Справа № 2а-14076/09/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року м.
Київ К/9991/27026/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Карася О.В. (головуючого),
Голубєвої Г.К., Рибченка А.О.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09.02.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.04.2011 по справі № 2а-14076/09/2670 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Литий камінь" до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду з
позовом про визнання нечинним та
скасування акту від 30.07.2009 № 584 про
анулювання реєстрації Товариства як
платника податку на додану вартість
(далі - ПДВ), що було здійснено на
підставі пп. "в" п. 9.8 ст. 9 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість" у зв'язку із
заниженням плати податкових
зобов'язань, обсяг яких перевищує суму,
визначену пп. 2.3.1. п. 2.3 ст. 2 вказаного
вище Закону та обов'язкових.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
послався на те, що зазначене рішення
прийнято податковим органом у
порушення норм чинного законодавства.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено.

Рішення вмотивовано відсутністю
підстав, з якими пп. "в" п. 9.8 ст. 9 Закону
України "Про податок на додану
вартість" пов'язує можливість
анулювання реєстрації особи як
платника ПДВ.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування касаційних вимог
скаржник посилається на п. 2
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 01.07.2009 № 757-р "Деякі питання
адміністрування податків, зборів
(обов'язкових платежів) ", яким
передбачено "іншу причину" у розумінні
пп. "в" п. 9.8 ст. 9 Закону України "Про
податок на додану вартість" для
анулювання реєстрації особи як
платника ПДВ, а саме - недекларування
(несплата) такою особою податкових
зобов'язань в обсягах, що перевищує
суму, установлену пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2
вказаного Закону. Скаржник зазначає, що
відповідно до системи співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів
встановлено заниження позивачем
податкових зобов'язань за період з
березня 2008 року по травень 2009 року
більше ніж на 300 тис.грн., що, на думку
контролюючого органу, є підставою для
анулювання реєстрації платника ПДВ.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за оспорюваним актом
реєстрацію Товариства як платника ПДВ
було анульовано з посиланням на пп. "г"
п. 9.8 ст. 9 Закону України "Про податок на
додану вартість" (відсутність
оподатковуваних поставок протягом 12
послідовних податкових місяців), проте
самостійно виявивши помилку,
контролюючим органом на адресу
позивача направлено лист, в якому
зазначено як підставу анулювання
реєстрації платника ПДВ пп. "в" п. 9.8 ст. 9
Закону України "Про податок на додану
вартість" (недекларування податкових
зобов'язань, обсяг яких перевищує 300
тис.грн.).

Згідно з пп. "в" п. 9.8 ст. 9 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість" (втратив чинність з
01.01.2011) реєстрація діє до дати її
анулювання, яка відбувається у
випадках, якщо особа, зареєстрована як
платник податку, реєструється як
платник єдиного податку або стає
суб'єктом інших спрощених систем
оподаткування, які визначають
особливий порядок нарахування чи
сплати податку на додану вартість,
відмінний від тих, що встановлені цим
Законом, чи звільняють таку особу від
сплати цього податку за рішенням суду
або з будь-яких інших причин.

Анулювання реєстрації на зазначених
підставах здійснюється за ініціативою
відповідного податкового органу (п. 25.2
Положення про реєстрацію платників
ПДВ, затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
01.03.2000 № 79).

За змістом п. 25.2.1 наведеного Положення
органи державної податкової служби
здійснюють постійний моніторинг
платників ПДВ, які включені до Реєстру,
та приймають рішення про анулювання
реєстрації у разі існування підстав,
визначених у пп. "б" - "ґ" цього
Положення. Такі рішення можуть бути
прийняті за наявності відповідних
підтвердних документів (відомостей).

Проте, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України податковим органом не доведено
існування будь-якого з фактів
перелічених у п. 9.8 ст. 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновку судів про
відсутністю підстав, з якими пп. "в" п. 9.8
ст. 9 Закону України "Про податок на
додану вартість" пов'язує можливість
анулювання реєстрації особи як
платника ПДВ.

Зроблене податковим органом
тлумачення цієї правової норми,
відповідно до якого є "інші причини",
крім перелічених, для настання такого
юридичного наслідку, як анулювання
реєстрації платника ПДВ, не
ґрунтується на змісті цієї норми,
оскільки поняття "будь-які інші
причини" вжито у контексті звільнення
особи від сплати податку з інших
підстав, ніж за рішенням суду, та не
передбачає наявність інших обставин як
підставу для анулювання вказаної
реєстрації.

Також не можуть бути взяті до уваги і
твердження Державної податкової
інспекції про те, що позивачем не
здійснювалось декларування податкових
зобов'язань у обсягу, що перевищує 300
тис.грн., та відповідно не проводилась і
їх сплата, що є підставою для
аналювання реєстрації платника
податку, оскільки заниження чи
завищення податкових зобов'язань з ПДВ
є підставою для донарахування
платникові податкових зобов'язань з
цього податку, застосування до
платника фінансових санкцій,
позбавлення його права на отримання
податкової вигоди у вигляді бюджетного
відшкодування тощо, однак не має
наслідком анулювання свідоцтва про
реєстрацію платником ПДВ.

Не можна визнати слушними і посилання
скаржника на п. 2 розпорядження
Кабінету Міністрів України від 01.07.2009 №
757-р "Деякі питання адміністрування
податків, зборів (обов'язкових
платежів) ", оскільки підзаконний акт
Кабінету Міністрів України не може
змінювати елементи правового
механізму регулювання податку на
додану вартість, встановлені Законом
України "Про податок на додану
вартість".

З огляду на вищевикладене, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
Державної податкової інспекції,
викладені у касаційній скарзі, і не
вбачає підстав для скасування законних
і обґрунтованих судових рішень першої
та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09.02.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2011 по
справі № 2а-14076/09/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко