Справа № 826/8426/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
21 серпня 2014 року 08:31
№ 826/8426/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б.В.,
при секретарі судового засідання
Борисовій Т. М. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доКомунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна»треті особиПриватне
підприємство «Ерідан»
Гаражно-будівельний кооператив
«Авіатор»пропро визнання
протиправними дій відповідача,
скасування його рішень та зобов'язання
його вчинити певні діїВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 (надалі - Позивач/ОСОБА_1) до
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» (надалі - КП
«БТІ»/Відповідач), третя особа, без
самостійних вимог на стороні
Відповідача Приватне підприємство
«Ерідан» (надалі - ПП «Ерідан») в якому
просить суд:
1. Визнати, що Відповідач оформив і
видав для ПП «Ерідан» реєстраційне
посвідчення від 23.09.2009 р. №006238 та
державну реєстрацію прав від 16.11.2010 р.
за №32078009 на об'єкт за адресою: АДРЕСА_1,
протиправно, як не відповідаючи закону
і на суперечливих бланках, тому не
чинними, та їх скасувати як такі, що
видані на самочинно побудований об'єкт.
2. Визнати протиправними дії
Відповідача з ненадання відповіді.
3. Зобов'язати Відповідача на
період розгляду справи утриматися від
вчинення дій відчуження власності у
будівлі на АДРЕСА_1 та її державної
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19.06.2014 р. провадження
по справі було відкрито та призначено
до судового розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 02.07.2014 р. було
задоволено заяву про самовідвід судді
Окружного адміністративного суду м.
Києва Данилишина В.М. від подальшого
розгляду та вирішення
адміністративної справи №826/8426/14 та
передано справу на повторний
автоматичний розподіл.
09.07.2014 р. суддею Окружного
адміністративного суду м. Києва
Саніним Б. В. адміністративну справу
№826/8426/14 прийнято до провадження та,
ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва призначено до судового
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15.07.2014 р. до участі у
справі в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні Позивача залучено
Гаражно-будівельний кооператив
«Авіатор» (надалі - ГБК «Авіатор»).
В судове засідання з'явився Позивач,
який позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просить позовні вимоги
задовольнити із підстав викладених в
адміністративному позові, зокрема
вважає що Відповідачем було порушено
положення чинного законодавства під
час видачі реєстраційного посвідчення
№006238 від 23.09.2009 р. та державну
реєстрацію №32078009 від 16.11.2010 р. на об'єкт
по адресі АДРЕСА_1. Крім того, Позивач
вважає що на його запит до КП «БТІ» було
протиправно не надано відповідь, в
строки тат порядку передбаченому
положеннями чинного законодавства.
В судове засідання з'явився
представник третьої особи ПП «Ерідан»,
який позовні вимоги не визнає в повному
обсязі, просить в їх задоволенні
відмовити та зазначає в письмових
запереченнях про дотримання останнім
нормами діючого законодавства України,
що регулює порядок набуття права
власності, а отже вважає, що усі
твердження та доводи Позивача є
необґрунтованими та не відповідають
13.08.2014 р. Відповідач та представник ГБК
«Авіатор» в судове засідання не
з'явилися, про дату, час та місце були
належним чином повідомлені, про
причини неявки суд не повідомили.
Водночас, КП «БТІ» подано письмові
яких зазначається, що ПП «Ерідан»
подало до Відповідача повний пакет
документів, який визначено в Законі
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (надалі - Закон №1952) та
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України №7/5 від
07.02.2002 р. (надалі - Тимчасовий порядок
№7/5).
Відповідно до положень п. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
Зважаючи на неявку в судове засідання
представників Відповідача та ГБК
«Авіатор», а також беручи до уваги
відсутність у присутніх осіб клопотань
про залучення свідків чи експертів, на
підставі ст. 3 та ч. 6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), суд дійшов
висновку про можливість перейти до
розгляду справи у порядку письмового
провадження за наявними в матеріалах
справи доказами.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21.08.2014 р. було залишено
без розгляду позовні вимоги в частині
визнання протиправним реєстраційного
посвідчення №006238 від 23.09.2009 р., виданого
Комунальним підприємством «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» на об'єкт за
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов
23.09.2009 р. Відповідачем було видно ПП
«Ерідан» реєстраційне посвідчення
№006238, за яким будівля офісного центру і
пункт технічного обслуговування
автомобілів загальною площею 4 485,8 м.кв.,
що розташований в АДРЕСА_1,
зареєстрований за ПП «Ерідан» на праві
приватної власності на підставі
рішення господарського суду
Рівненської області від 13.05.2009 р., та
записано в реєстрову книгу №196п-60 за
реєстровим №9676-П.

16.11.2010 р., Відповідачем прийнято рішення
про державну реєстрацію прав №32078009,
відповідно до якого будівля офісного
центру і пункт технічного
обслуговування автомобілів загальною
площею 4 485,8 м. кв., що розташований в
АДРЕСА_1, зареєстрований за ПП «Ерідан»
на праві приватної власності на
підставі рішення господарського суду
Рівненської області від 13.05.2009 р., та
записано в реєстрову книгу за №196п-60
від 23.09.2009 р. Дата прийняття рішення про
державну реєстрацію 16.11.2010 р.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
Відповідачем рішенням, звернувся до
суду за захистом своїх прав та
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Статтею 182 Цивільного кодексу України
(в редакції чинній на момент проведення
державної реєстрації та видачі
реєстраційного посвідчення) (надалі -
ЦК України) встановлено, що право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації,
порядок проведення якої та підстави
відмови в ній встановлюються законом.

В ч.1 та ч.2 ст.328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

В ч.4 ст.334 ЦК України передбачено, що
якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Водночас, правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації, та їх
обтяжень регулюється положеннями
Закону №1952 (у редакції, чинній на
момент виникнення правовідносин).

Згідно з ст.2 Закону №1952, державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - це офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.
Державний реєстр прав на нерухоме
майно та їх обмежень - єдина державна
інформаційна система, яка містить
відомості про речові права на нерухоме
майно, їх обмеження, суб'єктів речових
прав, технічні характеристики об'єктів
нерухомого майна (будівель, споруд
тощо), кадастровий план земельної
ділянки, а також відомості про
правочини, вчинені щодо таких об'єктів
нерухомого майна.

Відповідно до ст.4 Закону №1952,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно, що знаходиться на території
України, фізичних та юридичних осіб,
держави, територіальних громад,
іноземців та осіб без громадянства,
іноземних юридичних осіб, міжнародних
організацій, іноземних держав, і
зокрема право власності на нерухоме
майно. Право власності на будівлю,
споруду, їх частину (квартиру, офісне
приміщення тощо) може бути
зареєстровано незалежно від того, чи
зареєстровано право власності на
земельну ділянку, якщо власники даної
земельної ділянки та будівель, споруд,
розташованих на ній, не поєднуються в
одній особі.

В ч.1 та ч.4 ст.18 Закону передбачено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно проводиться на підставі
заяви правоволодільця (правонабувача),
сторін (сторони) правочину, за яким
виникло речове право, або
уповноважених ними (нею) осіб. Для
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно до місцевого органу державної
реєстрації прав разом із заявою про
державну реєстрацію прав подаються
документи про правочини щодо такого
об'єкта нерухомого майна та їх копії
або інші документи, що свідчать про
встановлення, зміну чи припинення
речового права.

Відповідно до п.1, п.5 та п.6 ч.1 ст.19 Закону
№1952, державна реєстрація прав
проводиться на підставі договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; рішень судів, що набрали
законної сили; інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Господарського суду
Рівненської області від 13.05.2009 р. по
справі №19/67, залишеним без змін ухвалою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.12.2010 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 24.02.2011 р., було визнано за ПП
«Ерідан» прав власності на будівлю
офісного центру і пункту технічного
обслуговування автомобілів загальною
площею 4 485,8 м. кв. за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень
Закону №1952 визначено, що до створення
єдиної системи органів реєстрації
прав, а також до формування Державного
реєстру прав у складі державного
земельного кадастру реєстрація
об'єктів нерухомості проводиться
комунальними підприємствами бюро
технічної інвентаризації.

Згідно з п.1.3 Тимчасового положення №7/5
державну реєстрацію прав власності на
нерухоме майно здійснюють
підприємства бюро технічної
інвентаризації у межах визначених
адміністративно-територіальних
одиниць. При цьому, в п.1.4 Тимчасового
положення №7/5 визначено, що державна
реєстрація прав власності на нерухоме
майно - це внесення запису до Реєстру
прав власності на нерухоме майно у
зв'язку з виникненням, існуванням або
припиненням права власності на
нерухоме майно, що здійснюється БТІ за
місцезнаходженням об'єктів нерухомого
майна на підставі правовстановлюючих
документів коштом особи, що звернулася
до БТІ.

Таким чином, Відповідач наділений
правом проводити державну реєстрацію
права власності на об'єкти нерухомого
майна.

Водночас, ч.1 ст.15 Закону №1952
передбачено, що державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку, а саме: прийняття і
перевірка документів, що подаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених ст.18 цього Закону; надання
витягів з Державного реєстру прав про
зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до п п.2.1 Тимчасового
положення №7/5 для реєстрації
виникнення, існування, припинення прав
власності на нерухоме майно та
оформлення прав власності на нерухоме
майно до БТІ разом із заявою про
реєстрацію прав власності подаються
правовстановлюючі документи, їх копії
(нотаріально засвідчені), а також інші
документи, що визначені цим Положенням.

Водночас, як вбачається із матеріалів
реєстраційної справи №32078009 «вул.
Анрющенка Григорія , буд 4-Г будівля
офісного центру пункту технічного
обслуговування автомобілів» ПП
«Ерідан» звернулось 20.10.2010 р. до КП
«БТІ» із заявою про реєстрацію прав
власності на нерухоме майно №15726
(ҐНЖ-2010) об'єкта нерухомого майна
АДРЕСА_1, що належить ПП «Ерідан». До
даної заяви надано квитанції про
сплату мита, рішення Господарського
суду Рівненської області від 13.05.2009 р.
по справі №19/67, свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи, Довідка з
ЄДРПОУ, довіреність.

При цьому, згідно із п.3.1 Тимчасового
положення №7/5 з моменту прийняття
заяви про державну реєстрацію прав
реєстратором БТІ розпочинається її
розгляд. Реєстратор БТІ встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на об'єкти, права щодо яких
підлягають державній реєстрації,
зокрема: відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи для проведення
державної реєстрації прав, та сторін
(сторони) правочину, згідно з яким
відбувається державна реєстрація
виникнення, переходу, припинення прав;
відповідність відомостей про об'єкт,
права щодо якого підлягають державній
реєстрації, наявним у Реєстрі прав та
поданим документам; відповідність
даних про наявність (або відсутність)
інформації та/або відповідних
документів, що свідчать про накладення
(зняття) заборони (арешту) або інших
обтяжень, що перешкоджають проведенню
державної реєстрації прав, у тому числі
відсутність встановлених законом
заборон на відчуження нерухомого
майна; наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно.

У відповідності до ч.1 ст.24 Закону №1952,
визначений вичерпаний перелік підстав
для відмови у державній реєстрації
прав, а саме, в разі, якщо: заявлене
право не підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; нерухоме
майно або більша за площею його частина
перебуває в іншому реєстраційному
(кадастровому) окрузі; із заявою про
державну реєстрацію звернулася особа,
яка відповідно до цього Закону не може
бути суб'єктом права власності на даний
об'єкт нерухомого майна або
представником такого суб'єкта; подані
документи не відповідають вимогам,
установленим цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами, або не
дають змоги установити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; заяву про державну
реєстрацію права власності відповідно
до правочину про відчуження нерухомого
майна було подано після державної
реєстрації обмежень, вчинених щодо
цього майна; заявлене право власності
або інше речове право вже
зареєстроване.

Таким чином, положення Закону №1952
передбачають вичерпний перелік для
відмови у проведенні державної
реєстрації права власності.

Однак, Позивачем не вказано, а судом не
встановлено, підстав для відмови у
проведенні державної реєстрації права
власності на об'єкт нерухомого майна.

Як наслідок, Відповідачем проведено
реєстрацію права власності та видано
Витяг про державну реєстрацію прав від
16.11.2010 р. за №32078009 на об'єкт за адресою:
АДРЕСА_1.

Водночас, суд не приймає до уваги
посилання Позивача, що окремі елементи
будівлі офісу, збудованого ПП «Ерідан»,
виступають на частину земельної
ділянки, на якій знаходиться підземний
гараж, у будівництво якого він
інвестував грошові кошти. Аналогічно
судом не приймаються до уваги
посилання Позивача на рішення
Господарського суду м. Києва від 19.01.2011
р. у справі за №48/524, яким визнано що
договір №81 від 17.08.2005 р. укладений між
ПП «Ерідан» та ГБК «Авіатор» є
недійсним.

Так, в ст.69 КА України, доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч.1 ст.70 КАС України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Так, суд акцентує увагу, що вказані
обставини не є належними, в розумінні
положень ст.70 КАС України, оскільки в
даному випадку оскаржуються саме дії
КП «БТІ» щодо проведення реєстраційних
дій.

З аналізу вищезазначених норм закону
та матеріалів справи суд приходить до
висновку про безпідставність позовних
вимог в частині визнання протиправної
державної реєстрації прав на нерухоме
майно від 16.11.2010 р. за №32078009 на об'єкт за
адресою: АДРЕСА_1.

Одночасно, в судовому засіданні
встановлено, що Позивач 16.03.2014 р.
керуючись Законами України «Про
звернення громадян», «Про інформацію»,
звернувся до відповідача із
зверненнями про надання інформації,в
якому просив повідомити на яких
правових ОСОБА_1 підставах не надана
відповідь від 23.01.2014 р., а також просив
вказати, на якій правові підставі КП
«БТІ» у м. Києві видало для ПП «Ерідан»
реєстраційне посвідчення №006238 від
23.09.2009 р. на право власності на будівлю
адмінофісу, коли в дійсності державна
реєстрація цих прав відбулась 16.11.2010 р.
Вказана заява була отримана
Відповідачем 18.03.2014 р., що посвідчує
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Відповідно до ст.1 Закону «Про
звернення громадян» (надалі - Закон №393)
громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

В ст.15 Закону №393 передбачено, що органи
державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Положеннями ст.20 Закону №393 визначено,
що звернення розглядаються і
вирішуються у термін не більше одного
місяця від дня їх надходження, а ті, які
не потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Як вбачаться із матеріалів справи,
Відповідач відповіді на заяву Позивача
від 16.03.2014 р. не надано.

Водночас, суд не бере до уваги
посилання Відповідача на ту обставину,
що під час розгляду справи №826/17870/13-а
Окружним адміністративним судом м.
Києва Позивач отримав відповіді на
поставлені ним питання у зверненні від
16.03.2014 р., оскільки така відповідь має
бути надана у відповідності до
положень Закону №393.

Таким чином, оскільки Відповідачем не
було надано відповіді по суті питань
Позивача, заданих у звернені про
надання інформації, то позовні вимоги
вважаються обґрунтованими в цій
частині, а позов таким, що підлягає
задоволенню в даній частині.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено,
що розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч.1 ст. 9 КАС України встановлено, що
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог Позивача.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
до Комунального підприємства
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» щодо
ненадання відповіді ОСОБА_1 на
звернення від 16.03.2014 р.

3. В задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б.В. Санін