Справа № 2а/0570/12221/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2014 року м. Київ
К/9991/87486/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Костенка М.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 22.09.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2011

у справі № 2а/0570/12221/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛЄДА - ДОНБАС»

до Державної податкової інспекції
у Київському районі м. Донецька

про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЛЄДА - ДОНБАС»
звернулось до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 22.09.2011
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2011
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22.09.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведена документальна
невиїзна перевірка ТОВ «ЛЄДА-ДОНБАС» з
питань правомірності сплати податку на
додану вартість та податку на прибуток
за взаємовідносинами з ПП «Транс
Грейн» за вересень 2010 року, за
взаємовідносинами з ТОВ «Крініум» за
липень 2010 року, за результатами якої
складено акт № З869/23-4//33489638 від 20.06.2011.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 5.1 п.п. 5.2.1 п. 5.2 п.п. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п.п. 7.4.1 п.п. 7.4.5 п.
7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 8 липня 2011
року № 16549/10/23-213, яким позивачу
донараховано податку на додану
вартість в сумі 34 490,00 грн. і застосовано
штраф - 8 623, 00 грн. та №16550/10/23-213, яким
позивачу донараховано податок на
прибуток у сумі 43 112,00 грн. та
застосовано штраф у сумі - 10 778,00 грн.

Приймаючи спірні рішення
податковий орган виходив з того, що між
позивачем і контрагентами були
укладені договори які є нікчемними.

З матеріалів справи встановлено, що
ТОВ «ЛЄДА - ДОНБАС» (Замовник), ТОВ
«Крініум» (Виконавець) та ТОВ «Транс
Грейн» (Виконавець) були укладені
договори від 26.05.2010 року б/н та від 26.08.2010
року б/н, предметом укладених договорів
стала підборка зернових (провіяння,
сушіння - за показниками, вибраковка,
утилізація - по показникам);
вантажно-розвантажувальні роботи;
експедиційні роботи.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку. Господарська
діяльність визначена вказаним законом
як будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Згідно із пунктом 5.1 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» валові витрати
виробництва та обігу це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається, виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20% від
звичайної ціни на такі товари (послуги),
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 6.1
ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду, зокрема, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку, а також
зв'язку з придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова
накладна, яка видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача.

Згідно пп. 7.4.5 п. 7.2. ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" визначено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Суди прийшли до висновків, що
виконання умов договорів про надання
послуг від 26.08.2010 б/н та від 26.05.2010 року
б/н. підтверджено матеріалами справи:
випискою банку про проведення
розрахункових операцій від 17.09.2010 року,
платіжним дорученням № 318 від 17.09.2010
року, податковою накладною № 5257 від 30
липня 2010 року, актом приймання-передачі
робіт № 5257 від 30 липня 2010 року, випискою
банку про проведення розрахункових
операцій від 22.10.2010 року; платіжним
дорученням № 369 від 22.10.2010 року; актом
приймання-передачі № 2329 від 30 вересня
2010 року; податковою накладною від 30
вересня 2010 року № 2329.

Понесення вказаних витрат
підтверджується документами на
подальше і оприбуткування товару
(пшениці), (податкові та видаткові
накладні, виписки з банку про
проведення розрахункових операцій,
платіжні доручення).

За таких обставин, висновки
відповідача про нікчемність
правочинів, укладених позивачем з ТОВ
«Крініум» (Виконавець) та ТОВ «Транс
Грейн», ґрунтуються лише на
припущеннях, оскільки не підкріплені
належними доказами, а саме: рішеннями
суду про визнання їх такими або вироком
суду відносно посадових осіб позивача
та його контрагентів, який би свідчив
про наявність умислу у діях останніх на
порушення публічного порядку.

Крім цього, матеріали справи
свідчать, що правовідносини позивача з
названими вище суб'єктами
господарювання мали місце під час, коли
останні були зареєстровані у
встановленому законодавством порядку,
перебували на обліку у державній
податковій службі та мали статус
платників ПДВ

Рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновок суду
не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22.09.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2011 у
справі № 2а/0570/12221/11 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22.09.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2011 у
справі № 2а/0570/12221/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді М.І.
Костенко С.Е. Острович