Справа № 816/2892/14
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2892/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кулик
- Куличок О.Л.

представника позивача - Фищука В.В.,

представника відповідача - Неленя С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного підприємство
"Аліна" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2014 року Полтавське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Приватного підприємства "Аліна" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 7155 грн 56 коп. та пені в розмірі
193 грн 50 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що в порушення вимог ст.ст. 19,
20 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
відповідачем у 2013 році не виконано
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, у
кількості 1 робочого місця, що є
підставою для накладення вказаних вище
сум адміністративно-господарських
санкцій та пені.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив відмовити у
задоволенні позовних вимог з підстав,
викладених у запереченні /а.с. 12-52/.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10.02.2014 Приватним
підприємством "Аліна"
(ідентифікаційний код 31693761) подано до
Полтавського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(форма № 10-ПІ) /а.с.3/.

Згідно відомостей, зазначених у Звіті,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
підприємства у 2013 році становила 9 осіб,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність, а також кількість
інвалідів-штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів" не зазначено.

За недотримання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів
позивачем нараховано відповідачу
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 7 155 грн 56 коп. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 193 грн 50 коп. (за 90 днів (з
16.04.2014 по 14.07.2014)).

Надаючи оцінку обґрунтованості
позовних вимог Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів про стягнення вказаної суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені із відповідача, суд враховує
наступне.

Частиною першої статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
визначено, що для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до частини першої статті
20 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Частиною другою статті 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Згідно положень статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій
повинно гарантувати захист прав і
законних інтересів громадян,
організацій та держави, в тому числі
відшкодування збитків учасникам
господарських відносин, завданих
внаслідок правопорушення, та
забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

В силу приписів частини 3 статті 217
Господарського кодексу України до
суб'єктів господарювання за порушення
ними правил здійснення господарської
діяльності застосовуються
адміністративно-господарські санкції .

Адміністративно-господарські санкції
застосовуються у встановленому
законом порядку уповноваженими
органами державної влади або органами
місцевого самоврядування (частина 4
статті 217 ГКУ).

Відповідно до частини 1, 2 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Із аналізу вищенаведених норм суд
вбачає, що
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця,
передбачені Законом України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", є заходом впливу
на правопорушника у сфері
господарювання у зв'язку зі скоєнням
правопорушення, і підлягають
застосуванню у разі, якщо суб'єкт
господарювання не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Частиною третьою статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Частиною першою статті 18
зазначеного Закону встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

З наведених норм статей 18, 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
вбачається, що підприємства
здійснюють самостійно
працевлаштування інвалідів, але
виходячи з вимог статті 18 вказаного
Закону.

Отже, стаття 18 Закону не встановлює
правил, за якими підприємство було б
зобов'язано самостійно здійснювати
пошук інвалідів для їх
працевлаштування на своєму
підприємстві.

Частиною третьою статті 18 Закону чітко
визначено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420 "Про затвердження форм звітності та
інструкцій щодо їх заповнення" формою
звітності про наявність вакантних
місць на підприємстві є форма № 3-ПН
„Звіт про наявність вакансій", а з
12.07.2013 "Інформація про попит на робочу
силу (вакансії)" за формою №3 - ПН, яка
подається підприємствами щомісячно до
державної служби зайнятості.

З огляду на вищезазначене, звіт за
формою 3-ПН є актом інформування
органів працевлаштування про створені
на підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство для працевлаштування.

За таких обставин неналежне
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів, а саме неподання звітів за
формою № 3-ПН про наявність вакансій
для інвалідів державній службі
зайнятості є порушенням вищезгаданих
норм матеріального права та підставою
для застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постановах від 9 липня та
19 листопада 2013 року (№№ 21-200а13, 21-397а13
відповідно).

Відповідно до листа Глобинського
районного центру зайнятості за вих.
№960/03-19 від 06.08.2014, надісланого на запит
суду, відповідач протягом 2013 року
подавав звіти про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) за
формою №3-ПН за лютий, квітень, липень,
серпень, жовтень, листопад, грудень 2013
року /а.с.54-55/.

Водночас із засвідчених центром
зайнятості копій звітів за вказаний
період вбачається, що відмітку про
заповнення вакансій саме інвалідами
містять лише звіти за формою 3-ПН за
лютий 2013 року, квітень 2013 року, серпень
2013 року та грудень 2013 року. Інші звіти
за формою 3-ПН подано відповідачем без
визначення можливості
працевлаштування на вакантні посади
осіб із числа інвалідів /а.с. 68 - 89/.

Посилання представника
відповідача, що листом Глобинського
районного центру зайнятості від 22.08.2014
№ 995/03-19 підтверджено, що усі звіти за
формою 3-ПН були подані для осіб з
обмеженими можливостями, суд не бере до
уваги, враховуючи наявність у
матеріалах справи засвідчених центром
зайнятості копій звітів, які не дають
підстави для такого висновку.

Суд відхиляє також доводи
представника відповідача про те, що
підприємство не мало обов'язку
подавати звіт за формою З-ПН та
працевлаштовувати інвалідів протягом
січня - квітня 2013 року, оскільки штатна
чисельність працівників протягом
цього періоду становила 7 осіб, що мало
бути враховано при визначенні розміру
адміністративно-господарських
санкцій, виходячи з наступного.

Так, згідно наказу ПП "Аліна" від
28.01.2013 № 13-П/1 створено та атестовано 2
робочих місця для працевлаштування
інвалідів /а.с. 100/. Відповідні місця
протягом вищенаведеного періоду не
були зайняті, відтак підприємство мало
обов'зок подавати звіт за формою 3-ПН.

Із аналізу положень статтей 19, 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів" суд вбачає, що
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів залежить
від середньооблікової чисельності
штатних працівників облікового складу
за рік.

Беручи до уваги те, що
середньооблікова чисельність штатних
працівників за 2013 рік у відповідача
склала 8 осіб, норматив
працевлаштування інвалідів для нього
склав 1 робоче місце. Оскільки робоче
місце не було зайняте інвалідом,
відповідач в силу вимог частини 1
статті 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів"
повинен сплатити
адміністративно-господарські санкції
в розмірі половини середньої річної
заробітної плати.

Однак суд враховує, що
відповідачем вжито усіх необхідних
заходів для працевлаштування
інвалідів протягом чотирьох місяців 2013
року (лютий 2013 року, квітень 2013 року,
серпень 2013 року та грудень 2013 року), а
саме, створено робочі місця для
працевлаштування інвалідів, надано
службі зайнятості інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, тому
застосування до нього
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць за вказаний період часу є
необґрунтованим.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що
адміністративно-господарські санкції
підлягають стягненню з відповідача за
8 місяців 2013 року, протягом яких ним не
вживалися передбачені законом заходи
для працевлаштування інвалідів, за 1
робоче місце, призначене для
працевлаштування інвалідів і не
зайняте інвалідом, в розмірі 4770 грн. 40
коп. ( 7 155,56 (1/2 середньорічної
заробітної плати) /12 х 8 (вісім місяців).

Враховуючи те, що судом підтверджено
правомірність застосування до
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
на суму 4770 грн. 40 коп., сума пені, яка
підлягає сплаті відповідачем, складає
128 грн. 80 коп. (4770,4 х 0,03 %) х 90 днів).

Отже, позовні вимоги Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Приватного підприємство "Аліна" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства
"Аліна" (ідентифікаційний код 31693761)
адміністративно - господарські санкції
у розмірі 4 770 грн 40 коп. (чотири тисячі
сімсот сімдесят гривень сорок копійок)
та пеню у розмірі 128 грн 80 коп. (сто
двадцять вісім гривень вісімдесят
копійок) на користь Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
(ідентифікаційний код 13937406), р/р 0061
в ГУДКС в Полтавській області,
одержувач: УДКСУ у Глобинському районі,
код 37835651, МФО 831019.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 01
вересня 2014 року.

Суддя
М.В. Довгопол