Справа № 806/8197/13-а
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/17417/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Костенка М.І.

секретар судового засідання
Лисюк І.О.

за участю представників згідно журналу
судового засідання від 07.08.2014 (в
матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
06.02.2014 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17.03.2014

у справі № 806/8197/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Житомирський

дослідно-експериментальний
завод не стандартизованого

обладнання"

до Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного

управління Міндоходів у
Житомирській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Житомирський
дослідно-експериментальний завод
не стандартизованого обладнання"
звернулось до Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
21.10.2013.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2014
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалу суду
апеляційної інстанції прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну позапланову перевірку
відповідача та складено акт
№1050/22-01/05418804 від 07.10.2013.

За результатами перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення - рішення № від
21.10.2013, яким позивачу зменшено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду, в
розмірі 923840 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 102.5 ст. 102, п. 200.4 п. 200.14 "а" п.
200.6 ст. 200 Податкового кодексу України,
позивачем пропущено строк отримання
права на бюджетне відшкодування

З акту перевірки вбачається, що за
звітні періоди, в яких були сплачені
суми по податку на додану вартість за
отримані товари (послуги), пропущеним є
строк тільки із зобов'язання, що
виникло у березні 2010 року у сумі 93944 грн.

Що ж стосується інших, приведених у
таблиці дат сплати позивачем
зобов'язань за грудень 2011 року та
пізніше, строк для подання за ним заяв
по бюджетному відшкодуванню не
сплинув.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до довідки
відповідача про результати
позапланової виїзної перевірки №
3398/15-01/5418804 від 25.11.2013, не встановлено
порушень у декларації за вересень 2013
року, якою було заявлено суму
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість у сумі 850570 грн.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 102.5 ст. 102 Податкового
кодексу України заяви про повернення
надміру сплачених грошових зобов'язань
або про їх відшкодування у випадках,
передбачених цим Кодексом, можуть бути
подані не пізніше 1095 дня, що настає за
днем здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.
Тобто, вказана норма регулює термін
подання заяв про повернення надміру
сплачених грошових коштів або про їх
відшкодування, а не порядок розрахунку
залишку сум від'ємного значення
попередніх податкових періодів.

Залишок суми від'ємного значення
попередніх податкових періодів та сума
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість - це різні показники
декларації з податку на додану
вартість.

Зазначена вище норма регулює строки
давнини у двох випадках - подання
платником податку заяви про повернення
надміру сплачених грошових зобов'язань
або заяви про їх відшкодування у
випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому у останньому випадку строк 1095
днів починає обліковуватися від дня,
наступного за днем отримання права на
таке відшкодування.

Для застосування цієї норми
встановленню підлягає дата виникнення
права на відшкодування податку.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то
за приписами п. 200.4 ст. 200 ПК України:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Отже, право на отримання бюджетного
відшкодування виникає не раніш
виникнення від'ємного значення податку
за результатами обрахування різниці
між значеннями податкових зобов'язань
та податкового кредиту звітного
податкового періоду.

Зменшення сум податкових зобов'язань
по податку на додану вартість позивача
за результатами господарських
операцій з повернення попередньої
оплати мали місце у грудні 2011 року, а
тому приймаються до обліку та можуть
впливати на виникнення від'ємного
значення податку саме у грудні 2011 року.

Відповідно, право на відшкодування
податку у зв'язку з вказаними
операціями виникає у позивача не раніш
вказаного періоду. Саме від виникнення
цього права, а не від дати виникнення
податкових зобов'язань, які
коригуються, починає відлік строк на
подання заяви про відшкодування
податку.

Тому висновки відповідача про
порушення п. 102.5 ст. 102 ПК України є
необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
06.02.2014 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17.03.2014 у справі № 806/8197/13-а залишити
без задоволення, а судові рішення без
змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2014 у
справі № 806/8197/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович М.І. Костенко