Справа № 808/4185/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року ( 11 год. 35 хв.)Справа №
808/4185/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання
- Урсуленко Ю.О.,

та представників

від позивача: Левіна О.О., довіреність №
1 від 10.06.2014

від відповідача 1: Проценко Ю.В.,
довіреність № 07.1-01-11-23/4821 від 30.12.2013

від відповідача 2: не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м. Запоріжжя

до відповідача 1: Запорізької митниці
Міндоходів, м. Запоріжжя

відповідача 2: Головного управління
Державної казначейської служби
України у Запорізькій області, м.
Запоріжжя

про: визнання протиправними та
скасування рішень і стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- позивач) звернувся із
адміністративним позовом до
Запорізької митниці Міндоходів (далі -
відповідач 1) та Головного управління
державної казначейської служби
України у Запорізькій області (далі -
відповідач 2), в якому позивач просить
суд визнати протиправним та скасувати
рішення Запорізької митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів від 26.12.2013 №
112050000/2013/001048/4 та від 30.12.2013 №
112050000/2013/001055/2; стягнути з Державного
бюджету України на розрахунковий
рахунок ФОП ОСОБА_3 надмірно сплачену
за митними деклараціями
№ 112050000/2013/035553 від 26.12.2013 та №
11205000/2013/036010 від 31.12.2013 суму податку на
додану вартість в розмірі 95 979,94 грн.

В обґрунтування позову посилається на
те, що відмова у прийнятті заявленої
митної вартості не була обґрунтована у
відповідності до вимог ч. 6 ст. 54 МК
України. Вказує, що 25.12.2013 та 30.12.2013 до
митного посту «Запоріжжя-Центральний»
позивачем були подані для митного
оформлення митні декларації на товар -
арахіс бланширований в ядрах розміром
50/60 сорту Bold, врожаю 2012 року в кількості
38 тн. за ціною 1390 дол.США за тону та
арахіс сирий в ядрах розміром 50/60 сорту
Java, врожаю 2013 року в кількості 76 тон за
ціною 1200 дол.США за тону. Митна вартість
вказаного товару була визначена
підприємцем за ціною господарської
операції. Проте, митний орган дійшов
висновку, що документи, які надані до
митного оформлення товару, не містять
всіх даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності, які,
як вважає підприємець, були відсутні.
Так, фумігаційний сертифікат, який
передбачений умовами контракту, не
входить до обов'язкового переліку
документів, визначеного у ч. 2 ст. 53 МК
України. Також, посилання митниці на
відсутність на коносаменті відмітки
«фрахт сплачено» не відповідає
дійсності, оскільки така позначка була
зроблена, що підтверджується і
перекладом до коносаменту. Вказує, що
підставою для виникнення сумнівів у
правильності заявленої декларантом
митної вартості в рішеннях зазначена
наявна у митного органу інформації
щодо митної вартості подібних товарів,
разом з тим, така підстава для відмови в
митному оформлені відсутня серед
переліку виключних підстав,
передбачених ч. 6 ст. 54 МК України.
Стверджує, що відповідно до ч. 8 ст. 55 МК
України підприємцем були надані всі
додаткові документи та відомості, які
підтверджують правильність числового
визначення митної вартості
декларантом за першим методом (за ціною
угоди). Тому, позивач вважає, що
відмовляючи у застосуванні митної
вартості, заявленої декларантом,
відповідач діяв всупереч
законодавству України з питань митної
справи, застосовуючи формальний
підхід, без аналізу поданих документів.
В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення надмірно сплачених грошових
зобов'язань з ПДВ позивач посилається
на положення п.п. 14.1.115 ст. 14, п. 43.5 ст. 43 та
п. 206.1 ст. 206 ПК України і зазначає, що
правовим наслідком скасування спірних
рішень про коригування митної вартості
товару є повернення позивачу різниці
між сумою митних платежів (ПДВ),
визначеної декларантом, та сумою
митних платежів, яка визначена митним
органом у рішеннях.

Представник позивача підтримав вимоги,
з підстав викладених вище, просить
позов задовольнити.

Відповідач 1 позов не визнав, у
письмових запереченнях від 17.07.2014 вих.
№ 653/08-01-10-05 посилається на те, що при
перевірці правильності визначення
митної вартості товару, згідно вимог
ст. 53 МК України, митниця дійшла
висновку, що документи, які надані до
митного оформлення товару не містять
всіх даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності. З
огляду на це, декларанту була
пред'явлена письмова вимога щодо
необхідності подання додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів. Вказує, що оскільки
документи не були подані в повному
обсязі, митну вартість товару, що
імпортуються, визначено із
застосуванням резервного методу,
згідно наявної у органу доходів і
зборів інформації, з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Так,
враховуючи вимоги ч. 2 ст. 59 МК України,
митницею використана наявна в органу
Міндоходів і зборів інформація щодо
раніше визнаних органами митниці
митних вартостей. Щодо стягнення
грошових коштів Запорізька митниця, з
посиланням на постанову Верховного
Суду України від 17.12.2013, зазначає, що
питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відноситься до
виключної компетенції митних органів.
Тому, суд, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надміру сплачену з такої суми вартість
ПДВ, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості. Натомість зазначає, що
підстав для повернення грошових коштів
не має, оскільки Запорізька митниця не
відмовляла підприємцю в поверненні
грошових коштів. На підставі
викладеного, просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні підтримав заперечення.
Просить у задоволенні позову відмовити
повністю.

Відповідач 2 представника в судове
засідання не направив. 14.07.2014 до суду
надійшли письмові пояснення (вх. № 27125),
в яких Головне управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області просить
розглянути справу за відсутності
уповноваженого представника та
врахувати при розгляді справи надані
пояснення. Зокрема, відповідач 2 в
поясненнях звертає увагу суду на те, що
порядок повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету митних
платежів, затверджений спільним
наказом Державної митної служби
України та Державного казначейства
України від 20.07.2007 № 611/147, що діяв до
25.02.2014, передбачав, що повернення
митних платежів з бюджету здійснюється
органами Державної казначейської
служби України на підставі висновку
митного органу. З 25.02.2014 органи
Державної казначейської служби
України при поверненні коштів, що
помилково та/або надміру зараховані до
бюджету, керуються порядком взаємодії
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів України, місцевих
фінансових органів та територіальних
органів Державної казначейської
служби України у процесі повернення
платникам податків помилково та/або
надміру сплачених сум грошових
зобов'язань, затвердженим спільним
наказом Міністерства доходів і зборів
України та Міністерства фінансів
України від 30.12.2013 № 882/1188, яким
передбачені аналогічні підстави для
повернення помилково та/або надміру
сплачених коштів. Оскільки відповідний
висновок щодо повернення ФОП ОСОБА_3
надмірно сплаченого податку на додану
вартість на суму 95 979,94 грн. на адресу
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області не надходив, то і
підстави для перерахування коштів
відсутні. Також зазначає, що позивач
звертається з вимогою щодо повернення
з державного бюджету платежів, при
цьому у доданих до позовної заяви
платіжних дорученнях отримувачем
вказано Запорізьку митницю Міндоходів.
Тобто, позивачем не надано жодних
доказів зарахування сплачених коштів
до державного бюджету.

В судовому засіданні 11.08.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши матеріали справи суд
встановив наступні обставини.

1) 22.10.2012 між ФОП ОСОБА_3 (покупець) та
компанією RACHANA SEEDS INDUSTRIES PRIVATE LIMITED (Індія,
продавець) укладено контракт № 15,
відповідно до якого продавець
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити товар походженням
з Індії «арахіс сирий у ядрах».

На виконання зазначеного контракту
сторони уклали Специфікацію № 7 від
30.09.2013, якою визначили поставку арахісу
бланшированого в ядрах розміром 50/60
сорту Bold, врожаю 2012 року в кількості 38
тн. за ціною 1390 дол.США за тону. Загальна
вартість товару за специфікацією
складає 52820 дол.США на умовах 100%
документарного інкасо.

25.12.2013 до митного посту
«Запоріжжя-Центральний» Запорізької
митниці Міндоходів ФОП ОСОБА_3 була
подана для оформлення електронна митна
декларація № 112050000/2013/035365 на товар -
арахіс бланширований в ядрах розміром
50/60 сорту Bold, врожаю 2012 року в кількості
38 тн. за ціною 1390 дол.США за тону, митна
вартість якого визначена позивачем за
ціною контракту.

На підтвердження обґрунтованості
заявленої у декларації митної вартості
товару позивачем подано митному
органу: картку обліку особи, яка
здійснює операції з товарами від 17.10.2012
№ 112/2012/0000126; СMR 153999 від 23.12.2013;
коносамент від 28.11.2013 № ZIMURQL6003912;
платіжне доручення № 037 від 05.12.2013;
бухгалтерська виписка 132 від 12.12.2013;
інвойс RSIPL/074/13-14; пакувальний лист б/н
від 15.11.2013; зовнішньоекономічний
контракт № 15 від 22.10.2012; специфікація №
7 від 30.09.2013; довідка про декларування
валютних цінностей, доходів та майна,
що належать резиденту України і
знаходяться за її межами № 158 від
03.10.2013; фітосанітарний сертифікат від
22.11.2013 № 52РС166858; сертифікат про
походження товару № 26514 від 21.11.2013;
сертифікат якості б/н від 29.11.2013, заява
імпортера № 133 від 12.12.2013, платіжне
доручення, що підтверджує сплату
митних платежем від 11.12.2013 № 270 та
дозволи різних видів супутнього
контролю.

При перевірці правильності визначення
митної вартості товару, Запорізька
митниця дійшла висновку, що документи,
які надані для оформлення товару, не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару та
містять розбіжності: 1) згідно п. 2 умов
специфікації № 7 від 30.09.2013 до контракту
№ 15 від 15.10.2012 підприємство-продавець
повинно надати коносамент з відміткою
«фрахт оплачено», але на поданому до
митного оформлення коносаменті така
відмітка відсутня; 2) згідно п. 2.4.
контракту № 15 від 15.10.2012 продавець
повинен надати фумігаційний
сертифікат, але зазначений документ до
митного оформлення не наданий.

У відповідності до ст. 53 МК України,
25.12.2013 декларанту була пред'явлена
письмова вимога щодо необхідності
подання додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів,
а саме: каталоги, специфікації,
прейскуранти (прас-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини; інші
документи для підтвердження митної
вартості за бажанням декларанта.

26.12.2013 декларантом додатково надано:
коносамент від 28.11.2013
№ ZIMURQL6003912 з перекладом; фумігацій ний
сертифікат CF/VRL/072/2013-14 від 21.11.2013;
прас-лист виробника товару за вересень
2013 року; митна декларація країни
відправлення № 8484777 від 18.11.2013 завірена
печаткою постачальника товару; звіт
про незалежну експертну оцінку № 316 від
13.12.2013, а також письмові роз'яснення.

26.12.2013 в оформлені МД № 112050000/2013/035365 від
25.12.2013 було відмовлено та прийнято
рішення про визначення митної вартості
за резервним методом згідно вимог
ст. 59 МК України № 112050000/2013/001048/4.

Товар випущено у вільний обіг за МД №
112050000/2013/035553 від 26.12.2013.

2) 22.10.2012 між ФОП ОСОБА_3 (покупець) та
компанією RACHANA SEEDS INDUSTRIES PRIVATE LIMITED (Індія,
продавець) укладено контракт № 15,
відповідно до якого продавець
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити товар походженням
з Індії «арахіс сирий у ядрах».

На виконання зазначеного контракту
сторони уклали Специфікацію № 8 від
30.09.2013, якою визначили поставку арахісу
сирого в ядрах розміром 50/60 сорту Java,
врожаю 2013 року в кількості 76 тн. за
ціною 1200 дол.США за тону. Поставка
здійснювалась на умовах CIF Одеса
(Інкотермс 2010). Загальна вартість
товару за специфікацією складає 91 200
дол.США на умовах 100% документарного
інкасо.

30.12.2013 до митного посту
«Запоріжжя-Центральний» Запорізької
митниці Міндоходів ФОП ОСОБА_3 була
подана для оформлення електронна митна
декларація № 112050000/2013/035943 на товар -
арахіс сирий у ядрах розміром 50/60 сорту
Java, врожаю 2013 року в кількості 76 тн. за
ціною 1200 дол.США за тону, митна вартість
якого визначена позивачем за ціною
контракту.

На підтвердження обґрунтованості
заявленої у декларації митної вартості
товару позивачем подано митному
органу: картку обліку особи, яка
здійснює операції з товарами від 17.10.2012
№ 112/2012/0000126; СMR 276202 та 276203 від 27.12.2013;
коносамент від 30.11.2013 № MSCUI3756070;
платіжне доручення № 038 від 19.12.2013;
бухгалтерська виписка 143 від 24.12.2013;
інвойс RSIPL/079/13-14; пакувальний лист б/н
від 24.11.2013; зовнішньоекономічний
контракт № 15 від 22.10.2012; специфікація №
8 від 30.09.2013; довідка про декларування
валютних цінностей, доходів та майна,
що належать резиденту України і
знаходяться за її межами № 158 від
03.10.2013; фітосанітарний сертифікат від
22.11.2013 № 52РС167305; сертифікат про
походження товару № 28345 від 04.12.2013;
сертифікат якості б/н від 25.11.2013, заява
імпортера № 144 від 24.12.2013, платіжне
доручення, що підтверджує сплату
митних платежем від 30.12.2013 № 292 та
дозволи різних видів супутнього
контролю.

При перевірці правильності визначення
митної вартості товару, Запорізька
митниця дійшла висновку, що документи,
які надані для оформлення товару не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару та
містять розбіжності: 1) згідно п. 2 умов
специфікації № 8 від 30.09.2013 до контракту
№ 15 від 15.10.2012 підприємство-продавець
повинно надати коносамент з відміткою
«фрахт оплачено», але на поданому до
митного оформлення коносаменті така
відмітка відсутня; 2) згідно п. 2.4.
контракту № 15 від 15.10.2012 продавець
повинен надати фумігаційний
сертифікат, але зазначений документ до
митного оформлення не наданий.

У відповідності до ст. 53 МК України,
30.12.2013 декларанту була пред'явлена
письмова вимога щодо необхідності
подання додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів,
а саме: каталоги, специфікації,
прейскуранти (прас-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини; інші
документи для підтвердження митної
вартості за бажанням декларанта.

30.12.2013 декларантом додатково надано:
коносамент від 30.11.2013
№ MSCUI3756070 з перекладом; фумігацій ний
сертифікат CF/VRL/077/2013-14 від 27.11.2013;
прас-лист виробника товару за вересень
2013 року; митна декларація країни
відправлення № 611108 від 25.11.2013 завірена
печаткою постачальника товару; звіт
про незалежну експертну оцінку № 326 від
22.12.2013, а також письмові роз'яснення.

30.12.2013 в оформлені МД № 112050000/2013/035943 від
30.12.2013 було відмовлено та прийнято
рішення про визначення митної вартості
за резервним методом згідно вимог
ст. 59 МК України № 112050000/2013/001055/2.

Товар випущено у вільний обіг за МД №
112050000/2013/036010 від 31.12.2013.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення (стаття 257 МК
України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості
товарів ґрунтується на загальних
принципах митної оцінки, прийнятих у
міжнародній практиці.
Міжнародно-правовим стандартом, на
який зорієнтоване українське митне
законодавство, є угоди по застосуванню
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ оцінка
імпортованого товару для митних цілей
повинна базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито, або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
МК України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур»,
якими запроваджено стандартні правила:
на підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 МК України дає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо
встановлену компетенцію митниці при
перевірці митної вартості
імпортованих товарів, зазначені
розбіжності повинні бути не будь-якими,
а лише тими, що стосуються числового
значення заявленої митної вартості чи
розрахунку митної вартості здійсненої
декларантом.

Судом встановлено та не заперечується
представником Запорізької митниці, що
декларантом (позивачем у справі) для
підтвердження обґрунтованості
заявленої у деклараціях митної
вартості товару № 112050000/2013/035365 від
25.12.2013 та № 112050000/2013/0353943
від 30.12.2013 були подані всі документи,
передбачені ч 2 ст. 53 МК України.

Проте, при перевірці правильності
визначення митної вартості товару,
Запорізькою митницею встановлено, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності.

Так, Запорізькою митницею при
перевірці документів, поданих для
оформлення за митними деклараціями №
112050000/2013/035365 від 25.12.2013 та
№ 112050000/2013/0353943 від
30.12.2013виявлено, що згідно п. 2 умов
специфікацій № 7 та № 8 від 30.09.2013 до
контракту № 15 від 15.10.2012
підприємство-продавець повинно надати
коносамент з відміткою «фрахт
оплачено», але на поданих до митного
оформлення коносаментах така відмітка
відсутня.

Судом з'ясовано та не заперечується
сторонами у справі, що у спірних
поставках декларантом до основного
пакету документів, визначеного ч. 2 ст. 53
Митного кодексу України, додавались
коносаменти від 28.11.2013 № ZIMURQL6003912 та від
30.11.2013 № MSCUI3756070. На
вказаних коносаментах міститься
відмітка «FREIGHT PREPAID», тобто «фрахт
оплачено попередньо».

Крім того, на вимогу митниці
декларантом було подано коносаменти з
перекладом де також було зазначено, що
«фрахт оплачено попередньо».

З огляду на викладене, суд вважає, що
співробітниками митниці неправомірно
висунуто претензії до декларанта щодо
відсутності відмітки на коносаментах.
Пояснення представника відповідача 1 з
приводу цієї ситуації з посиланням на
те, що інспектори не володіють
досконало знаннями англійської мови
суд вважає безпідставними, оскільки це
не надає їм повноважень на висунення
необгрунтованих вимог.

Також митницею було виявлено, що п. 2.4
зовнішньоекономічного контракту № 15
від 15.10.2013 обумовлено надання
фумігаційного сертифікату, але
вказаний документ до митного
оформлення не наданий.

З цього приводу суд зазначає, що
частина 2 ст. 53 Митного Кодексу України
містить вичерпний перелік документів,
що підтверджують митну вартість, а тому
виявлення розбіжностей в інших
документах не надає митниці право
направляти декларанту вимогу про
надання додаткових документів. Серед
зазначеного переліку документів
відсутній такий документ, як
фумігаційний сертифікат.

До того ж, вказаний документ не впливає
на числові значення складових митної
вартості товарів та не підтверджує
обраний метод її визначення у
розумінні статті 53 Митного кодексу
України.

Отже, суд вважає за необхідне
зазначити, що подані позивачем до
митного оформлення документи повністю
відповідали вимогам ч. 2 ст. 58 Митного
кодексу України і не створювали
підстав для виникнення у митниці
обґрунтованих сумнівів відносно не
підтвердження чи невизначеності
кількісно і достовірно та/або
відсутності хоча б однієї із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
її обчисленні.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 МК України
право органу доходів і зборів на
висунення письмової вимоги про надання
додаткових документів виникає лише у
разі, коли у документах, поданих для
митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 МК
України, наявні розбіжності, ознаки
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, наявні
обґрунтовані підстави вважати, про
наявність взаємозв'язку між продавцем
і покупцем, який впливає на заявлену
декларантом митну вартість.

У судовому засіданні представником
відповідача 1 відповідно до ст.71 КАС
України не доведено наявність
обставин, визначених ч. 3 ст. 53 МК
України, для витребування додаткових
документів.

Отже, витребування Запорізькою
митницею додаткових документів
здійснено за відсутності визначених
законом правових підстав.

Тому, не подання, або подання
декларантом додатково запитаних
документів не в повному обсязі, не
створює наразі для позивача негативних
наслідків, оскільки разом із
деклараціями митної вартості були
подані всі передбачені ч. 2 ст. 53 МК
України документи, які давали змогу
Запорізької митниці достовірного та
обґрунтовано визначити митну вартість
товарів.

Крім того, ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості. Зазначений висновок
зроблено у постанові Верховного Суду
України від 11 вересня 2012 року
(реєстраційний №26347525 в Єдиному
державному реєстрі судових рішень).

Проте, слід все ж таки зазначити, що не
дивлячись на відсутність у митниці
правових підстав для витребування у
декларанта додаткових документів,
позивачем все ж таки подавались
коносаменти від 28.11.2013 № ZIMURQL6003912 та від
30.11.2013 № MSCUI3756070 з
перекладом; фумігаційні сертифікати
CF/VRL/072/2013-14 від 21.11.2013 та CF/VRL/077/2013-14 від
27.11.2013; прас-лист виробника товару за
вересень 2013 року; митні декларації
країни відправлення № 8484777 від 18.11.2013 та
№ 611108 від 25.11.2013 завірені печаткою
постачальника товару; звіти про
незалежну експертну оцінку № 316
від 13.12.2013 та № 326 від 22.12.2013, а також
письмові пояснення.

Вказані документи в повному обсязі
виконують вимоги митниці щодо подання
додаткових документів та висновків
щодо ціни товару, проте вони не були
прийняті до уваги. При цьому, в
оскаржуваних рішеннях не наведено
обґрунтування стосовно причин
неприйняття митницею додаткових
документів.

Згідно частини 6 статті 54 Митного
кодексу України митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів. Прийняте митним органом
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити, зокрема, обґрунтування причин,
через які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано, наявну в
митного органу інформацію (у тому числі
щодо числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування, що
встановлено частинами першою, другою
статті 55 МК України.

В оскаржуваних рішеннях зазначено, що
митну вартість визначено за резервним
методом на підставі наявної у митного
органу інформації, згідно МД
№ 112050000/2013/029452 від 05.11.2013,
№ 500060001/2013/056933 від 26.12.2013,
№ 112050000/2013/035553 від 26.12.2013.

Частина друга статті 64 МК України
встановлює, що митна вартість,
визначена згідно з положеннями цієї
статті (при застосуванні резервного
методу), повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях. Відповідно до
частини першої статті 33 МК України
інформаційні ресурси митних органів
складаються із відомостей, що
містяться у документах, які надаються
під час проведення митного контролю та
митного оформлення товарів,
транспортних засобів, та інших
документах. Їх використання для
здійснення митного контролю
обумовлене МК України.

Проте, за загальним правилом формально
інший рівень митної вартості
імпортованого позивачем товару від
рівня митної вартості іншого митного
оформлення, сам по собі не є перешкодою
для застосування першого методу
визначення митної вартості товару і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за першим методом
визначення його митної вартості.

Приймаючи оскаржувані рішення про
коригування митної вартості
Запорізькою митницею у графі 33 спірних
рішень, крім номера та дати митних
декларацій, які були взяті за основу
для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, не надано пояснень
щодо зроблених коригувань на обсягів
партії ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, умов поставки,
комерційних умов тощо та не зазначена
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
визначенні митної вартості оцінюваних
товарів із застосуванням резервного
методу.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи те, що під час розгляду
справи по суті було встановлено судом
відсутність у митниці правових підстав
для надсилання декларанту письмових
вимог щодо подання додаткових
документів, та достатність поданих
позивачем документів для митного
оформлення товару, а відповідач 1
всупереч встановленому частиною
другою статті 71 КАС України обов'язку
не надав суду достатніх і
беззаперечних доказів правомірності
прийняття рішень про коригування
митної вартості товарів, то рішення
Запорізької митниці Міндоходів про
коригування митної вартості від 26.12.2013
№ 112050000/2013/001048/4 та від 30.12.2013 №
112050000/2013/001055/2 слід визнати
протиправними та скасувати. Отже,
адміністративний позов в цій частині
підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог ФОП ОСОБА_3 про
стягнення з Державного бюджету України
надмірно сплаченого за митними
деклараціями податку на додану
вартість на загальну суму 95 979,94 грн. суд
зазначає наступне.

Частиною першою статті 301 Митного
кодексу України повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів здійснюється відповідно до
Бюджетного та Податкового кодексів
України.

Згідно з приписами частини третьої
зазначеної статті, помилково та/або
надміру зараховані до державного
бюджету суми митних платежів
повертаються з державного бюджету в
порядку, визначеному центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

Відповідно до приписів частини другої
статті 45 Бюджетного кодексу України
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, веде бухгалтерський
облік усіх надходжень Державного
бюджету України та за поданням органів,
що контролюють справляння надходжень
бюджету, здійснює повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету.

На виконання частини другої статті 45
Бюджетного кодексу України розроблено
Порядок повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затверджений наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 № 618.

Розділом III зазначеного Порядку
передбачено, що для повернення з
Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум. Відділ перевіряє факт
перерахування митних та інших платежів
з відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу за потреби
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу.

Спільним наказом Міністерства доходів
і зборів України, Міністерства
фінансів України від 30.12.2013 № 882/1188
затверджено Порядок взаємодії
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів України, місцевих
фінансових органів та територіальних
органів Державної казначейської
служби України у процесі повернення
платникам податків помилково та/або
надміру сплачених сум грошових
зобов'язань (далі - Порядок № 882/1188).

Пунктом 7 Порядку № 882/1188 передбачено,
що орган Міндоходів на підставі даних
особових рахунків платників готує
висновок за формою згідно з додатком 1
до цього Порядку, два примірники
Реєстру висновків за платежами,
належними державному бюджету, за
формою згідно з додатком 2 до цього
Порядку, та три примірники Реєстру
висновків за платежами, належними
місцевим бюджетам, та платежами, які
підлягають розподілу між державним та
місцевими бюджетами, за формою згідно з
додатком 3 до цього Порядку.

За платежами, належними державному
бюджету, орган Міндоходів у строк не
пізніше ніж за п'ять робочих днів до
закінчення двадцятиденного строку з
дня подання платником податків заяви
передає висновки згідно з Реєстром
висновків за платежами, належними
державному бюджету, для виконання
відповідному органу Казначейства.
Місцевий фінансовий орган у строк не
пізніше ніж протягом двох робочих днів
здійснює погодження отриманих
висновків шляхом засвідчення підписом
керівника місцевого фінансового
органу, засвідченим печаткою, та
повертає їх згідно з Реєстром
висновків за платежами, належними
місцевим бюджетам, та платежами, які
підлягають розподілу між державним та
місцевими бюджетами, відповідному
органу Міндоходів.

Орган Міндоходів не пізніше наступного
робочого дня від дати отримання
висновку, погодженого місцевим
фінансовим органом, передає його
згідно з Реєстром висновків за
платежами, належними місцевим
бюджетам, та платежами, які підлягають
розподілу між державним та місцевими
бюджетами, відповідному органу
Казначейства.

На підставі отриманих висновків
відповідний орган Казначейства
здійснює повернення платникам
податків помилково та/або надміру
сплачених сум грошових зобов'язань у
визначеному законодавством порядку (п.
10 Порядку № 882/1188).

Під час судового розгляду справи
представником позивача не надано суду
доказів подання до митного органу
заяви про повернення з Державного
бюджету України надмірно сплаченого
податку на додану вартість, у зв'язку з
чим суд дійшов висновку, що позивачем
не дотримано визначеного вказаними
вище нормативними актами порядку
повернення надмірно сплачених
платежів.

Відтак, позовні вимоги позивача про
стягнення з Державного бюджету України
надмірно сплаченого податку на додану
вартість задоволенню не підлягають,
оскільки є формою втручання в
повноваження митних органів та органів
Державного казначейства України та
виходять за межі завдань
адміністративного судочинства.

Крім того, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, фактично визначить митну
вартість ввезеного нею товару за
першим методом, чим підмінить митний
орган. Аналогічна позиція висвітлена у
постанові Верховного Суду України 17
грудня 2013 року в справі № 21-439а13, яка в
силу статті 244-2 КАС України є
обов'язковою для всіх судів України.

Отже, у задоволенні позову про
стягнення з Державного бюджету
надмірно сплачених за митними
деклараціями сум ПДВ в розмірі 95 979,94
грн. суд відмовляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійсненні
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись
ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Запорізької
митниці Міндоходів та Головного
управління державної казначейської
служби України у Запорізькій області
про визнання протиправними та
скасування рішень і стягнення коштів, -
задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Запорізької митниці
Міністерства доходів і зборів України
про коригування митної вартості
товарів від 26.12.2013 №112050000/2013/001048/4 та від
30.12.2013 № 112050000/2013/001055/2.

В іншій частині в позові відмовити.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 191,97 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я.
Максименко