Справа № 815/4457/14
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4457/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року
м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Суддя Харченко
Ю.В.

При секретарі Кипаренко
Н.Ю.

Розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області про визнання протиправним та
скасування рішення №12925793 від 08.05.2014р.
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, зобов'язання
здійснити державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_1 на 1/16 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається
з двох житлових кімнат площею 9,4кв.м.,
16,1кв.м., коридору - кухні площею 6,6кв.м.,
загальною площею 32,1кв.м., у тому числі
житловою 25,5кв.м., загальною по
домоволодінню 357,1кв.м., у тому числі
житловою 227,2кв.м., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовом, у якому, з урахуванням
уточнень (вхід.№21498/14 від 28.08.2014р.),
просить суд визнати протиправним та
скасувати рішення Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції Одеської області №12925793 від
08.05.2014р. про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зобов'язати Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
Одеської області здійснити державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_1
на 1/16 частини домоволодіння АДРЕСА_1,
яка складається з двох житлових кімнат
площею 9,4кв.м., 16,1кв.м., коридору - кухні
площею 6,6кв.м., загальною площею 32,1кв.м.,
у тому числі житловою 25,5кв.м., загальною
по домоволодінню 357,1кв.м., у тому числі
житловою 227,2кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що вона є власником
об'єкту нерухомості - 1/16 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається
з двох житлових кімнат площею 9,4кв.м.,
16,1кв.м., коридору - кухні площею 6,6кв.м.,
загальною площею 32,1кв.м., у тому числі
житловою 25,5кв.м., загальною по
домоволодінню 357,1кв.м., у тому числі
житловою 227,2кв.м., яке заявлялось до
державної реєстрації в Реєстраційній
службі Одеського міського управління
юстиції Одеської області на підставі
рішення Малиновського районного суду
м.Одеси від 28.03.2014р. у справі №521/21038/13-ц,
яке набрало законної сили, що
відповідно до ст.19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»,
являється підставою для державної
реєстрації прав.

Відповідач - Реєстраційна служба
Одеського міського управління юстиції
Одеської області у жодне із судових
засідань не з'явився, незважаючи на те,
що про дату, час та місце судового
засідання повідомлявся належним чином
та своєчасно, заперечення на позов не
надала, у зв'язку з чим справу
розглянуто на підставі наявних у ній
доказів, відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши наявні у матеріалах справи
письмові докази в сукупності та
системно проаналізувавши приписи
чинного законодавства, суд встановив
наступне.

Як встановлено судом та вбачається з
наявних у матеріалах справи
документів, за наслідками розгляду
заяви ОСОБА_1 від 30.04.2014р. №6459328 про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, Реєстраційною службою
Одеського міського управління юстиції
Одеської області прийнято Рішення від
08.05.2014р. №12925793 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Не погоджуючись з означеним рішенням
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
08.05.2014р. №12925793, позивач звернувся до
Одеського окружного адміністративного
суду з позовною заявою про його
скасування, та зобов'язання
Реєстраційну службу Одеського
міського управління юстиції Одеської
області здійснити державну реєстрацію
права власності за ОСОБА_1 на 1/16 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається
з двох житлових кімнат площею 9,4кв.м.,
16,1кв.м., коридору - кухні площею 6,6кв.м.,
загальною площею 32,1кв.м., у тому числі
житловою 25,5кв.м., загальною по
домоволодінню 357,1кв.м., у тому числі
житловою 227,2кв.м.

Так, на думку суду, оскаржуване
позивачем - ОСОБА_1 Рішення
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
08.05.2014р. №12925793, винесено контролюючим
органом неправомірно, безпідставно та
в порушення положень чинного
законодавства України, з урахуванням
наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Так, як встановлено судом та вбачається
з наявних у матеріалах справи
документів, підставою для відмови
ОСОБА_1 у здійсненні державної
реєстрації права власності на 1/16
частини домоволодіння АДРЕСА_1, яка
складається з двох житлових кімнат
площею 9,4кв.м., 16,1кв.м., коридору - кухні
площею 6,6кв.м., загальною площею 32,1кв.м.,
у тому числі житловою 25,5кв.м., загальною
по домоволодінню 357,1кв.м., у тому числі
житловою 227,2кв.м., слугував
встановлений Реєстраційною службою
Одеського міського управління юстиції
Одеської області факт невідповідності
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, а саме відомості про
технічні характеристики об'єкта
нерухомого майна, зазначені в рішенні
Малиновського районного суду м.Одеси
від 28.03.2014р. у справі №521/21038/13-ц та
технічному паспорті виготовленого КП
«БТІ» Одеської міської ради станом на
11.03.2014р., суперечать відомостям про
нерухоме майно, наявних у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно.

Зокрема, судом з'ясовано, що ОСОБА_1
належить садибний житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, про
що свідчить наявний у матеріалах
справи технічний паспорт КП «Бюро
технічної інвентаризації» Одеської
міської ради, виготовлений станом на
11.03.2014р.

Рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси від 28.03.2014р. у справі №521/21038/13-ц,
задоволено позов ОСОБА_1, встановлено
факт належності ОСОБА_2, який помер
06.04.2012р., 1/16 частини домоволодіння
АДРЕСА_1, у літ. «В», яка складається з
двох житлових кімнат площею 9,4кв.м.,
16,1кв.м., коридору - кухні площею 6,6кв.м.,
загальною площею 32,1кв.м., у тому числі
житловою 25,5кв.м. та належала йому на
праві власності на підставі дубліката
договору купівлі-продажу від
11.05.1971року, загальною по домоволодінню
357,1кв.м., у тому числі житловою 227,2кв.м.
Визнано за ОСОБА_1 право власності у
порядку спадкування за законом на
1/16 частину домоволодіння АДРЕСА_1, у
літ. «В», яка складається з двох
житлових кімнат площею 9,4кв.м., 16,1кв.м.,
коридору - кухні площею 6,6кв.м.,
загальною площею 32,1кв.м., у тому числі
житловою 25,5кв.м., загальною по
домоволодінню 357,1кв.м., у тому числі
житловою 227,2кв.м.

Означене рішення Малиновського
районного суду м.Одеси від 28.03.2014р. у
справі №521/21038/13-ц набрало законної сили
08.04.2014р., про що свідчить відповідна
відмітка канцелярії Малиновського
районного суду м.Одеси на вказаному
судовому рішенні.

Спірні правовідносини, наявні між
сторонами у даній справі, з приводу
реєстрації правових документів та
реєстрації права власності на
нерухомість, врегульовані, зокрема,
нормами Конституції України,
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень», Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 р. №868.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до положень ЦК України від 16
січня 2003року №435-IV (зі змінами та
доповненнями) правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб (стаття 316
Цивільного Кодексу України),
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном, на зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна (стаття 317
Цивільного Кодексу України). Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону
(стаття 319 Цивільного Кодексу). Право
власності є непорушним і ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні
(ч.1 ст.321 Цивільного Кодексу). Право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом (стаття 328 Цивільного Кодексу).

Статтею 331 ЦК України передбачено, що
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно -
єдина державна інформаційна система,
що містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з ч.ч.1, 5-7 ст.3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Державна реєстрація прав
є публічною, проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом.
Будь-які правочини щодо нерухомого
майна (відчуження, управління, іпотека
тощо) вчиняються, якщо право власності
чи інше речове право на таке майно
зареєстровано згідно з вимогами цього
Закону, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.
Державна реєстрація права власності та
інших речових прав проводиться за
місцем розташування об'єкта нерухомого
майна в межах території, на якій діє
відповідний орган державної
реєстрації права власності та інших
речових прав, крім випадків,
установлених абзацами другим і третім
частини п'ятої цієї статті.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що систему органів
державної реєстрації прав становлять:
Міністерство юстиції України;
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав; органи
державної реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством порядку
(далі - органи державної реєстрації
прав).

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження. Орган державної реєстрації
прав, державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.
Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 17 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» встановлені
вимоги до документів, що подаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, відповідно до якої текст
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, повинен
бути написаний розбірливо. Прізвище,
ім'я, по батькові фізичних осіб та їх
місце проживання, а також найменування
юридичних осіб та їх місцезнаходження
повинні бути написані повністю. Не
приймаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень документи з
підчищеннями або дописками,
закресленими словами та іншими не
обумовленими в них виправленнями,
заповнені олівцем, а також з
пошкодженнями, які не дають змоги
однозначно тлумачити їх зміст.
Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Підстави для державної реєстрації прав
та їх обтяжень встановлені ст.19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», відповідно ч.1 якої державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до п.п.10 п.37 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 р. №868, документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, у т.ч., є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Підстави для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень
встановлені ст.24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
відповідно до ч.1 якої у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 5-4)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення; 5-5) заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення нотаріальної
дії з нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі подано
особою, яка не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;
6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Згідно ч.ч.2, 4 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень. Відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Роз'ясненнями Міністерства юстиції
України «Щодо надання роз'яснення
стосовно рішень судів, на підставі яких
проводиться реєстрація прав власності
на об'єкти нерухомого майна» №19-32/30 від
22.06.2007р., визначено, що Конституцією
України встановлено, що судові рішення,
які набрали законної сили, обов'язкові
для всіх органів державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових чи службових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України. Забороняється
тлумачення прав реєстратором
відомостей про заявлене право
власності. Так, реєстрація прав на
нерухоме майно має здійснюватися у
відповідності до резолютивної частини
рішення суду.

Відповідно до ст.124 Конституції
України, рішення суду, які набрали
законної сили, є обов'язковими для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України.

Згідно з приписами ст.13 Конституції
України та ст.321 ЦК України право
власності є непорушним.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує органи державної влади
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Таким чином, системний аналіз
вищенаведених законодавчих приписів
дає змогу дійти висновку, що право
власності на спірне нерухоме майно
підлягає державній реєстрації, та
право власності особи на таке майно
виникає з моменту його державної
реєстрації. Орган, який компетентний
здійснювати державну реєстрацію права
власності у даному випадку (на спірне
нерухоме майно), є безпосередньо
відповідач у справі - Реєстраційна
служба Одеського міського управління
юстиції Одеської області. Водночас,
Рішення Малиновського районного суду
м.Одеси від 28.03.2014р. у справі №521/21038/13-ц,
яке прийнято відповідно до положень
Цивільно-процесуального кодексу
України, у даному випадку є
правовстановлюючим документом у
розумінні вищенаведених приписів
закону, який повинен надаватись для
здійснення державної реєстрації права
власності на спірний об'єкт нерухомого
майна та є відповідною підставою для
реєстрації такого права власності
позивача на спірне нерухоме майно.

Відтак, заява про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень від 30.04.2014року та
додані до неї документи, котрі
подавались позивачем - ОСОБА_1 з метою
реєстрації права власності на 1/16
частини домоволодіння АДРЕСА_1, яка
складається з двох житлових кімнат
площею 9,4кв.м., 16,1кв.м., коридору - кухні
площею 6,6кв.м., загальною площею 32,1кв.м.,
у тому числі житловою 25,5кв.м., загальною
по домоволодінню 357,1кв.м., у тому числі
житловою 227,2кв.м., відповідають вимогам
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 р. №868, та підтверджують
право власності ОСОБА_1 на заявлене до
державної реєстрації нерухоме майно.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 15 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до частини першої статті 16
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» заява про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подається до органу державної
реєстрації прав у паперовій або
електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом. Якщо об'єкт
нерухомого майна розміщений у межах
території, на якій діють два і більше
органів державної реєстрації прав,
заява про державну реєстрацію прав
подається до одного з таких органів на
вибір заявника.

Таким чином, з урахуванням наведеного,
суд дійшов висновку, що суб'єкт владних
повноважень - Реєстраційна служба
Одеського міського управління юстиції
Одеської області, в межах даних
правовідносин по відношенню до
позивача - ОСОБА_1, діяла не на підставі,
не у межах повноважень, та не у спосіб,
що передбачені Конституцією та
положеннями чинного законодавства
України.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а згідно з ч.3 ст. 105
КАС України позивач, у тому числі має
право вимагати скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене,
та оцінюючи наявні в матеріалах справи
письмові докази в сукупності, суд
дійшов висновку, що уточнені позовні
вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані,
документально підтверджені,
відповідають чинному законодавству,
отже підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.6
ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області про визнання протиправним та
скасування рішення №12925793 від 08.05.2014р.
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, зобов'язання
здійснити державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_1 на 1/16 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається
з двох житлових кімнат площею 9,4кв.м.,
16,1кв.м., коридору - кухні площею 6,6кв.м.,
загальною площею 32,1кв.м., у тому числі
житловою 25,5кв.м., загальною по
домоволодінню 357,1кв.м., у тому числі
житловою 227,2кв.м., задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області №12925793 від 08.05.2014р. про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

3. Зобов'язати Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
Одеської області здійснити державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_1
на 1/16 частини домоволодіння АДРЕСА_1,
яка складається з двох житлових кімнат
площею 9,4кв.м., 16,1кв.м., коридору - кухні
площею 6,6кв.м., загальною площею 32,1кв.м.,
у тому числі житловою 25,5кв.м., загальною
по домоволодінню 357,1кв.м., у тому числі
житловою 227,2кв.м.

Постанова може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому положеннями
ст.254 КАС України.

Суддя
Харченко Ю.В.