Справа № 826/8668/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
21 серпня 2014 року 09:10
№ 826/8668/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б.В.,
суддів Гарника К.Ю., Кобилянського К.М.,
при секретарі судового засідання
Борисовій Т.М., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
до Державної виконавчої
третя особа 1. Товариство з
обмеженою відповідальністю «Декорт»
2. Публічне акціонерне
товариство «Київський річковий порт»
про звільнення майна з-під
арешту та зобов'язання вчинити дії
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Приватне акціонерне
товариство «Всеукраїнський
акціонерний банк» (надалі-позивач/ПАТ
«Всеукраїнський акціонерний банк»,
Банк) з адміністративним позовом до
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
(надалі-відповідач/Відділу примусового
виконання рішень ДВС України), в якому
просить суд:
1. Звільнити нерухоме майно, а саме:
споруду столярного цеху (літ. Ю)
загальною площею 1065,90 кв.м, що складає
12/100 частин від майнового комплексу
площею 8745,90 кв.м, що знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська,
буд.21; споруду цеху (літ. Т) загальною
площею 3025,5 кв.м, що складає 35/100 частин
від майнового комплексу площею 8745,90
кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ,
який було накладено постановою Відділу
примусового виконання рішень ДВС
України про арешт майна боржника №36486678
2. Зобов'язати Відділ примусового
виконання рішень ДВС України зняти
обтяження з нерухомого майна - споруди
столярного цеху (літ. Ю) загальною
площею 1065,90 кв.м, що складає 12/100 частин
від майнового комплексу площею 8745,90
кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ,
(літ. Т) загальною площею 3025,5 кв. м, що
складає 35/100 частин від майнового
комплексу площею 8745,90 кв.м, що
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Дегтярівська, буд.21 шляхом виключення
реєстраційного запису з відповідного
3. Судові витрати стягнути з
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23.06.2014 р. провадження в
адміністративній справі відкрито та
призначено до судового розгляду.
В той же час, в судовому засіданні судом
протокольною ухвалою було замінено
неналежного відповідача відділ
примусового виконання рішень ДВС
України, на належного ДВС України.
В судове засідання з'явився
представник позивача, який позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
просить суд їх задовольнити з підстав
викладених в адміністративному позові,
зокрема зазначає, що постанова про
арешт нерухомого майна ТОВ «Декорт», що
перебуває в іпотеці Банку винесено
державним виконавцем з порушенням ст.52
Закону України «Про виконавче
провадження» (надалі-Закон №606), як
наслідок вважає такі дії відповідача
В судове засідання з'явився
представник відповідача, який проти
позовних вимог заперечує в повному
обсязі, просить суд в їх задоволенні
відмовити, з підстав викладених в
письмових запереченнях, зокрема
зазначає, що арешт на нерухоме майно
ТОВ «Декорт» було накладено правомірно
та з дотриманням норм чинного
В судове засідання з'явився
представник третьої особи 1, який проти
позовних вимог заперечує в повному
обсязі, просить суд в задоволенні
В судове засідання з'явився
представник третьої особи 2, який проти
позовних вимог також заперечує,
просить суд в їх задоволенні відмовити,
зокрема зазначає, про те, що арешт на
нерухоме майно ТОВ «Декорт»
відповідачем накладено правомірно.
Відповідно до положень ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), справа
розглядається в письмовому
провадженні на підставі наявних в
матеріалах справи документів.
Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача та третіх
осіб, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про наступне.
Згідно вимог ст.1 Закону №606, виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 1 ст.17 Закону №606 передбачено,
що примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

11.02.2013 р. державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень ДВС
України було винесено постанову про
відкриття ВП №36486678, на підставі наказу
Господарського суду м. Києва
№5011-23/10527-2012 від 02.10.2012 р. про стягнення з
ТОВ «Декорт» на користь ПАТ «Київський
річковий порт» 11 700 000,00 грн. -
основного боргу та 65 453,00 грн. -
судового збору.

Для забезпечення реального виконання
рішення, відповідно до положень ст.52
Закону №606 (в редакції чинній на момент
накладення арешту), застосовується
стягнення на майно боржника, яке
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
ДВС України було накладено арешт на
споруду цеху, загальною площею 3025,50
кв.м, (літ.Т) та споруду столярного цеху,
загальною площею 1065,90 кв.м, (літ.Ю) що
належить ТОВ «Декорт» у межах суми
звернення стягнення 11 765 453,00 грн.

Так, при здійсненні перевірки стану
іпотек, позивачу стало відомо про
винесену відповідачем постанову ВП
№36486678 від 20.03.2013 р. про арешт майна ТОВ
«Декорт», а саме: споруду цеху,
загальною площею 3025,50 кв.м, (літ.Т) та
споруду столярного цеху, загальною
площею 1065,90 кв.м, (літ.Ю)

04.06.2014 р. позивач звернувся до
начальника відділу примусового
виконання рішень ДВС України із заявою
№14-0-34-2873 про зняття арешту з майна ТОВ
«Декорт», що перебуває в заставі Банку,
на яке накладено арешт постановою ВП
№36486678 від 20.03.2013 р., однак жодної
відповіді від відповідача отримано не
було.

Не погоджуючись із накладеним
відповідачем арешту на майно ТОВ
«Декорт», яке перебуває в іпотеці
позивача, останній звернувся до суду з
даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
іпотеку» (надалі - Закон №898) (в редакції
чинній на момент укладання договору
іпотеки) іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст.3 Закону №898 визначено, що
іпотека виникає на підставі договору,
закону або рішення суду. До іпотеки, яка
виникає на підставі закону або рішення
суду, застосовуються правила щодо
іпотеки, яка виникає на підставі
договору, якщо інше не встановлено
законом.

В той же час, згідно з ч.6 та ч.7 ст.3
Закону №898 у разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

При цьому, поняття пріоритету та вищого
пріоритету розтлумачено в ст.1 Закону
№898, а саме: пріоритет - переважне право
однієї особи відносно права іншої
особи на те ж саме нерухоме майно; вищий
пріоритет - пріоритет, встановлений
раніше будь-якого іншого пріоритету
стосовно одного и того ж нерухомого
майна.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.37 Закону
№898 іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Крім того, положеннями ст.572 Цивільного
кодексу України передбачено, що в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи,
31.01.2006 р. між ПАТ «Всеукраїнський
акціонерний Банк» (який є
правонаступником ВАТ «ВаБанк») та ТОВ
«І-тел» було укладено Кредитний
договір №15, відповідно до якого
позивач надав ТОВ «І-тел» у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання
грошові кошти у розмірі 6 000 000,00 грн.

21.02.2006 р. між позивачем та ТОВ «Декорт»
(що є майновим поручителем ТОВ «І-тел»),
було укладено Договір іпотеки
нерухомого майна, відповідно до якого
було передано в Іпотеку споруду
столярного цеху (літ.Ю) загальною
площею 1065,90кв.м, що складає 12/100 частин
від майнового комплексу площею 8745,90
кв.м. та споруду цеху (літ.Т) загальною
площею 3025,50 кв.м, що складає 35/100 частин
від майнового комплексу площею 8745,90
кв.м, що знаходяться за адресою: м. Київ,
вул. Дегтярівська, буд.21.

Судом з'ясовано, що на момент вчинення
виконавчих дій щодо арешту спірного
нерухомого майна, право іпотеки на
майно на визначених законом підставах
та в установленому порядку не
припинене, договір про іпотеку
недійсним не визнано.

Як вбачається із змісту Інформаційної
довідки з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, Державного реєстру
іпотек, Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна в
порядку доступу державних виконавців
№60074064 від 12.06.2014 р., запис про обтяження
було внесено до реєстру 21.02.2006 р., тобто
до винесення відповідачем постанови
про арешт майна.

Враховуючи викладене, зважаючи на
черговість реєстрації зазначених вище
обтяжень, а також беручи до уваги, що
положеннями Закону №898 щодо вказаних
видів обтяжень не встановлено
особливого пріоритету, суд дійшов
висновку, що позивач, як обтяжувач,
володіє переважним пріоритетом на
отримання задоволення своїх прав чи
вимог щодо одного й того ж нерухомого
майна.

Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.52 Закону
№606 (редакції чинній на момент
накладення арешту), звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.57 Закону №606
передбачено, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Водночас, в ч.4 ст.57 Закону №606
визначено, що копії постанови
державного виконавця про арешт коштів
чи майна боржника надсилаються не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення боржнику та банкам чи
іншим фінансовим установам або
органам, зазначеним у частині другій
цієї статті та органам, що ведуть
Державний реєстр обтяжень рухомого
майна. Постанова державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника може
бути оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, в ч.4 ст.54 Закону №606
передбачено, що про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Жодних доказів направлення на адресу
позивача копії постанови про
накладення арешту на нерухоме майно
ТОВ «Декорт», а саме: споруду
столярного цеху (літ. Ю) загальною
площею 1065,90 кв.м, що складає 12/100 частин
від майнового комплексу площею 8745,90
кв.м. та споруду цеху (літ. Т) загальною
площею 3025,50 кв.м, що складає 35/100 частин
від майнового комплексу площею 8745,90
кв.м, що знаходяться за адресою: м. Київ,
вул. Дегтярівська, буд.21, до матеріалів
справи не надано.

Враховуючи викладене, накладення
арешту на майно, що перебуває в іпотеці
у позивача, обмежує забезпечене
іпотекою право позивача на задоволення
своїх вимог за договорами іпотеки, у
зв'язку з чим, вимоги позивача про
зобов'язання відповідача зняти арешт з
майна третьої особи, яке передано в
іпотеку позивачу підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частинами 1 та 2 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог позивача.
Крім того, відповідно до ст. 94 КАС
України, судовий збір підлягає
відшкодуванню позивачу.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк» до
Державної виконавчої служби України -
задовольнити.

2. Зобов'язати Державну виконавчу
службу звільнити з-під арешту об'єкт
нерухомого майна, а саме: споруду
столярного цеху (літ. Ю) загальною
площею 1065,90 кв.м, що складає 12/100 частин
від майнового комплексу площею 8745,90
кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ,
вул. Дегтярівська, буд.21; споруду цеху
(літ. Т) загальною площею 3025,5 кв.м, що
складає 35/100 частин від майнового
комплексу площею 8745,90 кв.м, що
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Дегтярівська, буд.21 з-під арешту, який
було накладено постановою Відділу
примусового виконання рішень ДВС
України про арешт майна боржника №36486678
від 20.03.2013 р.;

3. Зобов'язати Державну виконавчу
службу зняти обтяження з нерухомого
майна - споруди столярного цеху (літ. Ю)
загальною площею 1065,90 кв.м, що складає
12/100 частин від майнового комплексу
площею 8745,90 кв.м, що знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська,
буд.21; споруди цеху (літ. Т) загальною
площею 3025,5 кв. м, що складає 35/100 частин
від майнового комплексу площею 8745,90
кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ,
вул. Дегтярівська, буд.21 шляхом
виключення реєстраційного запису з
відповідного реєстру.

4. Присудити Публічному
акціонерному товариству
«Всеукраїнський акціонерний банк»
понесені судові витрати в розмірі 73
(сімдесят три) грн. 80 коп. із видатків
Держаного бюджету України направлених
на асигнування діяльності Державної
виконавчої служби України.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Головуючий суддя
Б. В. Санін

Судді

К.Ю. Гарник

К.М.
Кобилянський