Справа № 809/2521/14
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.
Справа № 809/2521/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Суддя Остап'юк С.В.,

за участю секретаря: Руміша В.Я.,

позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої
служби Калуського міськрайонного
управління юстиції Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області про
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту
позивач) звернувся в суд з
адміністративним позовом до відділу
державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області (далі -
відповідач) про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
певні дії.

Позивач вважає бездіяльність
відповідача, що полягала у не вчиненні
дій щодо закінчення виконавчого
провадження ВП№25004576 в частині
виконання постанови про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій від 31.08.2012 року
протиправною, просить зобов'язати
відповідача вчинити такі дії. Також
позивач вважає протиправним ненадання
відповіді на його звернення від 05.05.2014
року та 04.07.2014 року та просить суд
зобов'язати відповідача надати
відповіді на направлені звернення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.04.2014
року при ознайомленні з матеріалами
виконавчого провадження ВП №42662862
позивачем виявлено постанову про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій від 31.08.2012
року, що винесена у виконавчому
провадженні №25004576. Здійснення
примусового виконання вказаної
постанови позивач вважає протиправним,
оскільки, вказаний виконавчий документ
не відповідає встановленим до нього
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження», винесений у виконавчому
провадженні, про яке позивачу нічого
відомо не було, закінчився строк на
примусове виконання цієї постанови,
визначений статтями 30 та 49 Закону
України «Про виконавче провадження.

У зв'язку із виявленням вказаної
постанови, позивач звернувся 05.05.2014
року та повторно 04.07.2014 року до
відповідача із зверненнями, відповіді
на які ним отримано не було.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з мотивів викладених
в позовній заяві, просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином
повідомленим про дату, час та місце
судового розгляду даної
адміністративної справи, в судове
засідання без поважних причин та без
повідомлення про причини неприбуття
свого повноважного представника
повторно не направив, правом подання
письмових заперечень до початку
розгляду справи по суті не скористався,
а тому у відповідності до частини 4
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України судом справу
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача, дослідивши докази,
суд приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню частково, з наступних
мотивів.

Судом встановлено, що відділу
державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області у
виконавчому провадженні ВП №42662862
здійснюється виконання постанови від
31.08.2012 року про стягнення з боржника 43, 02
гривень витрат на проведення
виконавчих дій, винесеної старшим
державним виконавцем міського відділу
державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції у виконавчому провадженні
ВП№25004576 при примусовому виконанні
постанови №3-2532, виданої 03.02.2011 року
Калуським міськрайонним судом
Івано-Франківської області про
стягнення 510 гривень штрафу з боржника
ОСОБА_1, адреса АДРЕСА_1.

На звернення позивача відповідач
повідомив, що виконавче провадження
ВП№25004576 при примусовому виконанні
постанови №3-2532, виданої 03.02.2011 року
Калуським міськрайонним судом
Івано-Франківської області про
стягнення 510 гривень штрафу з боржника
ОСОБА_1 знищено у зв'язку із закінчення
строків його зберігання.

05.05.2014 року позивач звернувся до
відповідача із пропозицією щодо
вчинення дій із закінчення примусового
виконання постанови про стягнення з
боржника 43, 02 гривень витрат на
проведення виконавчих дій від 31.08.2012
року, винесеної у виконавчому
провадженні ВП №25004576, а 04.07.2014 року
повторно звернувся із інформаційним
запитом щодо надання відповіді на його
пропозицію від 05.05.2014 року.

Будь-яких відповідей на направлену
пропозицію від 05.05.2014 року та запит від
04.07.2014 року позивач не отримував.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в
частині визнання бездіяльності
відповідача, щодо не вчинення дій із
закінчення примусового виконання
постанови про стягнення з боржника 43, 02
гривень витрат на проведення
виконавчих дій від 31.08.2012 року,
винесеної старшим державним
виконавцем міського відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції у
виконавчому провадженні ВП№25004576 при
примусовому виконанні постанови №3-2532,
виданої 03.02.2011 року Калуським
міськрайонним судом
Івано-Франківської області про
стягнення 510 гривень штрафу з боржника
ОСОБА_1 та зобов'язання закінчити
виконавче провадження ВП №25004576 в
частині виконання вказаної постанови,
суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження».

Відповідно частини 1 статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частин 1 та 2 статті 2 цього
Закону примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу» (далі - державні виконавці).

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» визначені
обов'язки і права державних виконавців.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1
статті 11 Закону).

Частина 5 статті 41 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачає, що
про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк.

Пунктом 7 частини 2 статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
постанови державного виконавця про
стягнення витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій віднесено до виконавчих
документів, що підлягають виконанню
державною виконавчою службою.

Стаття 18 вказаного Закону встановлює
вимоги до виконавчого документа,
частиною першою якою встановлено, що у
виконавчому документі зазначаються: 1)
назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;
резолютивна частина рішення; дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Постанова про стягнення з боржника 43, 02
гривень витрат на проведення
виконавчих дій від 31.08.2012 року,
винесеної старшим державним
виконавцем міського відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції у
виконавчому провадженні ВП№25004576 при
примусовому виконанні постанови №3-2532,
виданої 03.02.2011 року Калуським
міськрайонним судом
Івано-Франківської області про
стягнення 510 гривень штрафу з боржника
ОСОБА_1, адреса АДРЕСА_1 є виконавчим
документом, що не відповідає
встановленим Законом України «Про
виконавче провадження» вимогам до
виконавчого документа.

У вказаному виконавчому документів
відсутні місце проживання для фізичної
особи - боржника ОСОБА_1, оскільки
зазначено лише АДРЕСА_1 і відсутні
відомості про населений пункт, де
знаходиться вказана адреса; відсутній
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника; відсутні відомості про дату
набрання законної (юридичної) сили цією
постановою; відсутній строк
пред'явлення вказаного виконавчого
документа до виконання.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пункти 1 та 3 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Частина 4 статті 41 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлює, що
до витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату: перевезення, зберігання і
реалізації майна боржника; послуг
експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій; поштового
переказу стягувачу стягнених
аліментних сум; проведення розшуку
боржника, його майна або розшуку
дитини; розміщення оголошення в
засобах масової інформації;
виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень; інших витрат,
необхідних для забезпечення належної
організації виконання рішень органами
державної виконавчої служби.

Постанова про стягнення з боржника 43, 02
гривень витрат на проведення
виконавчих дій від 31.08.2012 року,
винесеної старшим державним
виконавцем міського відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції у
виконавчому провадженні ВП№25004576 не
містить в собі жодних відомостей про
понесення витрат на проведення
виконавчих дій, відсутні відомості про
склад цих витрат та їх обсяг, також
відсутні посилання на будь-які
нормативи розрахунку таких витрат.

Частина 1 статті 31 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлює, що
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Копія постанови про стягнення з
боржника 43, 02 гривень витрат на
проведення виконавчих дій від 31.08.2012
року, винесеної старшим державним
виконавцем міського відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції у
виконавчому провадженні ВП№25004576, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін у
відповідності до частина 5 статті 41
Закону України «Про виконавче
провадження» позивачу не надходила,
ним не отримувалася та до його відома у
встановленому законом порядку
доведена не була, що позбавило сторін
виконавчого провадження права на її
оскарження.

Крім того, факт відмови позивачу в
ознайомленні з матеріалами
виконавчого провадження ВП№25004576 з
примусового виконання постанови №3-2532,
виданої 03.02.2011 року Калуським
міськрайонним судом
Івано-Франківської області про
стягнення 510 гривень штрафу з боржника
ОСОБА_1, адреса АДРЕСА_1, внаслідок його
знищення, а також ненадання суду копій
документів даного виконавчого
провадження унеможливлює здійснення
перевірки законності, обґрунтованості
та підставності винесення постанови
про стягнення з боржника 43, 02 гривень
витрат на проведення виконавчих дій
від 31.08.2012 року, винесеної старшим
державним виконавцем міського відділу
державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції у виконавчому провадженні
ВП№25004576.

За таких обставин, постанова про
стягнення з боржника 43, 02 гривень
витрат на проведення виконавчих дій
від 31.08.2012 року, винесеної старшим
державним виконавцем міського відділу
державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції у виконавчому провадженні
ВП№25004576 є такою, що не відповідає
вимогам до виконавчого документа,
прийнята необґрунтовано, за
відсутності підстав для її прийняття,
не доведена у встановленому законом
порядку до сторін виконавчого
провадження і, як наслідок, є
протиправною.

Щодо правовідносин примусового
виконання постанова про стягнення з
боржника 43, 02 гривень витрат на
проведення виконавчих дій від 31.08.2012
року, винесеної старшим державним
виконавцем міського відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції у
виконавчому провадженні ВП№25004576
позивачем заявлені вимоги про визнання
бездіяльності відповідача, щодо не
вчинення дій із закінчення примусового
виконання постанови про стягнення з
боржника 43, 02 гривень витрат на
проведення виконавчих дій від 31.08.2012
року, винесеної старшим державним
виконавцем міського відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції у
виконавчому провадженні ВП№25004576 при
примусовому виконанні постанови №3-2532,
виданої 03.02.2011 року Калуським
міськрайонним судом
Івано-Франківської області про
стягнення 510 гривень штрафу з боржника
ОСОБА_1, (адреса АДРЕСА_1) та зобов'язання
закінчити виконавче провадження ВП
№25004576 в частині виконання вказаної
постанови.

Враховуючи висновки суду щодо
протиправності вищевказаної постанови
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій від 31.08.2012
року ВП№25004576, то заявлені позовні
вимоги, в цій частині, є такими, що не
забезпечують повного захисту прав та
законних інтересів позивача, а тому суд
у відповідності до частини 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, з метою повного захисту прав
та інтересів позивача, про захист яких
він просить вважає за необхідне вийти
за межі позовних вимог та у
відповідності до статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
скасувати постанову відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області про
стягнення з ОСОБА_1 витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі 43,
02 гривень від 31.08.2012 року за виконавчим
провадженням №25004576.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправною бездіяльність відділу
державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області щодо
ненадання відповіді на звернення від
05.05.2014 року та 04.07.2014 року та
зобов'язання надати відповідь на
звернення, суд дійшов висновку про їх
обґрунтованість, виходячи з
наступного.

Стаття 40 Конституції України
передбачає, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів
врегульовані Законом України «Про
звернення громадян».

Статті 3 Закону України «Про звернення
громадян» встановлює, що під
зверненнями громадян слід розуміти
викладені в письмовій або усній формі
пропозиції (зауваження), заяви
(клопотання) і скарги (частина 1).
Пропозиція (зауваження) це звернення
громадян, де висловлюються порада,
рекомендація щодо діяльності органів
державної влади і місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
посадових осіб, а також висловлюються
думки щодо врегулювання суспільних
відносин та умов життя громадян,
вдосконалення правової основи
державного і громадського життя,
соціально-культурної та інших сфер
діяльності держави і суспільства
(частина 2). Заява (клопотання) це
звернення громадян із проханням про
сприяння реалізації закріплених
Конституцією та чинним законодавством
їх прав та інтересів або повідомлення
про порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, народних депутатів
України, депутатів місцевих рад,
посадових осіб, а також висловлення
думки щодо поліпшення їх діяльності.
Клопотання - письмове звернення з
проханням про визнання за особою
відповідного статусу, прав чи свобод
тощо (частина 3). Скарга це звернення з
вимогою про поновлення прав і захист
законних інтересів громадян, порушених
діями (бездіяльністю), рішеннями
державних органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб (частина 4).

Враховуючи, що звернення позивача
від 05.05.2014 року містить вимоги про
поновлення прав і захист законних
інтересів позивача, порушених діями
(бездіяльністю) та рішеннями посадових
осіб відповідача, то вказане звернення
за своїм змістом є скаргою в розумінні
статті третьої Закону України «Про
звернення громадян».

Аналогічно, звернення позивача
від 04.07.2014 року містить вимоги про
поновлення прав і захист законних
інтересів позивача, порушених діями
(бездіяльністю) та рішеннями посадових
осіб відповідача, а тому за своїм
змістом є також скаргою в розумінні
статті третьої Закону України «Про
звернення громадян».

Стаття 19 Закону України «Про
звернення громадян» встановлює
обов'язки органів державної влади,
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, об'єднань громадян,
засобів масової інформації, їх
керівників та інших посадових осіб
щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких
встановлено обов'язок об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги; письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки
заяви чи скарги і суть прийнятого
рішення; у разі визнання заяви чи
скарги необґрунтованою роз'яснити
порядок оскарження прийнятого за нею
рішення.

Враховуючи вищевикладені норми,
суд зазначає, що відповідач був
зобов'язаний об'єктивно, всебічно
перевірити скарги позивача, вирішити
та надати обґрунтовану, з посиланням на
закон, вичерпну відповідь на всі
поставлені в скаргах питання.

Стаття 20 Закону України «Про
звернення громадян» встановлює, що
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Не отримання позивачем відповіді
на свої звернення від 05.05.2014 року та
04.07.2014 року є протиправною
бездіяльністю відповідача, що допущена
всупереч статті 40 Конституції України,
статтей 19 та 20 Закону України «Про
звернення громадян» і порушує
передбачене законом право позивача на
отримання обґрунтованої відповіді на
письмове звернення у строки, визначені
законом.

Як наслідок, позовні вимоги про
визнання протиправною бездіяльність
відділу державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області щодо
ненадання відповіді ОСОБА_1 на
звернення від 05.05.2014 року та 04.07.2014 року
та зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області надати
відповіді ОСОБА_1 на звернення від
05.05.2014 року та від 04.07.2014 року, є
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

У відповідності до частиною 1
статті 267 Кодексу адміністративного
судочинства України суд вважає за
необхідне зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області подати у
місячний строк, з дня набрання законної
сили постанови суду звіт про виконання
судового рішення в частині надання
відповіді ОСОБА_1 на звернення від
05.05.2014 року та від 04.07.2014 року.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись частиною 2 статті 11,
статтями 158-163, 167, 267 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною
бездіяльність відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області щодо
ненадання відповіді ОСОБА_1 на
звернення від 05.05.2014 року та 04.07.2014 року.

Скасувати постанову відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області про
стягнення з ОСОБА_1 витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі 43,
02 гривень від 31.08.2012 року за виконавчим
провадженням №25004576.

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області надати
відповіді ОСОБА_1 на звернення від
05.05.2014 року та від 04.07.2014 року.

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області подати у
місячний строк, з дня набрання законної
сили постанови суду звіт про виконання
судового рішення в частині надання
відповіді ОСОБА_1 на звернення від
05.05.2014 року та від 04.07.2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя:
Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному
обсязі 29.08.2014 року.