Справа № 826/11383/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. при секретарі судового
засідання Віруцькій О.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної
інспекції сільського господарства у
Київській області про визнання дій
протиправними, визнання незаконими
наказів та їх скасування
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Державної інспекції сільського
господарства в Київській області про
визнання дій протиправними, визнання
протиправними та скасування наказів
від 24.07.2014 №518 «Про проведення
службового розслідування», від 24.07.2014
№519 «Про відсторонення ОСОБА_1 від
виконання повноважень завідувача
сектору кадрового забезпечення
державної інспекції сільського
господарства в Київській області»,
зобов'язання відшкодувати матеріальну
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що оскаржувані накази
прийнято з порушенням Типової
інструкції з діловодства у центральних
органах виконавчої влади, Ради
Міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих органах виконавчої влади,
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України від 30.11.2011 №1242 та
Порядку проведення службового
розслідування стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.06.2000 №950, а саме:
накази не завізовані працівниками
сектору кадрового забезпечення, до
службового розслідування залучено
посадову особу, яка має особисту
заінтересованість в результаті
службового розслідування. Крім того,
позивач зазначає, що в супереч ст. 252
КЗпП України накази не погоджені з
профспілковою організацією.
Відповідач - Державна інспекція
сільського господарства у Київській
області - заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових заперечення,
які долучено до матеріалів справи.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
На час виникнення спірних
правовідносин ОСОБА_1 працювала на
посаді завідувача сектору кадрового
забезпечення Державної служби
сільського господарства в Київській
області та мала 10 ранг державного
Наказом першого заступника начальника
Державної інспекції сільського
господарства в Київській області від
24.07.2014 №518 «Про проведення службового
розслідування» утворено комісію з
проведення службового розслідування
та наказано комісії у період з 24.07.2014 по
24.09.2014 здійснити перевірку фактів та
з'ясування обставин щодо неналежного
виконання службових обов'язків та
порушення правил етичної поведінки
державного службовця завідувачем
сектору кадрового забезпечення
державної інспекції сільського
господарства в Київській області
Також, наказом від 24.07.2014 №519 «Про
відсторонення ОСОБА_1 від виконання
повноважень завідувача сектору
кадрового забезпечення Державної
інспекції сільського господарства в
Київській області», якам позивачку з
25.07.2014 відсторонено від виконання
повноважень на час проведення
службового розслідування із
збереженням заробітної плати.
Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу врегульовано Законом України
«Про державну службу».
Відповідно до державна служба в
Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.
Статтею 3 Закону України «Про державну
службу» визначено, що Державна служба
ґрунтується на таких основних
принципах: служіння народу України;
демократизму і законності; гуманізму і
соціальної справедливості; пріоритету
прав людини і громадянина;
професіоналізму, компетентності,
ініціативності, чесності, відданості
справі; персональної відповідальності
за виконання службових обов'язків і
дисципліни; дотримання прав та
законних інтересів органів місцевого і
регіонального самоврядування;
дотримання прав підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про
державну службу» Державний службовець
повинен: сумлінно виконувати свої
службові обов'язки; шанобливо
ставитися до громадян, керівників і
співробітників, дотримуватися високої
культури спілкування; не допускати дій
і вчинків, які можуть зашкодити
інтересам державної служби чи
негативно вплинути на репутацію
державного службовця.
Відповідно до пункту 1 Порядку
проведення службового розслідування
стосовно державних службовців,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.06.2000 року N 950
(далі - Порядок №950), службове
розслідування стосовно державних
службовців може бути проведено у
наступних випадках: у разі невиконання
або неналежного виконання ними
службових обов'язків, перевищення
своїх повноважень, що призвело до
людських жертв або заподіяло значну
матеріальну чи моральну шкоду
громадянинові, державі, підприємству,
установі, організації чи об'єднанню
громадян; у разі недодержання ними
законодавства про державну службу, про
боротьбу з корупцією, порушення етики
поведінки; на вимогу державного
службовця з метою зняття
безпідставних, на його думку.
Згідно п. 2 Порядку №950 рішення щодо
проведення службового розслідування
приймається вищими посадовими особами
України, Першим віце-прем'єр-міністром
України, керівником державного органу
(посадовою особою), що призначив на
посаду особу, уповноважену на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, стосовно
якої планується проводитися службове
розслідування, керівником органу, в
якому працює зазначена особа.
Відповідно до п. 3 Порядку №950 рішенням
щодо проведення службового
розслідування визначається голова
комісії з проведення службового
розслідування, інші члени комісії, мета
і дата початку та закінчення
службового розслідування. Термін
службового розслідування не може
перевищувати двох місяців. До участі у
проведенні службового розслідування
не повинні залучатися посадові особи
органу державної влади, якщо обставини
свідчать про їх особисту
заінтересованість у результатах
Відповідно до п. 7 Порядку №950 особа,
уповноважена на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
стосовно якої проводиться службове
розслідування, має право, зокрема,
звертатися з обґрунтованим
клопотанням у письмовій формі до
керівника органу державної влади, який
приймає рішення щодо складу комісії з
проведення службового розслідування,
про виведення з її складу осіб, які
особисто заінтересовані в результатах
такого розслідування. Про прийняте за
результатами розгляду клопотання
рішення письмово повідомляється особа,
уповноважена на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування.

Щодо твердження позивачки, що до складу
комісії залучено посадових осіб, які
мають особисту заінтересованість у
результатах розслідування, суд
зазначає наступне.

Судом встановлено та сторонами не
заперечується, що позивачка до
керівництва з клопотанням про
виведення зі складу комісії з
проведення службового розслідування
осіб, що заінтересовані у результатах
розслідування не зверталась.

Судом встановлено, що на момент початку
проведення службового розслідування
закінчились перевірки, що сули
ініційовані позивачкою щодо ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є членами комісії
з проведення службового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатом проведених перевірок
складено довідку «Про результати
позапланової виїзної перевірки щодо
дотримання вимог Законів України «Про
державну службу», «Про засади
запобігання і протидії корупції»,
інших нормативно-правових актів з
питань державної служби та питань
організаційно-кадрової роботи в
Державній інспекції сільського
господарства в Київській області»,
копія якої долучена до матеріалів
справи.

Зі змісту згадуваної довідки
вбачається, що перевіркою встановлено,
що факти викладені у скаргах ОСОБА_1 не
підтвердились. Натомість робочою
групою встановлено, що ОСОБА_1 своїми
діями дискредитувала орган, в якому
працює, така ї поведінка завдає шкоди
інтересам державної служби, остання
завдає шкоди звинувачує своїх колег у
корупції не маючи на те жодного доказу,
чинить психологічний тиск на
працівників та погрожує їм звільненням
не маючи на те підстав. ОСОБА_1 не
належно організувала роботу із
збереження особових справ державних
службовців, своєчасно не попередила
працівників про обов'язок подавати
декларації та не забезпечила
відібрання таких декларацій від
суб'єктів декларування, що звільнилися.

В матеріалах справи відсутні належні
докази наявності в складі комісії з
проведення службового розслідування
осіб заінтересованих у результатах
розслідування, отже твердження
позивачки, що до складу комісії з
проведення службового розслідування
включено осіб заінтересованих у
результатах розслідування є
безпідставним.

Як зазначено вище, наказом від 24.07.2014
№518 «Про проведення службового
розслідування» утворено комісію з
проведення службового розслідування
та наказано комісії у період з 24.07.2014 по
24.09.2014, тобто вказаний наказ прийнято
відповідно до норм Порядку №950.

Щодо наказу від 24.07.2014 №519 «Про
відсторонення ОСОБА_1 від виконання
повноважень завідувача сектору
кадрового забезпечення Державної
інспекції сільського господарства в
Київській області», суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
державну службу» невиконання
службових обов'язків, що призвело до
людських жертв або заподіяло значної
матеріальної чи моральної шкоди
громадянинові, державі, підприємству,
установі, організації чи об'єднанню
громадян, є підставою для
відсторонення державного службовця
від виконання повноважень за посадою
із збереженням заробітної плати.
Рішення про відсторонення державного
службовця від виконання повноважень за
посадою приймається керівником
державного органу, в якому працює цей
службовець.

Тривалість відсторонення від
виконання повноважень за посадою не
повинна перевищувати часу службового
розслідування. Службове розслідування
проводиться у строк до двох місяців у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Якщо правомірність рішення про
відсторонення державного службовця
від виконання повноважень за посадою
не підтверджується результатами
службового розслідування, це рішення
скасовується.

Згідно із п. 5 Порядку №950 службове
розслідування проводиться з
відстороненням особи, уповноваженої на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, від
виконання повноважень за посадою або
без такого відсторонення. Рішення про
відсторонення приймається за поданням
голови комісії з проведення службового
розслідування керівником органу
державної влади, в якому працює особа.

Оскільки позаплановою виїзною
перевіркою щодо дотримання вимог
Законів України «Про державну службу»,
«Про засади запобігання і протидії
корупції», інших нормативно-правових
актів з питань державної служби та
питань організаційно-кадрової роботи в
Державній інспекції сільського
господарства в Київській області
виявлено, що ОСОБА_1 чинить
психологічний тиск на працівників та
погрожує їм звільненням не маючи на те
підстав, суд вважає, що рішення про
відсторонення позивачки від посади
прийнято з урахуванням обставин, що
мають значення для прийняття рішення.

Як вбачається з матеріалів справи
підставою для прийняття наказу від
24.07.2014 №519 слугувало подання голови
комісії з проведення службового
розслідування, тобто з дотриманням
норм Порядку №950.

Відповідно до ст. 252 Кодексу законів про
працю України працівникам підприємств,
установ, організацій, обраним до складу
виборних профспілкових органів,
гарантуються можливості для
здійснення їх повноважень. Зміна умов
трудового договору, оплати праці,
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників, які є
членами виборних профспілкових
органів, допускається лише за
попередньою згодою виборного
профспілкового органу, членами якого
вони є.

Отже, згадуваною нормою Кодексу
законів про працю України не
передбачено обов'язку отримання
попередньої згоди профспілкового
органу наказі про службове
розслідування та про відсторонення від
посади на час проведення службового
розслідування.

Крім того з матеріалів справи
вбачається, що відповідно до протоколу
№1 від 10.07.2014 позачергових зборів
профспілки, ОСОБА_1 не є заступником
голови профспілкового комітету.

З огляду на викладене, суд не вбачає
порушень відповідачем норм ст. 252
Кодексу законів про працю України при
прийнятті оскаржених наказів.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що оскаржені накази прийнято
відповідно до норм Порядку №950, судом
не встановлено порушень відповідачем
норм Кодексу законів про працю України
при прийнятті оскаржених наказів, отже
позовні миги у вказаній частині є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Щодо вимог про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди суд
зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 151 Кодексу законів про
працю України протягом строку дії
дисциплінарного стягнення заходи
заохочення до працівника не
застосовуються.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом від 21.07.2014 №500 «Про оголошення
догани ОСОБА_1» позивачку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності.

Оскільки позивачка має не зняте
дисциплінарне стягнення, відсутні
підстави для застосування до неї
заходів заохочення та як наслідок для
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити надбавки та премії

Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів
про працю України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

До юридичного складу, що є підставою
правовідносин по відшкодуванню
моральної шкоди, входять моральні
страждання працівника або втрата
нормальних життєвих зв'язків, або
необхідність для працівника
додаткових зусиль для організації
свого життя. Ці обставини повинні бути
належно доведені. Не відповідало б
змісту ст. 237 1 КЗпП стягнення з власника
моральної шкоди лише на підставі заяви
про наявність такої шкоди, якщо немає
обставин, зазначених у частині першій
ст. 237 1 КЗпП (моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
необхідності додаткових зусиль для
організації працівником свого життя).

Обов'язок по відшкодуванню моральної
шкоди виникає лише за умови, що
моральні страждання працівника, або
втрата ним нормальних життєвих
зв'язків, або необхідність додаткових
зусиль для організації свого життя
стали наслідками порушення законних
прав працівника.

Позивачкою не надано жодного доказу на
підтвердження наявності обставин, які
є обов'язковою умовою для наявності
моральної шкоди. Крім того, позивачкою
не надано розрахунку заявленої суми
моральної шкоди.

З огляду на викладене, вимоги позивачки
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди є безпідставними та не
підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 99-102, 103, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку Постанову
повністю або частково. Скарга про
апеляційне оскарження подається
протягом 10 днів з дня проголошення,
скарга подається до апеляційного суду
через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАС України Постанова,
якщо інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги.

Суддя
В.І. Келеберда

Повний текст постанови виготовлено
01.09.2014