Справа № 805/6016/14
Суддя: Василенко Л. А.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чекменьов Г.А.
Суддя-доповідач - Василенко Л. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
справа №805/6016/14

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів
Геращенка І.В., Міронової Г.М.,

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Костянтинівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 5
червня 2014 року у справі № 805/6016/14 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Костянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Костянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області (далі
Костянтинівська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області), в якому просив:
скасувати вимогу Костянтинівської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області
про сплату боргу № Ф-158/05-14-25-13-9 від
17.02.2014 року; припинити подальше
щоквартальне нарахування єдиного
внеску (а. с. 3, 4).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 5 червня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково,
а саме: скасовано вимогу
Костянтинівської ОДПІ Міндоходів у
Донецькій області № Ф-158/05-14-25-13-9 від
17.02.2014 року. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 182,70 грн. (а.
с. 29-30).

Відповідач оскаржив постанову суду в
частині задоволених позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовував
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
постанову суду першої інстанції,
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі. В обґрунтуванні доводів
апеляційної скарги зазначив, що особа,
яка обрала спрощену систему
оподаткування і, яка отримує пенсію,
але не досягла віку, визначеного ст.26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», не звільняється від
сплати за себе єдиного внеску згідно п.4
ст.4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (а. с.
32).

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС
України справу розглянуто в письмовому
провадженні.

Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи судом
відхилене, оскільки копію
розпорядження про призначення пенсії
позивачеві, яку не зміг отримати з
пенсійного органу та надати суду
податковий орган, надав до суду
апеляційної інстанції позивач.

Колегія суддів заслухала доповідь
судді-доповідача, перевірила матеріали
справи, вивчила доводи апеляційної
скарги і дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач - ОСОБА_2
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 21.04.1997 року,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серія НОМЕР_3 (а. с. 10).

Відповідно до довідки податкового
органу позивач з 01.01.2012 року перебуває
на спрощеній системі оподаткування (а.
с. 12)

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером за
віком, пенсія призначена на пільгових
умовах за Списком №1, що
підтверджується копією листа УПФУ в
м.Костянтинівці та Костянтинівському
районі Донецької області № 3737/04/08-17 від
27.08.2014 року та копією пенсійного
посвідчення Серія НОМЕР_2 від 21.03.2005
року (а. с. 9, 45).

17 лютого 2014 року Костянтинівською ОДПІ
ГУ Міндоходів у Донецькій області було
сформовано вимогу № Ф- 158/05-14-25-13-9 про
сплату боргу (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску відносно ОСОБА_2, який
станом на 01.02.2014 року становить 3606,73 грн.
(а. с. 11).

Встановлені обставини підтверджені
матеріалами справи і не є спірними.

Спірним питанням у справі є наявність
правових підстав у позивача для
звільнення від сплати за себе єдиного
внеску згідно ч.4 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Згідно зі ст.1 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464 - VІ (далі - Закон № 2464) єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно до п.4 ч.1. ст. 4 Закону № 2464,
платниками єдиного внеску є: фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали прощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провал денні ними
підприємницької діяльності.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» № 3609-VI
від 07.07.2011 року, яким ст.4 Закону №2464
було доповнено ч.4 такого змісту:
«Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

З аналізу наведених норм законодавства
вбачається, що фізичні особи -
підприємці, які є пенсіонерами за віком
та які обрали спрощену систему
оподаткування, до яких з урахуванням
встановлених судом обставин
відноситься і позивач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_2, звільняються від
сплати за себе єдиного внеску.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ
(далі - Закон № 1788) встановлені види
державних пенсій, а саме за цим Законом
призначаються: а) трудові пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Згідно до ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VІ
(далі - Закону № 1058), особи мають право
на призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'ятнадцяти років.

Види державних пенсій, які
призначаються за Законом № 1788,
визначені ст.2 цього Закону.

Положення п."а" ч.1 ст.2 Закону №1788
свідчать про те, що трудові пенсії
поділяються на такі види як пенсії за
віком, по інвалідності, в разі втрати
годувальника та за вислугу років.

Системний аналіз положень ст.ст.12-18
Закону №1788 свідчить, що законодавець
розрізнив пенсії за віком в залежності
від умов їх призначення, визначивши
загальні умови призначення пенсії за
віком, (ст.12), пільгові умови
призначення пенсії за віком, (ст.13), а
також особливі умови призначення цього
виду пенсії окремим категоріям
громадян (працівникам, зайнятим на
підземних і відкритих гірничих роботах
та в металургії, громадянам, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, інвалідам, учасникам війни,
сім'ям загиблих (померлих)
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, багатодітним
матерям і матерям інвалідів з
дитинства тощо (ст.ст.14-18).

Аналізуючи Закон № 1058, який встановлює
загальні види пенсійних виплат, Закон
№ 1788, яким призначаються державні
пенсії, суд приходить до висновку, що
законодавство встановлює пільги, як в
обчисленні стажу, так і в досягненні
конкретного віку для окремих категорій
громадян. Таким чином, вік і стаж роботи
- це характерні ознаки пенсії за віком,
однак умови призначення пенсій є
різними, тоді як такий вид пенсії, як
пенсія за віком є єдиним.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі
Закон №1058) визначене поняття «пенсія» -
як, щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом та
поняття «пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону №1058 за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Згідно ст. 26 Закону №1058 особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Частиною 1 статті 30 Закону №1058 пенсія
по інвалідності призначається в разі
настання інвалідності, що спричинила
повну або часткову втрату
працездатності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства) за наявності страхового
стажу, передбаченого статтею 32 цього
Закону.

Згідно ч.1. ст. 36 Закону №1058 пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по III групі
інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Отже, нормами Закону №1058 встановлено
загальне правила набуття (призначення)
пенсії.

Правовою нормою, яка міститься в ч. 4 ст.
4 Закону № 2464, рівно як і іншими нормами
права не встановлено, що звільненню від
сплати єдиного внеску підлягають лише
ті фізичні особи-підприємці, які є
пенсіонерами за віком відповідно до
Закону № 1058.

Відповідно до абз. 2 п. 16 Прикінцевих
положень Закону № 1058 положення Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788)
застосовуються в частині визначення
права на пенсію за віком на пільгових
умовах і за вислугу років.

З системного аналізу положень ст. ст.
12-18 Закону № 1788 слідує, що законодавець
розрізнив пенсії за віком в залежності
від умов їх призначення, визначивши
загальні умови призначення пенсії за
віком, пільгові умови призначення
пенсії за віком, а також особливі умови
призначення цього виду пенсії окремим
категоріям громадян (працівникам,
зайнятим на підземних і відкритих
гірничих роботах та в металургії,
громадянам, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи, інвалідам,
учасникам війни, сім'ям загиблих
(померлих) військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, багатодітним
матерям і матерям інвалідів з
дитинства тощо).

Аналіз норм наведених законів дає
підстави для висновку, що «пенсіонер за
віком» - це та особа, яка перебуває на
обліку у відповідному територіальному
управлінні Пенсійного Фонду України та
отримує пенсію за віком, незважаючи на
те, що її вік менший ніж визначений
частиною першої статті 26 Закону №1058,
оскільки норми діючого пенсійного
законодавства при наявності певних,
визначених законом умов, передбачають
призначення пенсії за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого ст.26 Закону №1058.

З огляду на викладене, суд дійшов
правильного висновку, що ОСОБА_2
призначений такий вид пенсії як
«пенсія за віком», і незважаючи на
пільговий характер умов її
призначення, позивач є «пенсіонером за
віком» і відповідно до ч.4 ст.4 Закону №
2464 підлягає звільненню від слати
єдиного внеску, а отже вимога
Костянтинівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-158/05-14-25-13-9 від 17.02.2014 року
зі сплати єдиного внеску в розмірі 3606,73
грн. є протиправною і підлягає
скасуванню.

Справа розглянута в межах доводів
апеляційної скарги. В решті вирішення
позовних вимог про відмову в їх
задоволенні постанова суду не
оскаржена.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції постановив обґрунтоване та
законне рішення, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
першої інстанції, підстави для
скасування постанови суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197, ст. 198 ч.1 п.1, ст.
200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Костянтинівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 5 червня 2014
року у справі № 805/6016/14 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Костянтинівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування вимоги про
сплату боргу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення їх копій особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Головуючий
Л.А.Василенко

Судді
І.В. Геращенко

Г.М. Міронова