Справа № 817/2095/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2095/14

11 серпня 2014 року 15год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Комшелюк Т.О. за
участю секретаря судового засідання
Таргоній А.В. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Гнатущенко
В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_3

до Зарічненської районної державної
адміністрації Рівненської області

про визнання протиправним та
скасування розпорядження, зобов'язання
вчинення певних дій

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Рівненського окружного
адміністративного суду до відповідача
про визнання протиправним
розпорядження про звільнення,
поновлення на роботі, зобов'язання
видати розпорядження про поновлення на
роботі та стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу.
Свій позов обґрунтовує тим, що позивач
працював на державній службі в
Зарічненській районній державній
адміністрації на посаді начальника
управління освіти, молоді та спорту.
08.04.2014 року головою Зарічненської
районної державної адміністрації
Рівненської області було прийнято
розпорядження №25-к «Про внесення змін
до структури районної державної
адміністрації». Дане розпорядження
було прийняте з метою удосконалення та
оптимізації структури районної
державної адміністрації відповідно до
Цивільного кодексу України, Кодексу
законів про працю України, Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців», постанов Кабінету
Міністрів України від 12.03.2005 №179 «Про
упорядкування структури апарату
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних підрозділів та
місцевих державних адміністрацій», від
09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури
та умов оплати праці працівників
апарату органів виконавчої влади,
органів прокуратури, судів та інших
органів» від 18.04.2012 № 606 «Про
затвердження рекомендаційних
переліків структурних підрозділів
обласної, Київської та
Севастопольської міської, районної,
районної в мм. Києві та Севастополі
державних адміністрацій», від 01.03.2014 №65
«Про економію державних коштів та
недопущення втрат бюджету». Відповідно
до п.1.2. розпорядження, структуру
районної державної адміністрації було
змінено, в т.ч. шляхом припинення
управління освіти, молоді та спорту
Зарічненської районної державної
адміністрації Рівненської області,
реорганізувавши його шляхом
перетворення у відділ освіти та сектор
у справах молоді та спорту
Зарічненської РДА Рівненської області.
09.04.2014 року позивач був попереджений
про наступне вивільнення з посади
начальника управління освіти молоді та
спорту Зарічненської РДА і йому було
запропоновано вакантну посаду -
головного спеціаліста сектору з питань
оборонної, мобілізаційної та
режимно-секретної роботи апарату
Зарічненської РДА, від якої позивач
відмовився, в зв'язку з чим,
розпорядженням від 18.07.2014 року №103-к був
звільнений із займаної посади.
Зазначене звільнення позивач вважає
протиправним, оскільки посада, яка йому
була запропоновано не відповідає його
фаховому рівню, крім того, при
реорганізації був утворений відділ
освіти, однак посада начальника цього
відділу йому не пропонувалась, хоча і
була вакантною. Отже, на думку позивача,
відповідачем порушені норми
законодавства про працю, яким
передбачено, що працівникові має бути
запропонована робота за відповідною
професією і лише за відсутності такої
роботи - інша наявна робота, а також
відповідачем не враховувалось
переважне право залишення на роботі.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та надав пояснення
аналогічні позову.

Відповідач подав до суду письмові
заперечення, згідно яких позовні
вимоги позивача не визнав та просив суд
відмовити в позові. В своїх
запереченнях вказує, що позивач був
належним чином попереджений про
наступне вивільнення і йому була
запропонована вакантна посада
головного спеціаліста сектору з питань
оборонної, мобілізаційної та
режимно-секретної роботи апарату
Зарічненської РДА, від якої позивач
відмовився, в зв'язку з чим,
розпорядженням від 18.07.2014 року №103-к був
звільнений із займаної посади. Також
стверджує, що запропонована посада
повністю відповідає професійному
рівню позивача - вчитель праці. Крім
того зазначає, що позивач не звертався
до відповідача з відповідною заявою
щодо призначення його в установленому
порядку на посаду начальника відділу
освіти або на будь-яку іншу вакантну
посаду, а відтак відповідач при
звільненні позивача з роботи діяв в
межах чинного законодавства.

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення
аналогічні письмовим запереченням.
Просив у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення сторін, дослідивши
письмові докази, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги позивача
належать до часткового задоволення.

Суд виходив з наступного.

За приписами частини 1 статті 17 КАС
України, компетенція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень, а
також спори, які виникають з приводу
укладання та виконання
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом; спори щодо правовідносин,
пов'язаних з виборчим процесом чи
процесом референдуму.

До публічної служби пункт 15 частини 1
статті 3 КАС України відносить
діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державну службу» ( далі Закон № 3723),
державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 3723,
посадовими особами відповідно до цього
Закону вважаються керівники та
заступники керівників державних
органів та їх апарату, інші державні
службовці, на яких законами або іншими
нормативними актами покладено
здійснення організаційно-розпорядчих
та консультативно-дорадчих функцій.

Згідно преамбули Закону № 3723, цей Закон
регулює суспільні відносини, які
охоплюють діяльність держави щодо
створення правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу та визначає
загальні засади діяльності, а також
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті.

При дослідженні в судовому засіданні
письмових доказів наявних в матеріалах
справи, судом встановлено наступне.

12 січня 2007 року згідно розпорядження
Зарічненської районної державної
адміністрації

№3, позивач був призначений на посаду
начальника відділу освіти
райдержадміністрації та прийнята
Присяга державного службовця.

23.11.2012р. розпорядженням №142-к відділ
освіти реорганізований шляхом
перетворення в управління освіти,
молоді та спорту райдержадміністрації.

31.01.2013р. розпорядженням №10-к позивач з
01.02.2013р. призначений на посаду
начальника управління освіти, молоді
та спорту Зарічненської РДА.

8 квітня 2014 року пп.1.1. розпорядження
голови Зарічненської районної
державної адміністрації №25-к «Про
внесення змін до структури районної
державної адміністрації» створено як
юридичну особу публічного права сектор
у справах молоді та спорту
Зарічненської РДА. Підпунктом 1.2.
припинено управління освіти, молоді та
спорту Зарічненської РДА,
реорганізувавши його шляхом
перетворення у відділ освіти
Зарічненської РДА Рівненської області.

9 квітня 2014р. позивача попереджено про
наступне вивільнення з посади
начальника управління освіти, молоді
та спорту Зарічненської РДА.

Цією ж датою позивачу запропоновано
посаду головного спеціаліста сектору з
питань оборонної, мобілізаційної та
режимно-секретної роботи апарату
Зарічненської РДА, від якої останній
відмовився 11.04.2014р.

18 липня 2014 року розпорядженням голови
райдержадміністрації №103-к позивача
звільнено з посади начальника
управління освіти, молоді та спорту
райдержадміністрації у зв'язку з
відмовою від продовження роботи
внаслідок зміни істотних умов праці на
підставі ст.32, п.6 ст.36, ст.44 КЗпП України.

Вирішуючи даний спір та надаючи
правову оцінку встановленим
обставинам, суд виходить з такого.

Однією із гарантій забезпечення права
громадян на працю є передбачений у ст.
5-1 КЗпП України правовий захист від
необґрунтованої відмови у прийнятті на
роботу і незаконного звільнення, а
також сприяння у збереженні роботи.

За змістом ч. 3 ст. 32 КЗпП України у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовжені
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою.

Змінами в організації виробництва і
праці є, зокрема, ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

У п. 31 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 1992 року № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснено, що згідно з ч. 3 ст. 32
КЗпП України в межах спеціальності,
кваліфікації і посади, обумовленої
трудовим договором, зміна істотних
умов праці: систем і розмірів оплати,
пільг, режиму роботи, встановлення або
скасування неповного робочого часу,
суміщення професій, зміна розрядів і
найменування посад та інших -
допускається за умови, що це викликано
змінами в організації виробництва і
праці та що про ці зміни працівник був
повідомлений не пізніше ніж за два
місяці.

Норма ч.4 ст.32 встановлює, що якщо
колишні істотні умови праці не може
бути збережено, а працівник не згоден
на продовження роботи в нових умовах,
то трудовий договір припиняється за
пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України,
підставою для припинення трудового
договору є відмова працівника від
переведення на роботу в іншу
місцевість разом з підприємством,
установою, організацією, а також
відмова від продовження роботи у
зв'язку із зміною істотних умов праці.

Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП
України, про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці. При
вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Судом встановлено, що позивач про
наступне вивільнення з посади був
належним чином попереджений, однак,
йому була запропонована посада
головного спеціаліста сектору з питань
оборонної, мобілізаційної та
режимно-секретної роботи апарату
райдержадміністрації, а не наявна
вакантна посада начальника відділу
освіти чи завідувача сектору у справах
молоді та спорту РДА.

Отже, при звільненні позивача з посади,
відповідачем були проігноровані норми
ч.4 ст.32, ч.2, 3 ст.492 КЗпП України.

Так, позивач, до свого звільнення,
обіймав посаду державного службовця,
ним прийнята присяга державного
службовця, відповідно, встановлений
ранг державного службовця, має вищу
педагогічну освіту, на державній
службі перебував з 2007 року. Крім того, з
2007 року по 2013 рік займав посаду
начальника відділу освіти
Зарічненської РДА, з 2013 року по день
звільнення займав посаду начальника
управління освіти, молоді та спорту
РДА. Із викладеного вбачається, що
позивач має значний досвід роботи на
вказаній посаді. Крім того, його рівень
досвіду підтверджується також
багатьма сертифікатами та грамотами.

Твердження відповідача про те, що
запропонована посада відповідає
фаховому рівню позивача судом до уваги
не береться з огляду на наступне.

В судовому засіданні досліджені
положення про управління освіти,
молоді та спорту РДА, положення про
відділ освіти РДА, положення про сектор
молоді та спорту РДА, положення про
сектор оборонної, мобілізаційної та
режимно-секретної роботи апарату РДА.

Зазначеними положеннями встановлені
різні повноваження та завдання. При
цьому сектор оборонної, мобілізаційної
та режимно-секретної роботи апарату
РДА спрямований швидше на рівень
військового фаху, а не педагогічного,
як стверджує відповідач.

В той же час, суд зауважує, що
відповідно до змін у структурі і
штатному розписі відповідача утворено
два нових підрозділи - відділ освіти
РДА та сектор у справах молоді і спорту
РДА. Отже, в результаті змін в
організаційній структурі і штатному
розписі відповідача фактично було
здійснено розподіл управління освіти,
молоді та спорту РДА на два підрозділи -
відділ освіти та сектор у справах
молоді та спорту РДА, а відтак утворено
посади начальника відділу освіти та
завідувача сектору у справах молоді та
спорту РДА, при цьому, посаду
начальника відділу освіти позивач вже
обіймав раніше.

До того ж судом встановлено, що
положення про відділ освіти та
положення про сектор у справах молоді
та спорту було розроблено на базі
положення про управління освіти,
молоді та спорту Зарічненської РДА,
тобто лише розділені повноваження
відділу освіти та повноваження у сфері
діяльності молоді та спорту.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що у період з 08.04.2014р. по
18.07.2014р. були наявні інші вакантні
посади державних службовців
Зарічненської райдержадміністрації,
що підтверджується листом відповідача
від 04.08.2014р. №01/25-1540 (а. с. 61 т.1). Серед цих
вакантних посад є посада начальника
відділу освіти та завідувача сектору у
справах молоді та спорту, однак
позивачу жодна з цих вакантних посад не
пропонувалась, при тому що кожна з цих
посад повністю відповідає
кваліфікації позивача.

Посилання відповідача на те, що позивач
не звертався з особистою заявою щодо
призначення його на посаду начальника
відділу освіти або будь-яку іншу
вакантну посаду в РДА, а відтак були
відсутні правові підстави про його
призначення на будь-яку посаду,
суперечить нормі ч.4 ст.32, ч.3 ст.49-1 КЗпП
України так як роботодавець
зобов'язаний запропонувати працівнику,
який вивільнюється, всі наявні
вакансії, які може виконувати
працівник, а не одну, як встановлено в
судовому засіданні, і не лише за місцем
його роботи в певному структурному
підрозділі, а всі вакансії, які є в
юридичної особи.

До того ж позивач мав бажання працювати
на посаді начальника відділу освіти,
тобто, в нових умовах в межах
спеціальності і кваліфікації посади,
яка не була йому запропонована. Жодних
доказів про те, що позивач відмовився
від посади начальника відділу освіти
чи завідувача сектору у справах молоді
та спорту суду не надано.

В той же час суд звертає увагу на таке.

Статтею 11 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» встановлено,
що керівники структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій
очолюють відповідні підрозділи і
несуть персональну відповідальність
перед головами відповідних державних
адміністрацій за виконання покладених
на ці підрозділи завдань.

Керівники структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій
призначаються на посаду та
звільняються з посади головами
відповідних державних адміністрацій
за погодженням з органами виконавчої
влади вищого рівня в порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення на посади та
звільнення з посад керівників
управлінь, відділів, інших структурних
підрозділів місцевих державних
адміністрацій затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України 29.07.1999, № 1374
(далі Порядок).

Згідно із абз. 2 п.1 Порядку (чинного за
час виникнення спірних правовідносин),
керівники управлінь, відділів, інших
структурних підрозділів районних,
районних у містах Києві і Севастополі
державних адміністрацій призначаються
на посади та звільняються з посад
головами державних адміністрацій за
погодженням з відповідними обласними,
Київською і Севастопольською міськими
державними адміністраціями.

Розпорядження відповідача №103-к від
18.07.2014р. на звільнення позивача з
займаної посади не містить погодження
Рівненської обласної державної
адміністрації. Інших доказів щодо
погодження на звільнення позивача з
посади начальника управління освіти,
молоді та спорту суду також не надано.
Тобто, розпорядження про звільнення
позивача із займаної посади видане в
порушення зазначеного вище по тексту
постанови Порядку.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача видати розпорядження про
поновлення позивача на роботі, то
вказана вимога задоволенню не належить
з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»,
на виконання Конституції України,
законів України, актів Президента
України, актів Кабінету Міністрів
України, міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади,
які відповідно до закону забезпечують
нормативно-правове регулювання
власних і делегованих повноважень,
голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження, а
керівники структурних підрозділів -
накази.

Згідно із нормами п.3 ч.1ст.39 вказаного
Закону, голови місцевих державних
адміністрацій призначають на посади та
звільняють з посад своїх заступників,
керівників структурних підрозділів
відповідно до статей 10 та 11 цього
Закону.

Статтею 11 цього ж Закону встановлено,
що керівники структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій
очолюють відповідні підрозділи і
несуть персональну відповідальність
перед головами відповідних державних
адміністрацій за виконання покладених
на ці підрозділи завдань.

Керівники структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій
призначаються на посаду та
звільняються з посади головами
відповідних державних адміністрацій
за погодженням з органами виконавчої
влади вищого рівня в порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Із аналізу правових норм вбачається що,
законодавець наділив даний орган та
його посадових осіб дискреційними
повноваженнями при прийнятті
управлінського рішення.

Дискреційні повноваження - це
сукупність прав та обов'язків органів
державної влади та місцевого
самоврядування, осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, що надають
можливість на власний розсуд визначити
повністю або частково вид і зміст
управлінського рішення, яке
приймається, або можливість вибору на
власний розсуд одного з декількох
варіантів управлінських рішень,
передбачених проектом
нормативно-правового акта.

Враховуючи вищезазначене, дискреційне
право органу виконавчої влади
обумовлене певною свободою (тобто
вільним, або адміністративним,
розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі
одного з варіантів рішень та правових
наслідків.

З огляду на вказане, право відповідача
на вчинення дій з прийняття
розпорядження про поновлення на роботі
є дискреційним повноваженням, а тому
задоволення позовних вимог в цій
частині є формою втручання в
дискреційні повноваження державного
органу.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Норми ч.2 ст.71 КАС України встановлюють,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, бездіяльності
суб'єкта владних повноважень, обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Суд вважає, що позивач повністю довів
обставини щодо неправомірного
звільнення з посади, натомість
відповідач заперечуючи проти позову не
довів правомірність своїх дій.

За таких обставин, суд приходить до
висновку що позовні вимоги позивача
слід задовольнити частково.

В силу норми п.1 ч.1 ст.5 Закону України
«Про судовий збір», позивач звільнений
від сплати судового збору.

Керуючись статтями 160-163, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Розпорядження голови Зарічненської
районної державної адміністрації
Рівненської області від 18 липня 2014 року
№103-к "Про звільнення ОСОБА_3" визнати
протиправним та скасувати.

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника
управління освіти, молоді та спорту
Зарічненської районної державної
адміністрації Рівненської області з 18
липня 2014 року.

Зобов'язати Зарічненську районну
державну адміністрацію Рівненської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_3
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу з 18 липня 2014 року по
день поновлення на роботі.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення
ОСОБА_3 па посаді начальника управління
освіти, молоді та спорту Зарічненської
районної державної адміністрації
Рівненської області виконується
негайно.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комшелюк
Т.О.