Справа № 2а-475/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
Справа № 61279/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 26 квітня 2011
року у справі за позовом
Виноградівського районного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України до
ОСОБА_1 про стягнення незаконно
отриманих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

23.02.2011 року Виноградівський районний
центр зайнятості звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 в якому просив
стягнути з відповідача на користь
позивача суму незаконно отриманих
коштів у розмірі 4182, 69 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що ОСОБА_1 отримував
матеріальну допомогу по безробіттю,
але проведеною позивачем перевіркою
встановлено факт реєстрації ОСОБА_1 як
фізичної особи-приватного підприємця з
31.10.2001 року, а тому не підпадає під
категорію «безробітний» і кошти
отримані ним як допомога по безробіттю
підлягають відшкодуванню.

Постановою Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 26
квітня 2011 року адміністративний позов
задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на
користь Виноградівського районного
центру зайнятості кошти в сумі 4182, 69
грн. отримані як допомога по
безробіттю.

Постанова мотивована тим, що
відповідач при зверненні до
Виноградівського районного центру
зайнятості 09.06.2006 року з заявою про
надання йому статусу безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю був
зареєстрований як фізична
особа-приватний підприємець, однак у
самій заяві вказав неправдиві дані
щодо даної обставини.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідач
обґрунтовує тим, що оскаржувана
постанова є незаконною і
необґрунтованою, оскільки суд першої
інстанції порушив норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково.

Постановляючи оскаржувану постанову
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач незаконно отримував
допомогу по безробіттю оскільки був
зареєстрований як фізична
особа-приватний підприємець.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про зайнятість населення» № 803-ХІІ від
01 березня 1991 року ( у редакції, яка була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин) безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Згідно підпункту «б» пункту 3 статті 1
Закону України «Про зайнятість
населення» (у редакції, яка була чинною
на момент виникнення спірних
правовідносин), до зайнятого населення
і відповідно такого, що не можуть бути
визнані безробітними, належать
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві.

Особи, визнані у встановленому порядку
безробітними, мають право на одержання
допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Частиною 2 статті 36 вказаного Закону
закріплено, що застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг, а відповідно до пункту 3 цієї
статті Закону сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Крім того, відповідно до пункту 6.14
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307, якщо під
час одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Як встановлено судом першої інстанції
09.06.2006 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до
Виноградівського районного центру
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні(а.с.5).

Згідно наказу № НТ060616 від 16.06.2006 року
ОСОБА_1 отримав статус безробітного з
16.06.2006 року(а.с.4).

Позивачем проведено розслідування
страхових випадків про виявлення факту
обману щодо тимчасового
працевлаштування, за результатами
якого складено акт № 1 від 04.01.2011
року(а.с.6) та встановлено, що відповідач
з 16.06.2006 року по 10.06.2007 року був
зареєстрований як фізична
особа-приватний підприємець, що
підтверджується довідкою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 30.12.2010
року № 11-12/449 (а.с.9-11).

24.12.2010 року в Єдиному державному
реєстрі юридичних та фізичних осіб -
підприємців зроблено запис про
припинення підприємницької діяльності
ОСОБА_1(а.с.10).

В зв'язку з перебуванням відповідача в
переліку зареєстрованих суб'єктів
підприємницької діяльності з 16.06.2006
року по 10.06.2007 року, в силу пункту 2 та
пункту 3 статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» ОСОБА_1 було направлено
лист від 05.01.2011 року № 11-6, у якому
відповідача просили повернути у
добровільному порядку незаконно
отриману ним допомогу по безробіттю в
розмірі 4182, 69 грн.

Однак кошти повернути в добровільному
порядку відповідач відмовляється.

Згідно до пп. 8 п. 1 ст. 31 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
призначення виплати на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

Відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» фізична
особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» для
внесення до Єдиного державного
реєстру запису про рішення фізичної
особи - підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності фізична
особа - підприємець або уповноважена
нею особа повинні подати державному
реєстратору (надіслати рекомендованим
листом з описом вкладення) такі
документи: заяву про припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем; документ, що
підтверджує внесення плати за
публікацію повідомлення про
прийняття фізичною особою -
підприємцем рішення щодо припинення
підприємницької діяльності.

Документи, які подаються для внесення
до Єдиного державного реєстру запису
про рішення фізичної особи - підприємця
щодо припинення нею підприємницької
діяльності, приймаються за описом,
копія якого в день надходження
документів видається (надсилається
рекомендованим листом) заявнику з
відміткою про дату надходження
документів.

Дата надходження документів для
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про рішення фізичної особи -
підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності вноситься
до журналу обліку реєстраційних дій.

Для проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням фізична особа - підприємець
або уповноважена нею особа не раніше
двох місяців з дати публікації
повідомлення у спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації
подає державному реєстратору особисто
(надсилає рекомендованим листом з
описом вкладення) або через
уповноважену особу такі документи:
заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням; свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця;
довідку відповідного органу державної
податкової служби про відсутність
заборгованості по податках, зборах
(обов'язкових платежах); довідку
відповідного органу Пенсійного фонду
України про відсутність
заборгованості.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що державна реєстрація припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем за її рішенням
внесене державним реєстратором до
єдиного реєстру 24.12.2010 року (а.с.11), а
заява про надання статусу безробітного
з виплатою допомоги по безробіттю
подана до Виноградівського районного
центру зайнятості значно раніше, а саме
09.06.2006 року.

Отже, відповідач під час перебування на
обліку в центрі зайнятості в якості
безробітного був зареєстрований
фізичною особою-підприємцем, а тому не
мав права на отримання допомоги по
безробіттю, оскільки в розумінні
пункту "б" частини 3 статті 1 Закону №
803-ХІІ належав до зайнятого населення.

З огляду на це, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
допомога по безробіттю у зазначений
період отримана відповідачем
незаконно, тому на підставі Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» правомірно
зобов'язав стягнути таку на користь
позивача.

Крім цього, доводи апеляційної скарги
стосовно пропуску позивачем строку
звернення до суду не заслуговують на
увагу, оскільки днем коли позивач
дізнався про порушення своїх прав є
день складання акту розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
щодо гр.. ОСОБА_1, а саме 04.01.2011 року, а
позов поданий до суду в лютому 2011 р.,
тобто в межах строку, встановленого ч. 2
ст. 99 КАС України.

Разом з тим, відповідно до пункту 3
частини першої статті 18 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у його редакції, чинній до 10 березня 2010
року) місцевим загальним судам як
адміністративним судам були підсудні
усі адміністративні справи у спорах
фізичних осіб з суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням та інших
соціальних виплат, доплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг.

10 березня 2010 року набрав чинності Закон
України від 18 лютого 2010 року № 1691-VI «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо підвідомчості
справ, пов'язаних із соціальними
виплатами»(далі -Закон № 1691-VI), яким
були внесені зміни до частини першої
статті 15 Цивільного процесуального
кодексу України та частини першої
статті 18 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
яких, справи щодо спорів з приводу
призначення, обчислення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання
пенсійних виплат, соціальних виплат
непрацездатним громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням та інших
соціальних виплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг, речового
майна, пайків або грошової компенсації
замість них розглядаються судами в
порядку цивільного судочинства.

Рішенням Конституційного суду України
від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010 щодо
відповідності Конституції України
положень Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними
виплатами»вищезазначені зміни до
статей 15 Цивільного процесуального
кодексу України та 18 Кодексу
адміністративного судочинства України
були визнані неконституційними.

У відповідності до приписів частини
першої статті 13 та частини другої
статті 73 Закону України від 16 жовтня 1996
року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд
України»у разі, якщо закони та інші
правові акти Верховної Ради України
або їх окремі положення визнаються
такими, що не відповідають Конституції
України (неконституційними), вони
оголошуються нечинними і втрачають
чинність від дня прийняття
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, з 9 вересня 2010 року стаття 18
Кодексу адміністративного судочинства
України почала діяти у своїй
попередній редакції.

Статтею 18 Кодексу адміністративного
судочинства України (в її редакції
дійсній на час розгляду справи),
встановлено, що місцевим загальним
судам, як адміністративним судам
підсудні:

- адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган чи посадова особа
місцевого самоврядування, посадова чи
службова особа органу місцевого
самоврядування, крім тих, які підсудні
окружним адміністративним судам;

- усі адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень у справах про
притягнення до адміністративної
відповідальності;

- усі адміністративні справи у спорах
фізичних осіб з суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням та інших
соціальних виплат, доплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг.

Окружним адміністративним судам
підсудні адміністративні справи, у
яких однією зі сторін є орган державної
влади, інший державний орган, орган
влади Автономної Республіки Крим, їх
посадова чи службова особа, крім справ
з приводу їхніх рішень, дій чи
бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Приймаючи до уваги те, що спір виник між
Виноградівським районним центром
зайнятості - органом державної влади та
фізичною особою щодо стягнення
неповернутих коштів, дана справа
предметно підсудна окружному
адміністративному суду та не може бути
вирішена місцевим загальним судом, як
адміністративним судом.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що позивачем
порушено правила предметної
підсудності при зверненні до суду, а
судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки даним
обставинам.

Відповідно до п. 4 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є, зокрема, розгляд і
вирішення справи неповноважним судом.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає скасуванню,
оскільки вона розглянута і вирішена
неповноважним судом.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п.
4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виноградівського
районного центру зайнятості
задовольнити частково.

Постанову Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 26
квітня 2011 року у справі № 2-а-475/11
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов Виноградівського районного
центру зайнятості задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь
Виноградівського районного центру
зайнятості 4182, 69 грн. (чотири тисячі сто
вісімдесят дві гривні шістдесят
дев'ять копійок).

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

А.Р. Курилець