, що місцезнаходження
юридичної особи - адреса органу або
особи, які відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступають від її імені (далі -
виконавчий орган).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» в Єдиному
державному реєстрі містяться
відомості щодо юридичної особи:
місцезнаходження юридичної особи.

В Єдиному державному реєстрі містяться
також відомості про відсутність
юридичної особи за її
місцезнаходженням.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
якщо зміни до відомостей про юридичну
особу, які містяться в Єдиному
державному реєстрі, вносяться у зв'язку
із зміною місцезнаходження та/або
найменування юридичної особи,
утвореної на підставі модельного
статуту, крім документів, передбачених
частиною першою цієї статті, особа,
уповноважена діяти від імені юридичної
особи (виконавчого органу), додатково
подає примірник оригіналу або
нотаріально засвідчену копію рішення
уповноваженого органу управління
юридичної особи про внесення таких
змін.

Юридична особа зобов'язана подавати
(надсилати) щороку протягом місяця, що
настає за датою державної реєстрації,
починаючи з наступного року,
державному реєстратору для
підтвердження відомостей про юридичну
особу реєстраційну картку про
підтвердження відомостей про юридичну
особу.

У разі ненадходження в установлений
частиною одинадцятою цієї статті строк
реєстраційної картки про
підтвердження відомостей про юридичну
особу державний реєстратор
зобов'язаний надіслати рекомендованим
листом протягом п'яти робочих днів з
дати, встановленої для подання
реєстраційної картки, юридичній особі
повідомлення щодо необхідності
подання державному реєстратору
зазначеної реєстраційної картки.

У разі надходження державному
реєстратору від органу державної
податкової служби повідомлення
встановленого зразка про відсутність
юридичної особи за її
місцезнаходженням державний
реєстратор зобов'язаний надіслати
рекомендованим листом протягом п'яти
робочих днів з дати надходження
зазначеного повідомлення юридичній
особі повідомлення щодо необхідності
подання державному реєстратору
реєстраційної картки.

Державний реєстратор залишає
реєстраційну картку про підтвердження
відомостей про юридичну особу без
розгляду, про що повідомляє заявника у
випадках, передбачених частиною шостою
цієї статті, та у порядку,
встановленому частиною сьомою цієї
статті.

У разі неподання юридичною особою
протягом місяця з дати надходження їй
відповідного повідомлення
реєстраційної картки про
підтвердження відомостей про юридичну
особу державний реєстратор повинен
внести до Єдиного державного реєстру
запис про відсутність підтвердження
зазначених відомостей датою, яка
встановлена для чергового подання
реєстраційної картки про
підтвердження відомостей про юридичну
особу.

Якщо державному реєстратору повернуто
рекомендованого листа, державний
реєстратор повинен внести до Єдиного
державного реєстру запис про
відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням.

Положеннями статті 22 наведеного Закону
визначено, що інформація про зміну
місцезнаходження юридичної особи
підлягає обов'язковому опублікуванню в
спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації.

Відповідно до статті 38 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
підставами для постановлення судового
рішення щодо припинення юридичної
особи, що не пов'язано з банкрутством
юридичної особи, зокрема є наявність в
Єдиному державному реєстрі запису про
відсутність юридичної особи за
вказаним її місцезнаходженням.

Отже, під зміною місцезнаходження
господарського товариства слід
розуміти вчинення його уповноваженими
органами вольових дій, направлених на
зміну адреси юридичної особи, шляхом
прийняття відповідного рішення,
звернення до державного реєстратора та
вчинення відповідного запису останнім.

З огляду на викладене, порушення вимог
Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності» щодо невчинення позивачем
дій щодо переоформлення ліцензії у
випадку зміни місцезнаходження
юридичної особи матиме місце у випадку,
якщо вчинивши для цього необхідні дії,
товариство не надасть відповідні
документи ліцензійному органу.

Разом з тим, постановляючи рішення у
справі, суди попередніх інстанцій не
перевірили, чи є достатніми підставами
для прийняття рішення про визнання
недійсною ліцензії, факти, встановлені
позаплановою перевіркою та не
встановили, чи вносились до Єдиного
державного реєстру відомості про зміну
місцезнаходження цієї юридичної особи.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, без повного та всебічного
з'ясування обставин у справі
постановлене судом рішення не є
обґрунтованим.

Згідно зі статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
рішень судів першої та апеляційної
інстанції і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції.

Виходячи з наведеного, постановлені у
справі рішення судів першої та
апеляційної інстанції підлягають
скасуванню, а справа - поверненню на
новий розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
підприємства «Гранд С» задовольнити
частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року у справі - скасувати.

Справу за позовом приватного
підприємства «Гранд С» до Державного
агентства земельних ресурсів України
про визнання недійсним та скасування
наказу про визнання ліцензії недійсною
- повернути на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: