Справа № 816/1930/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року м.
ПолтаваСправа № 816/1930/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Рогози Х.С.,

представника позивача - Храменкова Ю.О.,

представника відповідача - Касумова
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кремойл" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Кремойл"
/надалі - позивач; ТОВ "Кремойл"/
звернулось до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області /надалі - відповідач;
Кременчуцька ОДПІ/ про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
30.04.2014 року № /827, № /828, №
/830, № /829.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
винесені за результатами проведеної
відповідачем виїзної планової
перевірки ТОВ "Кремойл" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
законодавства про збір та облік
єдиного соціального внеску за період з
20.02.2012 по 31.12.2013, що набрала форму акта
від 10.04.2014 № 1006/16-03-22-01-08/37895836. Вважає
помилковими висновки акта перевірки
від 10.04.2014 № 1006/16-03-22-01-08/37895836 про
порушення п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п.п. 138.8.5
п. 138.8 ст. 138, п.п. 144.1 ст.144, п.п. 198.1, 198.3, 198.6
ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу
України, пунктів 2.8, 3.5, 7.24, 3.1, 3.2, 7.39, 7.41
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в України,
затвердженого постановою правління
НБУ від 15.12.2004 р. № 637. Щодо
господарських операцій з ПП
"Агроінвест плюс" зазначає, що
господарські операції з даним
контрагентом носили реальний характер
та повністю відображені в
бухгалтерському та податковому обліку
на підставі первинних документів,
оформлених у відповідності до чинного
законодавства. Наголошує, що позивач не
може нести відповідальність за можливі
порушення податкового законодавства
контрагентом.

Вважає помилковими висновки акта
перевірки про заниження підприємством
суми доходів у зв'язку з отриманням
кредиторської заборгованості згідно
розподільчого балансу від ТОВ "МІС"
перед ПП "Арєс" за 2012 рік на суму 1993612
грн., оскільки на момент передачі
кредиторської заборгованості ПП "Арєс"
не знаходилось в стані припинення та на
даний час ПП "Арєс" не припинено, для
погашення кредиторської
заборгованості перед ПП "Арєс"
залишилось близько одного року.
Пояснює, що ТОВ "МІС", з якого шляхом
виділу було створено ТОВ "Кремойл", не
припинено та продовжує свою
господарську діяльність, а тому
відповідачем помилково зроблено
висновок про заниження ТОВ "Кремойл"
доходів за 2 квартал 2012 року на суму
15005904 грн. та здійснення амортизаційних
відрахувань у 2013 році на безоплатно
отримані основні фонди у сумі 1181068 грн.
за 2013 рік.

Вважає, безпідставними висновки
перевірки щодо порушення вимог
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в України,
затвердженого постановою правління
НБУ від 15.12.2004 р. № 637, з огляду на те, що
працівниками підприємства проводилося
переміщення готівки з каси одної АЗС до
каси іншої АЗС.

02.06.2014 до суду надійшли письмові
заперечення проти позову /том 2 а.с. 3-5/, в
яких відповідач на підтвердження
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень посилається на
висновки акта перевірки від 10.04.2014 №
1006/16-03-22-01-08/37895836. Зазначає, що позивачем
у квітні 2013 року здійснено придбання
паливно-мастильних матеріалів у ПП
"Агроінвест плюс" та включено суму
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту підприємства,
однак згідно Аналітичної системи
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів АІС "Податковий блок"
наявна розбіжність у сумі 29106 грн. 91
коп., яка виникла за результатами
проведеної позапланової перевірки ПП
"Агроінвест плюс" по взаємовідносинам з
ПП "Титан-Кремінь", якою не підтверджено
поставку паливно-мастильних
матеріалів на адресу ПП "Кремойл" та
зменшено податкове зобов'язання ПП
"Агроінвест плюс" по взаємовідносинам
з ТОВ "Кремойл" за квітень 2013 року.

Пояснює, що Полтавським окружним
адміністративним судом винесено
постанову від 05.05.2012 про припинення
юридичної особи ПП "Арєс", що
унеможливлює погашення кредиторської
заборгованості позивачем перед ПП
"Арєс", а тому кредиторська
заборгованість перед ПП "Арєс" є
безнадійною. Крім того зазначає, що у
розподільчому балансі взагалі не
зазначено дату виникнення
кредиторської заборгованості перед ПП
"Арєс". Відтак, приходить до висновку,
що кредиторська заборгованість перед
ПП "Арєс" підлягає включенню до суми
доходів позивача за 2012 рік у розмірі
1993612 грн.

Зазначає, що операції з отримання майна
позивачем від ТОВ "МІС" згідно
розподільчого балансу не підпадають
під норми п.п. 153.15.1 п. 153.15 ст. 153
Податкового кодексу України, оскільки
ТОВ "МІС" при реорганізації не
припиняло свою діяльність, а отримані
основні фонди не включено позивачем до
статутного фонду ТОВ "Кремойл" та
поставлено на баланс згідно акту
приймання-передачі. Відтак,
контролюючий орган дійшов висновку,
що позивачем занижено дохід за 2
квартал 2012 року на суму 15005904 грн. та
завищено витрати за 2013 рік на суму
здійснення підприємством
амортизаційних відрахувань в розмірі
1181068 грн. на безоплатно отримані від ТОВ
"МІС" основні фонди.

Пояснює, що позивачем було допущено
порушення, що полягає в перевищенні
встановленого ліміту залишку готівки в
касі на загальну суму 45138 грн. 13 коп. та
проведенні готівкових розрахунків без
подання одержувачем коштів платіжного
документа, який би підтверджував
сплату покупцем коштів на загальну
суму 1209 грн. 67 коп., що є порушенням
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в України,
затвердженого постановою правління
НБУ від 15.12.2004 р. № 637. З огляду на
викладене відповідач просить
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, показання свідка
ОСОБА_3, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "Кремойл" // є юридичною особою, взято
на податковий облік в органах
податкової служби 20.03.2012 за № 94294 та
станом на 03.04.2014 перебувало на обліку в
Кременчуцькій ОДПІ.

Позивач зареєстрований платником
податку на додану вартість з 26.04.2012,
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість № 200142670
серії НБ № 567971, індивідуальний
податковий номер 38 /том 1 а.с. 14/.

Згідно довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України ТОВ "Кремойл" має право
здійснювати наступні види діяльності
за КВЕД-2010: 49.41 Вантажний автомобільний
транспорт; 46.71 Оптова торгівля твердим,
рідким, газоподібним паливом і
подібними продуктами; 47.11 Роздрібна
торгівля в неспеціалізованих
магазинах переважно продуктами
харчування, напоями та тютюновими
виробами; 47.30. Роздрібна торгівля
пальним; 68.20 Надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна /том 1 а.с. 13/

У термін з 14.03.2014 по 03.04.2014 посадовими
особами Кременчуцької ОДПІ проведено
виїзну планову перевірку ТОВ "Кремойл"
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
законодавства про збір та облік
єдиного соціального внеску за період з
20.02.2012 по 31.12.2013, за результатами якої
складено акт від 10.04.2014 №
1006/16-03-22-01-08/37895836 /том 1 а.с. 18-83/. За
висновками перевірки встановлено,
зокрема, порушення:

- п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п.п. 138.8.5 п. 138.8 ст.
138, п.п. 144.1 ст.144 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток у сумі 3623601 грн., у
тому числі: за 2 квартал 2012 року в сумі
3569898 грн.; за 2013 рік в сумі 53703 грн., та
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування по податку на прибуток
за 2013 рік у сумі 898422 грн.;

- п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого зменшено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (р. 24
декларації з ПДВ) в сумі 29107 грн., у тому
числі за грудень 2013 - 29107 грн.;

- пунктів 2.8, 3.5, з урахуванням 7.24
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в України,
затвердженого постановою правління
НБУ від 15.12.2004 р. № 637 - перевищення
встановленого ліміту залишку готівки в
касі на загальну суму 45138грн. 13 коп.;

- пунктів 3.1, 3.2, 7.39, 7.41 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в України,
затвердженого постановою правління
НБУ від 15.12.2004 р. № 637 - проведення
готівкових розрахунків без подання
одержувачем коштів платіжного
документа (встановленої форми та
змісту), який би підтверджував сплату
покупцем готівкових коштів на загальну
суму 1209 грн. 67 коп.

30.04.2014 на підставі акту перевірки
Кременчуцькою ОДПІ винесено наступні
податкові повідомлення-рішення:

- № /830, яким ТОВ "Кремойл"
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
грудень 2013 року на суму 29107 грн. /том 2
а.с. 42/;

- № /829, яким до ТОВ "Кремойл"
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штраф) в розмірі 91485 грн. 93 коп.
/том 2 а.с. 43/;

- № /827, яким ТОВ "Кремойл"
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок прибуток
приватних підприємств" на загальну
суму 4529501 грн. 25 коп., з них: за основним
платежем - на суму 3623601 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - на
суму 905900 грн. 25 коп. /том 2 а.с. 44/;

- № /828, яким ТОВ "Кремойл"
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 898422 грн. /том 2 а.с.
45/.

Позивач не погодився з зазначеними
вище податковими
повідомленнями-рішеннями, у зв'язку з
чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню - рішенню від
30.04.2014 року № /830, яким ТОВ
"Кремойл" зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за грудень 2013 року на суму 29107
грн., суд дійшов наступних висновків.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України /в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин/ встановлено, що
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до підпункту " а"
пункту 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що 198.3.
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Згідно пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України видається платником
податку, який здійснює операції з
постачання товарів/послуг, на вимогу
покупця та є підставою для нарахування
сум податку, що відносяться до
податкового кредиту.

З огляду на викладені положення
Податкового кодексу України, для
отримання права сформувати податковий
кредит із сум податку на додану
вартість, сплачених в ціні придбаного
товару (робіт, послуг), платник податку
на додану вартість повинен мати
податкові накладні, видані на реально
отриманий товар (роботи, послуги),
призначений для використання у
власній господарській діяльності.

На підтвердження здійснення
господарських операцій з придбання у
ПП "Агроінвест плюс" товарів позивачем
надано до суду копію договору поставки
№ 2503-13, укладеного 25.03.2013 між ПП
"Агроінвест плюс" (Постачальник) та ТОВ
"Кремойл" (Покупець) /том 1 а.с. 182-183/, за
умовами якого з урахуванням
додаткової угоди про внесення змін до
договору поставки № 2503-13 від 25.03.2013 р.,
складеної 02.04.2013 /том 1 а.с. 184/, керуючись
ст.ст. 6,50,51,92,202,203,626,712 Цивільного
кодексу України, ст.ст.128,173,179,264,265
Господарського кодексу України та
чинного законодавства - постачальник
зобов'язується в порядку і на умовах
цього договору поставити покупцю
наступну продукцію: дизельне пальне,
дизельне пальне євро, бензини А-92, А-95,
А-95 євро, мастила для автомобілів,
товари автохімії, автозапчастини,
вугілля древесне, дрова, а покупець
зобов'язується в порядку і на умовах,
визначених цим договором, прийняти та
оплатити таку продукцію.

Згідно пункту 2.1 договору з
урахуванням додаткової угоди про
внесення змін до договору поставки №
2503-13 від 25.03.2013 р., складеної 02.04.2013,
постачальник поставляє продукцію
покупцю відповідно до "Інкотермс"
(Міжнародні правила інтерпретації
комерційних термінів), у редакції 2010
року, з урахуванням особливостей,
зазначених у даному договорі, на АЗС
покупця, що знаходяться за наступними
адресами: АЗС 1 Полтавська обл.,
Кобеляцький район, с. Котове, вул.
Польова, 1; АЗС 2 Полтавська обл., м.
Комсомольськ, вул. Дніпровська, 24; АЗС 3
Дніпропетровська обл.,
Верхньодніпровський район, с. Мишурин
Ріг, вул. Республіканська, 30 А; АЗС 4
Полтавська обл., Крюківський район, м.
Кременчук, вул. 60 років Жовтня, 7Б; АЗС 5
Дніпропетровська обл., Царичанський
район, с. Ляшківка, вул. Центральна, 54;
АЗС 6 Дніпропетровська обл.,
Царичанський район, смт. Царичанка, вул.
Робоча, 1; АЗС 7 Дніпропетровська обл.,
Царичанський район, с. Могилів, вул.
Дніпропетровська, 1а; АЗС 8 Полтавська
обл., м. Кременчук, вул. Бетонна, 29; АЗС 9
Полтавська обл., Автозаводський район,
м.. Кременчук, вул. Київська, 66 Б; АЗС 10
Полтавська обл., Кременчуцький район, с.
Соснівка, вул. Котляревського, 1; АЗС 11
Полтавська обл., Крюківський район, м.
Кременчук, вул. Ярмаркова, 7 К; АЗС 12
Полтавська обл., Крюківський район, м.
Кременчук, вул. Макаренка, 48; АЗС 13
Полтавська обл., Великобагачанський
район, с. Широке, вул. Комарова, 24; АЗС 18
Полтавська обл., Кобеляцький район, с.
Сухинівка, вул. Дніпропетровське шосе,
9 (відповідно до правил Інкотермс 2010) за
цінами погодженими між постачальником
і покупцем. Підтвердження замовлення
покупця передається постачальником по
пошті або факсимільним зв'язком або
електронною поштою чи кур'єром".
Пунктом 8.1 цього договору передбачено,
що договір є укладеним з моменту його
підписання і діє до 31.12.2013, але в
будь-якому випадку до завершення всіх
взаєморозрахунків за даним договором.

ПП "Агроінвест плюс" зареєстроване як
юридична особа 02.04.2009 та зареєстровано
платником податку на додану вартість з
18.02.2011 /том 3 а.с. 52, 53, 83, том 2 а.с. 10, 35-37/.

На виконання умов договору поставки №
2503-13 від 25.03.2013 ПП "Агроінвест плюс"
виписано позивачу податкову накладну
№ 32 від 19.04.2013 на дизельне паливо на
загальну суму 175236 грн. 25 коп., у тому
числі ПДВ - 29206 грн. 04 коп., копія якої
наявна у матеріалах справи /том 1 а.с.
187/.

Вказана податкова накладна внесена
позивачем до реєстру виданих та
отриманих податкових накладних за
квітень 2013 за № 236 /том 2 а.с. 180-183, 208-250,
том 3 а.с. 1-29/ та сума податку на додану
вартість згідно податкової накладної
включена до складу податкового
кредиту квітня 2013 /том 2 а.с. 158-161/.

На підтвердження реальності
здійснення господарської операції за
вказаним договором поставки позивач
надав до суду копії: рахунку - фактури,
видаткової накладної,
товарно-транспортних накладних,
Х-звітів, витягів з журналів обліку
надходження нафтопродуктів на АЗС,
змінних звітів АЗС, прибуткової
накладної, оборотно-сальдової
відомості, сертифікатів відповідності,
паспортів якості, а також копії
банківських виписок /том 1 а.с. 185-206,
том 2 а.с. 133-135, 139- 149, 152-153, том 3 а.с. 115-117/.

Відповідно до частини 1 статті 138
Кодексу адміністративного судочинства
України предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

Зважаючи на зміст наведеної норми
процесуального права та враховуючи, що
вимоги заявленого позову полягають у
скасуванні податкового
повідомлення-рішення, предметом
доказування у даній справі мають бути
саме обставини, які свідчать про
обґрунтованість чи безпідставність
його винесення та наявність чи
відсутність порушень позивачем
законодавчих приписів, тобто,
реальність господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
формування податкового кредиту;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій, а також реальність усіх даних,
наведених у документах, що надають
позивачу право на податковий кредит.

При цьому, дослідженню підлягають
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції. Документи та
інші дані, що спростовують реальність
здійснення господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються,
тощо.

Це підтверджується також правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною у справах, пов'язаних з
визначенням податкових зобов'язань з
ПДВ та бюджетним відшкодуванням ПДВ, в
яких Верховний Суд України звертає
увагу на необхідність з'ясування
судами при розгляді справ на те, чи
мали операції з придбання та
реалізації товарів (послуг) реальний
характер, як перевозились і
зберігались товари (чиїм транспортом,
за чий рахунок, яким є розмір витрат,
якою особою виконувались роботи чи
надавались послуги, які матеріали
використовувалися для виконання
робіт), чи були такі операції взагалі
можливі з урахуванням оперативності їх
проведення та інше.

Порядок приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України, визначено
Інструкцією, затвердженою наказом
Міністерства палива та енергетики,
Міністерства економіки України,
Міністерства транспорту та зв'язку,
Державного комітету з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155
(надалі Інструкція ).

Відповідно до Розділу 1
Інструкції ця Інструкція встановлює
єдиний порядок організації та
виконання робіт, пов'язаних з
прийманням, транспортуванням,
зберіганням, відпуском та обліком
товарної нафти (далі - нафта) і
нафтопродуктів. Ця Інструкція
поширюється на всі класи, типи, групи і
види нафти та типи, марки і види
(залежно від масової частки сірки)
нафтопродуктів. Вимоги цієї
Інструкції є обов'язковими для всіх
суб'єктів господарювання (підприємств,
установ, організацій та фізичних осіб -
підприємців), що займаються хоча б
одним з таких видів економічної
діяльності, як закупівля,
транспортування, зберігання і
реалізація нафти і нафтопродуктів на
території України (далі - підприємства).

Відповідно до п. 5.1.1 Інструкції
приймання нафти і нафтопродуктів за
кількістю здійснюється відповідно до
вимог цієї Інструкції та договорів
постачання, купівлі-продажу тощо (далі -
договір).

Згідно п. 14.6 Інструкції кількість
нафти і нафтопродуктів, що приймаються
для зберігання під час надходження їх
залізничним транспортом, визначається
на підставі актів приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю за формою N
5-НП, а під час надходження
автомобільним транспортом - на
підставі ТТН. У разі відсутності нестач
понад норми природних втрат
допускається оформлення приймання
нафтопродуктів за кількістю актами
інших форм з використанням
автоматичних систем оброблення
інформації.

Пунктами 5.4.1-5.4.3 Інструкції
встановлено перевезення
нафтопродуктів автомобільним
транспортом здійснюється згідно з
Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженими наказом Мінтрансу
України від 14 жовтня 1997 року N 363,
зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 20 лютого 1998 року за N
128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные
средства для заправки и
транспортирования нефтепродуктов.
Типы, параметры и общие технические
требования".

З прибуттям нафтопродуктів до
вантажоодержувача в автоцистерні
перевіряється наявність і цілісність
пломб, технічний стан автоцистерни,
відповідність об'єму і густини
нафтопродукту в автоцистерні об'єму і
густині, зазначеним у
товарно-транспортній накладній на
відпуск нафтопродуктів (нафти) за
формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН)
(додаток 3), відповідність найменування,
марки і виду (залежно від масової
частки сірки) нафтопродукту,
зазначених у ТТН і паспорті якості на
відвантажений нафтопродукт.
Відповідність густини нафтопродукту
під час відвантаження та приймання
визначається після її приведення до
температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні
визначається зважуванням на
автомобільних вагах або
об'ємно-масовим методом.

Маса нафтопродуктів, розфасованих у
тару, визначається зважуванням на
вагах або за трафаретами на тарі (якщо
нафтопродукти в заводській упаковці).
Про прийнятий нафтопродукт
матеріально відповідальна особа
складає акт за своїм підписом,
підписами водія та представника
одержувача чи відправника із
зазначенням їх прізвищ і посад.

П.п. 7.5.6 п. 7.5 Інструкції
передбачено, що відпуск нафти і
нафтопродуктів до мір повної місткості
та нафтопродуктів, розфасованих до
тари, оформлюється ТТН у чотирьох
примірниках, з яких: перший -
залишається у товарного оператора
вантажовідправника і є первинним
документом складського обліку з
подальшим здаванням до бухгалтерської
служби підприємства; другий -
використовується водієм як перепустка
під час виїзду з підприємства, а після
виїзду - залишається в охорони
підприємства з подальшим здаванням до
бухгалтерської служби підприємства;
третій та четвертий - засвідчені
підписом представника
вантажоодержувача та відміткою про час
виїзду з підприємства - передаються
перевізнику. При цьому третій
примірник є супровідним документом
вантажу і після його здавання
передається вантажоодержувачу.
Четвертий примірник передається
експедитору (водію) і є підставою для
обліку транспортної роботи. Бланки ТТН
на підприємстві є документами суворої
звітності.

Відповідно до п.п. 7.5.8 п. 7.5
Інструкції відпуск нафти або
нафтопродуктів здійснюється в день
оформлення ТТН за наявності усіх її
примірників. У ТТН оператор зазначає
номер резервуара, з якого відпущено
нафту або нафтопродукт, розписується в
ній і здає для оформлення. У ТТН
зазначаються найменування, марка та
вид нафти або нафтопродукту, об'єм,
маса, густина і температура, за якої
визначалась густина, а також дата і час
виїзду автоцистерни з підприємства.

Порядок приймання і відпуску
нафтопродуктів на автозаправних
станціях врегульований розділом 10
Інструкції.

У відповідності до п.10.2.1 Інструкції
приймання нафтопродуктів, що надійшли
автомобільним транспортом від
постачальників, здійснюється
працівниками автозаправної станції за
марками та видами (дизельне паливо
залежно від масової частки сірки) за
даними товарно-транспортних накладних
у разі наявності паспорта якості та
копії сертифіката відповідності.
Приймання нафтопродуктів здійснюється
відповідно до вимог робочої інструкції
оператора АЗС та інструкції з охорони
праці, які повинні бути затверджені
керівником підприємства, якому
належить АЗС.

Згідно п. 10.2.9 Інструкції у разі
виявлення невідповідності фактично
виміряної температури, густини і
кількості нафтопродукту значенням,
наведеним у ТТН, дозволяється за
погодженням вантажовідправника його
зливання до резервуара за умови
відсутності підтоварної води в
автоцистерні. У такому разі приймання
нафтопродуктів здійснюють за фактично
виміряними результатами за різницею
об'ємів нафтопродукту, виміряних в
резервуарі до і після його зливання. У
разі виявлення розходження кількості
нафтопродукту, виміряної в резервуарі,
з даними ТТН складається акт довільної
форми за підписами працівників АЗС та
водія в чотирьох примірниках, з яких
перший додається до змінного звіту під
час передавання його в бухгалтерську
службу підприємства, другий - надається
представнику вантажовідправника,
третій - водію, а четвертий -
залишається на АЗС. Про фактично
прийнятий нафтопродукт робиться
відповідна позначка на всіх
примірниках ТТН. В акті повинні бути
зазначені рівні нафтопродукту в
резервуарі до і після зливання, об'єм
прийнятого нафтопродукту, густини за
ТТН і за вимірюваннями в резервуарі
після зливання, приведені до 20°C за ГОСТ
3900, та кількість нестачі нафтопродукту.
При визначенні нестачі нафтопродуктів
повинна враховуватись відтворюваність
результатів вимірювання густини
відповідно до ГОСТ 3900. Установлена
нестача підлягає відшкодуванню
вантажовідправником відповідно до
чинного законодавства України.

Відповідно до п.10.2.10 Інструкції на
підставі ТТН та акта приймання (у разі
його наявності) оператор АЗС має
оприбуткувати прийнятий нафтопродукт
за марками та видами (дизельне паливо
залежно від масової частки сірки),
тобто зробити необхідні записи в
журналі обліку надходження
нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП.
Дані про оприбутковані нафтопродукти
заносяться до змінного звіту АЗС за
формою N 17-НП (додаток 14).

При цьому, згідно п.п. 10.2.4 п. 10.2
Інструкції забороняється приймати
нафтопродукти на АЗС у разі, зокрема,
неналежного оформлення або
відсутності ТТН.

У наданих позивачем копіях
товарно-транспортних накладних на
відпуск нафтопродуктів (нафти) від
19.04.2013 не зазначено номер резервуару,
марку та вид нафтопродукту (нафти),
густину, температуру та масу
нафтопродукту, а також час виїзду
автоцистерни з підприємства /том 1 а.с.
189-191/.

Таким чином, вказані
товарно-транспортні накладні
оформлені з порушенням вимог
зазначеної вище Інструкції, що за
приписами п.п. 10.2.4 п. 10.2 Інструкції
унеможливлює приймання нафтопродуктів
за вказаними ТТН на АЗС.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Надані позивачем копії
товарно-транспортних накладних не
містять обов'язкових реквізитів, на
підставі яких здійснюється відпуск та
приймання нафтопродуктів, оформлені з
порушенням вимог наведеної вище
Інструкції, а тому не є належними
доказами на підтвердження перевезення
та фактичного отримання позивачем
нафтопродуктів від ПП "Агроінвест
плюс".

Більш того, у журналах обліку
надходження нафтопродуктів на АЗС,
копії витягів з яких наявні у
матеріалах справи /том 1 а.с. 198-206/,
зазначено показники даних ТТН, у тому
числі: об'єм, температура, маса, густина
нафтопродукту, які відсутні у ТТН,
наданих позивачем до суду на
підтвердження приймання товару від ПП
"Агроінвест плюс".

Слід зазначити, що журнали окремо
містять і показники вимірювань в
резервуарі, здійснених позивачем до
зливання, та ці показники
відрізняються від тих, що зазначені в
графі журналу "дані ТТН", що свідчить
про те, що у графи журналів "дані ТТН"
вносилися показники, які фактично були
наявні в ТТН, на підставі яких
здійснювалося оприбуткування
нафтопродукту, тоді як такі показники
взагалі відсутні у
товарно-транспортних накладних,
виписаних ПП "Агроінвест плюс". Графи
журналів обліку надходження
нафтопродуктів на АЗС "виміряно в
резервуарі до зливання та після
зливання" заповнені не у повному
обсязі.

У журналах вказано номер ТТН "без
номера", тоді як кожна ТТН, копії яких
надані позивачем до суд, має свій
номер.

За таких обставин, журнали обліку
надходження нафтопродуктів форми №
13-ПН не підтверджують факт надходження
на АЗС позивача нафтопродуктів по
товарно-транспортних накладних від
саме ПП "Агроінвест плюс", натомість,
нафтопродукти, про надходження та
приймання яких зазначено у журналах
обліку надходження нафтопродуктів на
АЗС, були обліковані на підставі інших
товарно-транспортних накладних, які
фактично мітили такі показники, які не
зазначені у ТТН, виписаних ПП
"Агроінвест плюс".

З огляду на вищевикладене, журнали
обліку надходження нафтопродуктів
форми № 13-НП, копії Х-звітів та звітних
звітів форми № 17-НП жодним чином не
підтверджують отримання позивачем
нафтопродуктів саме від ПП
"Агроінвест плюс", відтак не
приймаються судом до уваги.

Надана до суду копія прибуткової
накладної № а-0000088 від 19.04.2013 не містить
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, та
особистого підпису або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції, що є
порушенням частини 2 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", а
відтак прибуткова накладна не є
належним доказом у справі.

Позивачем не надано суду доказів
оприбуткування палива по
бухгалтерському обліку позивача по
субрахунку 203 "Паливо" або 201 "Сировина й
матеріали" згідно вимог Інструкції про
застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 30.11.1999 № 291.

Позивачем не надано
товарно-транспортних накладних,
складених у відповідності до вимог
вищезазначеної Інструкції, також не
надано актів приймання нафтопродуктів
з наявністю підпису водіїв та
представника одержувача чи
відправника із зазначенням прізвищ та
посад, в яких би зазначалося наявність
і цілісність пломб, технічний стан
автоцистерни, відповідність об'єму і
густини нафтопродукту в автоцистерні
об'єму і густині, зазначеним у
товарно-транспортній накладній на
відпуск нафтопродуктів, відповідність
найменування, марки і виду (залежно від
масової частки сірки) нафтопродукту,
зазначених у ТТН і паспорті якості на
відвантажений нафтопродукт, журналів
реєстрації проведення вимірювань
нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за
формою N 7-НП.

Згідно п.п.1.2 п.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
за №168/704 (надалі-Положення)
встановлено, що записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Згідно з п.п. 2.4 п.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п.п. 2.16 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (у редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) забороняється приймати
до виконання первинні документи на
операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам.

Суд зазначає, що первинні документи,
які складені суб'єктами господарської
діяльності на операції, що суперечать
законодавчим і нормативним актам, та
такі що не відповідають сутності і не
несуть доказовості відносно змісту
здійсненної операції не є документами,
які можуть бути підставою для
відображення в облікових регістрах
бухгалтерського та податкового обліку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що ТОВ "Кремойл" не надано
доказів фактичного виконання договору
поставки № 2503-13 від 25.03.2013 в частині
поставки дизельного палива згідно
податкової накладної від 19.04.2013 № 32,
матеріали справи містять лише
документи по обліку надходження
нафтопродуктів на АЗС, що не може бути
прийнято судом у якості доказу
виконання позивачем умов договорору
поставки та вимог Інструкції №
281/171/578/155.

Враховуючи неналежне оформлення
первинної документації, а саме
відсутності документів щодо
фактичного виконання умов
вищезазначеного договору поставки,
позивач не підтвердив реальності
проведеної операції, яка може бути
об'єктом оподаткування.

За таких обставин, суд погоджується з
висновками контролюючого органу щодо
порушення позивачем вимог ст.ст. 198, 201
Податкового кодексу України, що
полягає у завищенні податкового
кредиту за квітень 2013, за наслідком
якого Товариству з обмеженою
відповідальністю "Кремойл" зменшено
розмір від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду, в сумі
29107 грн.

Доводи позивача з посиланням на те, що
сума ПДВ по придбаним 19.04.2013 у ПП
"Астроінвест плюс" товарам є більшою
/29206 грн. 04 коп./, ніж сума ПДВ, на яку
відповідачем встановлено порушення
/29107 грн./, не спростовують вказаних
вище висновків про порушення позивачем
вимог Податкового кодексу України, а
зазначення в акті перевірки порушення
в меншій сумі за суму фактичного
порушення, жодним чином не порушує
прав та інтересів позивача.

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54
Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків, крім електронної перевірки,
свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
податкове повідомлення - рішення від
30.04.2014 року № /830 прийняте
Кременчуцькою ОДПІ на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законодавством України.

Надаючи оцінку оскаржуваним
податковим повідомленням - рішенням
від 30.04.2014 № /827 та № /828, суд
дійшов наступних висновків.

Як вбачається з акту перевірки та
розрахунку грошових зобов'язань,
податковим повідомленням - рішенням
від 30.04.2014 № /827 позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств в
розмірі 3151240 грн. та донараховано
штрафні (фінансові) санкції на суму 787810
грн. за порушення п.п. 153.15.1 п. 153.15 ст. 153
Податкового кодексу України, що
полягає у не включенні позивачем до
складу доходів за 2 квартал 2012 року
вартості основних фондів в сумі 15005904
грн., отриманих від ТОВ "МІС" /том 3 а.с.
90/.

Крім того, за результатами проведеної
Кременчуцькою ОДПІ перевірки
встановлено та зафіксовано у акті
перевірки порушення п. 144.1 ст. 144
Податкового кодексу України, що
полягає у здійсненні позивачем у 2013
році амортизаційних відрахувань в
розмірі 1181068 грн. на безоплатно
отримані від ТОВ "МІС" основні засоби
на суму 15005903 грн. 59 коп. та включення
вказаної суми амортизації до складу
витрат підприємства, чим завищено
податок на прибуток підприємства за 2013
рік на суму 1181068 грн. У зв'язку з
викладеним, податковим повідомленням -
рішенням від 30.04.2014 № /827 позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 53703 грн. та
донараховано штрафні (фінансові)
санкції на суму 13425 грн. 75 коп., а також
податковим повідомленням-рішенням від
30.04.2014 № /828 зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 898422 грн.

Обґрунтовуючи вказані порушення
контролюючий орган посилається на те,
що згідно відомостей з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємства ТОВ "МІС"
не припинялося, а продовжує
здійснювати свою діяльність, відтак,
операції з отримання майна ТОВ
"Кремойл" згідно розподільчого
балансу, яке не включено до складу
статутного фонду ТОВ "Кремойл", не
підпадають під норми п.п. 153.15.1 п. 153.15 ст.
153 Податкового кодексу України та сума
вартості отриманих від ТОВ "МІС"
основних фондів підлягає включенню до
складу доходу ТОВ "Кремойл" за 2 квартал
2012 року в розмірі 15005904 грн. та
відповідно позивач неправомірно
здійснив амортизаційні відрахування
на безоплатно отримані основні фонди у
сумі 1181068 грн. та включив їх до складу
витрат на збут (р. 6.2 декларації з
податку на прибуток підприємства) за 2013
рік.

Матеріалами справи підтверджено, що
зборами засновників (засновника) ТОВ
"МІС", рішення яких оформлено
протоколом-рішенням № 171 від 28.12.2011 року
/том 1 а.с. 153-155/ вирішено, зокрема,
провести реорганізацію Товариства
шляхом виділу з нього нових юридичних
осіб у суворій відповідності до вимог
діючого законодавства України та
положень Статуту Товариства протягом 2
(двох) місяців з дня публікації
відповідного повідомлення про виділ у
спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації.

Як вбачається з протоколу № 173 від
16.03.2012 року зборів засновників
(засновника) ТОВ "МІС" постановлено,
зокрема, затвердити розподільчий
баланс у запропонованій комісією з
реорганізації (виділу) редакції /том 1
а.с. 156/.

Зборами засновників (учасників)
ТОВ "Кремойл", рішення яких оформлені
протоколом № 1 від 16.03.2012 року /том 1 а.с.
157-161/, вирішено, зокрема, створити
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кремойл" шляхом
виділу з Товариства з обмеженою
відповідальністю "МІС"; прийняти від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МІС" майно, права та
обов'язки згідно розподільчого балансу
від 16 березня 2012 року.

Копія розподільчого балансу
(станом на 16.03.2012) та копії
передавальних актів наявні у
матеріалах справи,

В акті перевірки зафіксовано, що
ТОВ "Кремойл" отримано згідно
розподільчого балансу (станом на
16.03.2012), затвердженого зборами
засновників ТОВ "МІС", протокол № 173 від
16.03.2012, основні засоби в розмірі 15005903
грн. 59 коп. Крім того, перевіркою
встановлено та зафіксовано в акті, що
ТОВ "Кремойл" здійснено амортизаційні
відрахування на безоплатно отримані
основні фонди у сумі 1181068 грн. та
включено до складу витрат на збут (р. 6.2
декларації з податку на прибуток
підприємства) за 2013 рік /том 1 а.с. 22-32, 34/.

Представником позивача у ході
розгляду справи не заперечувався факт
отримання згідно розподільчого
балансу від ТОВ "МІС" основних засобів
на загальну суму 15005903 грн. 59 коп. та
факт здійснення ТОВ "Кремойл"
амортизаційних відрахувань у 2013 році в
розмірі 1181068 грн. на отримані основні
засоби від ТОВ "МІС".

Відповідно до статті 134 Податкового
кодексу України у цьому розділі
об'єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу;

дохід (прибуток) нерезидента, що
підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

При цьому оподаткування операцій
особливого виду передбачено статтею 153
Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п.153.15.1 п. 153.15 ст. 153
Податкового кодексу України не
включається до складу доходу платника
податку - правонаступника сума коштів,
боргових вимог, вартість матеріальних
та нематеріальних активів, отриманих
від юридичної особи, що припиняється у
зв'язку із проведенням реорганізації.

Об'єкти основних засобів та
нематеріальних активів юридичної
особи, що припиняється у зв'язку з
проведенням реорганізації,
включається до складу відповідних груп
основних засобів та нематеріальних
активів платника податків -
правонаступника за балансовою
вартістю на дату затвердження
передавального акта та підлягає
амортизації в порядку, визначеному цим
Кодексом.

Собівартість запасів, що
обліковуються в обліку юридичної
особи, що припиняється, включається до
складу собівартості запасів
правонаступника на дату затвердження
передавального акта.

У разі якщо визначена цим розділом
дата збільшення витрат, здійснених
(нарахованих) юридичною особою, що
припиняється, не настала до моменту
затвердження передавального акта, такі
витрати враховуються в обліку платника
податків - правонаступника. Такий
платник податку - правонаступник
набуває право на збільшення витрат у
загальному порядку, визначеному цим
розділом. Це правило застосовується
також: до суми витрат, що обліковуються
відповідно до цього розділу в
особливому порядку (витрат на
придбання цінних паперів, деривативів
тощо), та неврахованих у зменшення
доходів платника податку до моменту
затвердження передавального акта; до
суми доходу, отриманого (нарахованого)
платником податку, що припиняється, та
невключеного до доходу до моменту
затвердження передавального акта.

Від'ємне значення об'єкта
оподаткування звітного періоду, що
обліковувалось у платника податку, що
припиняється, на дату затвердження
передавального акта, включається до
складу витрат платника податку -
правонаступника. Зазначене положення
також застосовується до суми
від'ємного значення, що обліковується в
особливому порядку відповідно до цього
розділу у платника податку, що
припиняється (від'ємне значення за
операціями із цінними паперами,
деривативами, правами вимоги тощо).

Положення, передбачені абзацом
восьмим зазначеного пункту, не
застосовуються в разі, якщо платник
(платники) податку, що припиняються, та
платник податку - правонаступник були
пов'язаними особами менш ніж
вісімнадцять послідовних місяців до
дати завершення приєднання.

Склад витрат (доходів),
передбачених цим підпунктом, та їх
оцінка визначаються за даними та
документами обліку юридичної особи, що
припиняється, на дату затвердження
передавального акта.

Таким чином, не включається до
складу доходу платника
податків-правонаступника сума коштів,
боргових вимог, вартість матеріальних
та нематеріальних активів, отриманих
від юридичної особи, що припиняється у
зв'язку із проведенням реорганізації.

Відповідно до частини 1 статті 4
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" державна реєстрація
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців - засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Частиною 1 статті 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 06.06.2014
підтверджено, що у ЄДР відсутні
відомості про перебування ТОВ "МІС" у
процесі припинення та відсутні
відомості у графі "дата та номер запису
про державну реєстрацію припинення
юридичної особи, підстава для його
внесення" /том 1 а.с. 28-31/.

Таким чином, ТОВ "МІС" не знаходилося
у процедурі припинення та не було
припинено.

Крім того, слід зазначити, що у
графі "Дані про юридичних
осіб-правонаступників: повне
найменування та місцезнаходження
юридичних осіб-правонаступників, їх
ідентифікаційні коди" витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців щодо ТОВ
"МІС" відомості також відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 17
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" в Єдиному
державному реєстрі містяться такі
відомості щодо юридичної особи,
зокрема, дані про розмір статутного
капіталу (статутного або складеного
капіталу), у тому числі частки кожного
із засновників (учасників) та про дату
закінчення його формування.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців щодо ТОВ "Кремойл"
станом на 06.06.2014 позивач
зареєстрований як юридична особа
16.03.2012, загальний розмір статутного
фонду підприємства складає 5000 грн. У
графі "Дані про юридичних осіб,
правонаступником яких є зареєстрована
особа" зазначено ТОВ "МІС" /том 2 а.с.
32-34/.

Отже, ТОВ "МІС" не знаходилося у
процедурі припинення та не було
припинено, а вартість основних фондів
на суму 15005903 грн. 59 коп., які ТОВ
"Кремойл" отримало від ТОВ "МІС", не
включено до складу статутного фонду
ТОВ "Кремойл".

З огляду на вищевикладене, на
операції з отримання ТОВ "Кремойл" від
ТОВ "МІС" основних фондів на суму 15005903
грн. 59 коп. не поширюються приписи п.п.
153.15.1 п. 153.15 ст. 153 Податкового кодексу
України.

Відповідно до п.п. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України доходи -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Порядок визначення доходів
встановлено статтею 135 Податкового
кодексу України.

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового
кодексу України передбачено, що
доходи, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, включаються до
доходів звітного періоду за датою,
визначеною відповідно до статті 137, на
підставі документів, зазначених у
пункті 135.2 цієї статті, та складаються
з: доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135
Податкового кодексу України інші
доходи включають вартість товарів,
робіт, послуг, безоплатно отриманих
платником податку у звітному періоді,
визначена на рівні не нижче звичайної
ціни, суми безповоротної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному податковому періоді,
безнадійної кредиторської
заборгованості, крім випадків, коли
операції з надання/отримання
безповоротної фінансової допомоги
проводяться між платником податку та
його відокремленими підрозділами, які
не мають статусу юридичної особи.

З огляду на вищевикладене,
враховуючи, що збільшення статутного
фонду ТОВ "Кремойл" на суму 15005903 грн. 59
коп. не зареєстровано в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, вартість
безоплатно отриманих позивачем від ТОВ
"МІС" основних фондів на суму 15005903 грн.
59 коп. має включатися до складу доходів
ТОВ "Кремойл", що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування.

Пунктом 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з приписами п.п. 138.8.5 п. 138.8
ст. 138 Податкового кодексу України до
складу загальновиробничих витрат
включаються, зокрема, амортизація
основних засобів загальновиробничого
(цехового, дільничного, лінійного)
призначення та амортизація
нематеріальних активів
загальновиробничого (цехового,
дільничного, лінійного) призначення.

Відповідно до приписів п. 144.1 ст. 144
Податкового кодексу України
амортизації підлягають: витрати на
придбання основних засобів,
нематеріальних активів та
довгострокових біологічних активів
для використання в господарській
діяльності; витрати на самостійне
виготовлення (створення) основних
засобів, нематеріальних активів,
вирощування довгострокових
біологічних активів для використання в
господарській діяльності, в тому числі
витрати на оплату заробітної плати
працівникам, які були зайняті на
виготовленні (створенні) основних
засобів та нематеріальних активів.

Оскільки основні фонди на суму 15005903
грн. 59 коп. є безоплатно отриманими ТОВ
"Кремойл", у останнього відсутні
витрати, понесені на придбання
вказаних основних фондів та основні
фонди не включено до статутного фонду
підприємства, амортизація, нарахована
позивачем в сумі 1181068 грн. на безоплатно
отримані основні фонди, не підлягає
включенню до складу витрат
підприємства.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку, що висновки
Кременчуцької ОДПІ щодо порушення
позивачем п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п.п. 138.8.5
п. 138.8 ст. 138, п.п. 144.1 ст.144 Податкового
кодексу України, в результаті чого ТОВ
"Кремойл" занижено дохід за 2 квартал 2012
року на суму 15005904 грн. та завищено
витрати по рядку 06.2 декларації по
податку на прибуток підприємства за 2013
рік на суму 1181068 грн., - ґрунтуються на
вимогах законодавства України.

Згідно розрахунку грошових зобов'язань
/том 3 а.с. 90/ податковим повідомленням -
рішенням від 30.04.2014 № /827 ТОВ
"Кремойл" також збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в
розмірі 418658 грн. та донараховано
штрафні (фінансові) санкції на суму 104664
грн. 50 коп. (25%) у зв'язку із встановленим
порушенням, що полягає у не включенні
позивачем до складу доходів за 2012 рік
коштів кредиторської заборгованості у
розмірі 1993612 грн. перед ПП "Арєс".

Встановлене порушення відповідач
обґрунтовує постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від
05.05.2012 про припинення юридичної особи
ПП "Арєс", внаслідок чого вважає
неможливим погашення кредиторської
заборгованості ТОВ "Кремойл" перед ПП
"Арєс" та зазначає, що у розподільчому
балансі взагалі не вказана дата
виникнення кредиторської
заборгованості.

Судом встановлено, що між ТОВ "МІС"
(покупець) та ПП "Арєс" (продавець)
укладено договір купівлі-продажу № 13
від 01.12.2008, за умовами якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупця товар в асортименті, а покупець
прийняти та оплатити. Копія договору
купівлі-продажу № 13 від 01.12.2008 наявна у
матеріалах справи /том 1 а.с. 179-180/.

Відповідно до п. 1.2. цього договору
кількість, асортимент та якість товару
наведено в рахунках-фактурах та
видаткових накладних, які є
невід'ємними частинами договору.
Згідно п. 6.1 договору оплата товару
здійснюється за договірною ціною
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок продавця або
будь-яким іншим шляхом, який не
суперечить законодавству України.
Пунктом 9.1 договору передбачено, що
договір діє з моменту його підписання
та до повного виконання зобов'язань.
Всі зміни та доповнення до даного
договору оформляються додатковими
угодами, підписуються сторонами та є
його невід'ємною частиною /пункт 9.2
договору/.

23.01.2012 до договору № 13 укладено
додаткову угоду № 1, якою внесено зміни
в пункт 9.1 договору купівлі-продажу № 13
від 01.12.2008, зокрема, викладено пункт 9.1 у
наступній редакції "Даний договір діє з
моменту його підписання та до 01.01.2016
року" /том 1 а.с. 181/.

Згідно картки рахунку 6311 ТОВ "МІС" по
бухгалтерському обліку ТОВ "МІС"
кредиторська заборгованість перед ПП
"Арєс" за вказаним договором виникла у
грудні 2008 року та станом на 29.02.2012 року
становить 1993612,22 грн. /том 2 а.с. 198-205/.

16.03.2012 ТОВ "МІС" передано кредиторську
заборгованість перед ПП "Арєс" за
договором № 13 від 01.12.2008 в сумі 1993612,22
грн. ТОВ "Кремойл" згідно розподільчого
балансу від 16.03.2012 /том 1 а.с. 137, 177/.

При цьому не вказано дати виникнення
кредиторської заборгованості ТОВ "МІС"
перед ПП "Арєс".

Згідно п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України /у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин/ безнадійна
заборгованість - заборгованість, що
відповідає одній з таких ознак: а)
заборгованість за зобов'язаннями, щодо
яких минув строк позовної давності; б)
прострочена заборгованість, що не
погашена внаслідок недостатності
майна фізичної особи, за умови, що дії
кредитора, спрямовані на примусове
стягнення майна боржника, не призвели
до повного погашення заборгованості;
в) заборгованість суб'єктів
господарювання, визнаних банкрутами у
встановленому законом порядку або
припинених як юридичні особи у зв'язку
з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка
виявилася непогашеною внаслідок
недостатності коштів, одержаних після
звернення кредитором стягнення на
заставлене майно відповідно до закону
та договору, за умови, що інші дії
кредитора щодо примусового стягнення
іншого майна позичальника, визначені
нормативно-правовими актами, не
призвели до повного покриття
заборгованості; ґ) заборгованість,
стягнення якої стало неможливим у
зв'язку з дією обставин непереборної
сили, стихійного лиха (форс-мажорних
обставин), підтверджених у порядку,
передбаченому законодавством; д)
прострочена заборгованість померлих
фізичних осіб, а також осіб, які у
судовому порядку визнані безвісно
відсутніми, недієздатними або
оголошені померлими, а також
прострочена заборгованість фізичних
осіб, засуджених до позбавлення волі.

Підпунктом 14.1.257 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
передбачено, що безповоротна фінансова
допомога - це: сума коштів, передана
платнику податків згідно з договорами
дарування, іншими подібними договорами
або без укладення таких договорів; сума
безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після списання такої безнадійної
заборгованості; сума заборгованості
одного платника податків перед іншим
платником податків, що не стягнута
після закінчення строку позовної
давності; основна сума кредиту або
депозиту, що надані платнику податків
без встановлення строків повернення
такої основної суми, за винятком
кредитів, наданих під безстрокові
облігації, та депозитів до запитання у
банківських установах, а також сума
процентів, нарахованих на таку основну
суму, але не сплачених (списаних); сума
процентів, умовно нарахованих на суму
поворотної фінансової допомоги, що
залишається неповерненою на кінець
звітного періоду, у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги.

Відповідно до пункту 135.1 ст. 135
Податкового кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Підпунктом 135.5.4 п. 135.5 ст. 135
Податкового кодексу України
встановлено, що інші доходи включають
вартість товарів, робіт, послуг,
безоплатно отриманих платником
податку у звітному періоді, визначена
на рівні не нижче звичайної ціни, суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Враховуючи викладене, якщо сума
кредиторської заборгованості платника
податку за отримані, але неоплачені
товари (роботи, послуги) або отримані,
але неоплачені основні засоби
(нематеріальні активи) залишилася
нестягнутою після закінчення терміну
позовної давності, то у податковому
періоді, на який припадає закінчення
терміну позовної давності, платник
податку повинен всю суму такої
непогашеної кредиторської
заборгованості, тобто з урахуванням
податку на додану вартість, включити до
складу доходів, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 257 Цивільного
кодексу України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 260 Цивільного кодексу
України позовна давність обчислюється
за загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
цього Кодексу. Порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за домовленістю сторін.

Частиною 1 статті 253 Цивільного
кодексу України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

При цьому, відповідно до статті 262
Цивільного кодексу України заміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

Згідно пункту 2.1 договору
купівлі-продажу № 13 від 01.12.2008
продавець зобов'язаний після
підписання договору у строк не пізніше
5-ти днів передати покупцю товар
названий у п. 1.1 договору. Пунктом 2.2.
цього договору передбачено, що
покупець зобов'язаний прийняти товар
від продавця та здійснити за нього
оплату в строки та порядку, передбачені
цим договором.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що
оплата товару здійснюється за
договірною ціною шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок продавця або будь-яким іншим
шляхом, який не суперечить
законодавству України.

Разом з тим, договором не
встановлено строків оплати за товар.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного
кодексу України передбачено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відтак, з огляду на положення
частини 1 статті 692 Цивільного кодексу
України та не встановлення в договорі
купівлі-продажу № 13 від 01.12.2008 строків
оплати за товари, покупець
зобов'язаний оплатити товар
безпосередньо після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього.

Як вбачається з копії картки
рахунку 6311 по ТОВ "МІС" /том 2 а.с. 198-205/
кредиторська заборгованість ТОВ "МІС"
перед ПП "Арєс" виникла у період з
01.12.2008 по 29.12.2008, а отже, товар фактично
прийнято від продавця ПП "Арєс" у
грудні 2008 року.

Таким чином, відповідно до частини
1 статті 692 Цивільного кодексу України
ТОВ "МІС" зобов'язано було оплатити
вартість товару, отриманого у грудні 2008
року від ПП "Арєс", безпосередньо після
його прийняття, а саме у грудні 2008 року.
З огляду на несплату покупцем коштів за
отриманий товар у грудні 2008 року,
розпочався перебіг трирічного строку
позовної давності для звернення ПП
"Арєс" до суду про стягнення коштів,
який закінчився у грудні 2011 року.

Сума кредиторської
заборгованості ТОВ "МІС" перед ПП
"Арєс" в розмірі 1993612,22 грн., що не
стягнута після закінчення трирічного
строку позовної давності, була
передана ТОВ "Кремойл" згідно
розподільчого балансу від 16.03.2012.

Таким чином, сума кредиторської
заборгованості перед ПП "Арєс" в
розмірі 1993612,22 грн., яка залишилася
нестягнутою після закінчення терміну
позовної давності, підлягає включенню
до складу доходів позивача, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування.

Суд не бере до уваги акт звіряння
розрахунків за період з 16.03.2012 по 30.04.2014
з ПП "Арєс", оскільки вказаний акт
складено після закінчення строку
позовної давності для звернення до
суду /том 3 а.с. 113/. Крім того, як
вбачається з акту перевірки, вказаний
акт звіряння не надавався до перевірки
позивачем.

Надані представником позивача
копії актів звірки між ТОВ "МІС" та ПП
"Арєс" завірені печаткою сторонньої
юридичної особи ТОВ "Кремойл", не
містять посилання на договір, згідно
якого проводилися звірки, не містять
посади та прізвища осіб, якими вони
складені та підписані, а відтак не є
належними доказами у справі /том 3 а.с.
110-112/.

Відтак, суд погоджується з
висновком Кременчуцької ОДПІ про
порушення позивачем п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст.
135 Податкового кодексу України,
внаслідок чого ТОВ "Кремойл" занижено
дохід на загальну суму 1993612 грн. 22 коп.

При цьому суд зазначає, що
постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.06.2012 по
справі № 2а-01670/3138/12 припинено юридичну
особу Приватне підприємство "Арєс",
ідентифікаційний код 36007744, що
зареєстроване виконавчим комітетом
Кременчуцької міської ради
Полтавської області 29.07.2008 року, номер
запису в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців 0006405. /том 2 а.с.
164/.

11.06.2012 державним реєстратором
внесено до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців запис про перебування
ПП "Арєс" в стані припинення за судовим
рішенням від 05.06.2012 № 2а-1670/3138/12 /том 2 а.с.
38-40/.

Частиною 2 статті 33 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців"
передбачено, що юридична особа є такою,
що припинилася, з дати внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
державну реєстрацію припинення
юридичної особи. Частиною 12 статті 36
цього Закону встановлено, що дата
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про проведення державної
реєстрації припинення юридичної особи
в результаті її ліквідації є датою
державної реєстрації припинення
юридичної особи.

Станом на 06.06.2014 до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців не внесено
запис про припинення Приватного
підприємства "Арєс", що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців /том 2 а.с. 38-40/.

За таких обставин суд не бере до
уваги доводи відповідача щодо того, що
юридична особа ПП "Арєс" припинена.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123
Податкового кодексу України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку, що податкові
повідомлення - рішення від 30.04.2014 №
/827 та від 30.04.2014 № /828
винесені Кременчуцькою ОДПІ на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством
України.

Надаючи оцінку податковому
повідомленню-рішенню від 30.04.2014 №
/829, яким до ТОВ "Кремойл"
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штраф) в розмірі 91485 грн. 93 коп.,
суд виходить з наступного.

Перевіркою встановлено та зафіксовано
в акті, що ТОВ "Кремойл" протягом
перевіряємого періоду встановлено
ліміт залишку готівки в касі
відповідно до Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в України, затвердженого постановою
правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637, зокрема,
у таких розмірах:

по АЗС № 3 з 24.10.2012 року - 93000 (наказ № 23
від 24.10.2012);

по АЗС № 18 з 10.10.2013 року - 37000 грн. (наказ
№ 8 від 10.10.2012);

по АЗС № 10 з 18.10.2012 року - 14000 грн. (наказ
№ 20 від 18.10.2012).

Перевіркою встановлено, що позивачем
здійснювалась видача з каси
підприємства готівки за видатковими
касовими ордерами, в яких видача
готівки не підтверджена підписом
одержувача, внаслідок чого перевищено
ліміт залишку готівки в касі на
загальну суму 45138 грн. 13 коп., у тому
числі:

по АЗС № 18: 26.11.2012 на суму 5341 грн. 97 коп.;
29.11.2012 на суму 6700 грн. 88 коп.;

по АЗС № 3: 12.11.2012 на суму 8516 грн. 72 коп.;
26.11.2012 на суму 3923 грн. 07 коп., 03.12.2012 на
суму 13951 грн. 69 коп.; 10.12.2012 на суму 4347 грн.
23 коп.;

по АЗС № 10: 17.12.2012 на суму 2356 грн. 57 коп.
/том 1 а.с. 77-78/.

Постановою Національного банку
України № 637 від 15.12.2004 затверджено
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні /надалі
- Положення/.

Відповідно до п. 2.8 Положення /у
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин/ підприємства
можуть тримати в позаробочий час у
своїх касах готівкову виручку (готівку)
в межах, що не перевищують установлений
ліміт каси. Готівкова виручка (готівка),
що перевищує встановлений ліміт каси,
обов'язково здається до банків для її
зарахування на банківські рахунки.
Відокремлені підрозділи підприємств -
юридичних осіб можуть здавати
готівкову виручку (готівку)
безпосередньо до кас таких юридичних
осіб або до будь-якого банку для її
переказу і зарахування на банківські
рахунки зазначених юридичних осіб. За
відсутності банків готівкова виручка
(готівка) для переказу на банківські
рахунки підприємства може здаватися до
операторів поштового зв'язку та
небанківських фінансових установ, які
мають ліцензію Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України на здійснення переказу коштів.

Пунктом 3.5 Положення передбачено, що
у разі видачі окремим фізичним особам
готівки (у тому числі працівникам
підприємства) за видатковим касовим
ордером або видатковою відомістю касир
вимагає пред'явити паспорт чи документ,
що його замінює, записує його
найменування і номер, ким і коли він
виданий. Фізична особа розписується у
видатковому касовому ордері або
видатковій відомості про одержання
готівки із зазначенням одержаної суми
(гривень - словами, копійок - цифрами),
використовуючи чорнильну або кулькову
ручку з чорнилом темного кольору. Якщо
видаткова відомість складена на видачу
готівки кільком особам, то одержувачі
також пред'являють паспорти чи
документи, що їх замінюють, і
розписуються у відповідній графі
документа.

Для виведення залишку готівки в касі не
приймаються видаткові касові ордери
або видаткові відомості, в яких видача
готівки з каси не підтверджена
підписом одержувача.

Пунктом 7.24 Положення встановлено, що у
разі виявлення під час перевірок
видаткових касових ордерів або
видаткових відомостей, у яких видача
готівки з каси не підтверджена
підписом одержувача (абзац другий
пункту 3.5 цього Положення), сума готівки
за такими видатковими документами
додається до залишку готівки в касі
виключно в день, у якому оформлено
зазначені видаткові документи, і
надалі зазначена сума не береться для
розрахунку понадлімітних залишків
готівки.

Перевіркою встановлено та зафіксовано
в акті, що у видаткових касових ордерах,
перелічених у таблиці на сторінці 61
акті /том 1 а.с. 78/ видача готівки з каси
не підтверджена підписом одержувача
коштів. Копії видаткових касових
ордерів наявні у матеріалах справи
/том 1 а.с. 216, 218, 223, 237, 239, 247, 256/.

Позивач у позовній заяві зазначив, що
працівниками (фізичними особами)
підприємства проводилось переміщення
готівкової виручки (готівки) з каси
однієї АЗС до каси іншої АЗС для
своєчасного здавання до банку.

Отже, готівка з кас АЗС видавалася саме
фізичним особам, які, як стверджує
представник позивача, перевозили
готівку до кас інших АЗС, однак, видача
готівки з кас АЗС не підтверджена
підписом одержувача коштів у
видаткових касових ордерах.

Слід зазначити, що Положенням не
встановлено права відокремленого
підрозділу здавати готівку до каси
іншого відокремленого підрозділу
юридичної особи.

З огляду на вищевикладене, суд
погоджується з доводами контролюючого
органу про порушення позивачем
приписів пунктів 2.8, 3.5, 7.24 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в України,
затвердженого постановою правління
НБУ від 15.12.2004 р. № 637, в результаті чого
перевищено ліміт залишку готівки в
касі на загальну суму 45138 грн. 13 коп.

Відповідно до п.п. 53.3.3 п. 5.3 ст. 53
Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Абзацом 2 пункту 1 Указу Президента
України від 12.06.1995 № 436/95 "Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки" установлено, що у разі
порушення юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу за
перевищення встановлених лімітів
залишку готівки в касах - у двократному
розмірі сум виявленої понадлімітної
готівки за кожний день.

З огляду на вищевикладене,
відповідачем правомірно застосовано
до ТОВ "Кремойл" за порушення ним
пунктів 2.8, 3.5, 7.24 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в України, затвердженого постановою
правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637, що
полягає в перевищенні ліміту залишку
готівки в касі на загальну суму 45138 грн.
13 коп., штрафну санкцію у розмірі 90276
грн. 26 коп. /том 3 а.с. 90/.

Пунктами 3.1, 3.2 Положення
визначено, що касові операції
оформляються касовими ордерами,
видатковими відомостями,
розрахунковими документами,
документами за операціями із
застосуванням електронних платіжних
засобів, іншими касовими документами,
які згідно із законодавством України
підтверджували б факт продажу
(повернення) товарів, надання послуг,
отримання (повернення) готівкових
коштів.

Касові операції, що проводяться
відповідно до Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", оформляються згідно з вимогами
цього Закону.

Згідно з п. 7.39 Положення під час
перевірки звітів про використання
коштів для вирішення господарських
питань особлива увага приділяється
дотриманню підзвітними особами
встановлених термінів складання та
подання до бухгалтерії відповідних
звітів, своєчасність повернення до
каси підприємств залишку
невикористаних коштів (одночасно з
відповідним звітом), наявність
оригіналів підтвердних документів, їх
погашення тощо. Крім того, ураховується
те, що подання звітів про використання
коштів із порушенням установлених
термінів може дозволятися лише у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
підзвітної особи або за інших обставин,
що мають документальне підтвердження.

Пунктом 7.41 Положення передбачено, що
під час перевірки правильності
оформлення видач готівки під звіт як на
відрядження, так і на інші потреби
встановлюється достовірність
підтвердних документів, що додаються
до звітів про використання коштів.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" /у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин/
розрахунковий документ - документ
встановленої форми та змісту (касовий
чек, товарний чек, розрахункова
квитанція, проїзний документ тощо), що
підтверджує факт продажу (повернення)
товарів, надання послуг, отримання
(повернення) коштів, купівлі-продажу
іноземної валюти, надрукований у
випадках, передбачених цим Законом, і
зареєстрованим у встановленому
порядку реєстратором розрахункових
операцій або заповнений вручну.

Пунктом 2.1 Положення про форму та
зміст розрахункових документів,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
01.12.2000 р. N 614 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.02.2001 р.
за N 105/5296 /у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин/,
передбачено, що установлені в даному
Положенні вимоги до змісту
розрахункових документів визначають
обов'язкові реквізити розрахункових
документів. У разі відсутності хоча б
одного з обов'язкових реквізитів, а
також недотримання сфери призначення,
документ не є розрахунковим.

Пунктами 3.1, 3.2 цього Положення
передбачено, що фіскальний касовий чек
на товари (послуги) (далі - касовий чек) -
це розрахунковий документ,
надрукований реєстратором
розрахункових операцій при проведенні
розрахунків за продані товари (надані
послуги). Форма N ФКЧ-1 касового чека
наведена в додатку 1.

Касовий чек повинен містити такі
обов'язкові реквізити: назву
господарської одиниці; адресу
господарської одиниці; для СГ, що
зареєстровані як платники ПДВ, -
індивідуальний податковий номер
платника ПДВ, який надається згідно з
Законом України "Про податок на додану
вартість"; перед номером друкуються
великі літери "ПН"; для СГ, що не є
платниками ПДВ, - ідентифікаційний код
за ЄДРПОУ або ідентифікаційний номер
за ДРФО, перед яким друкуються великі
літери "ІД"; якщо кількість придбаного
товару (отриманої послуги) не дорівнює
одиниці виміру, - то кількість, вартість
придбаного товару (отриманої послуги);
вартість одиниці виміру товару
(послуги); найменування товару
(послуги); літерне позначення ставки
ПДВ праворуч від надрукованої вартості
товару (послуги); позначення форми
оплати (готівкою, карткою, у кредит,
чеками тощо) та суму коштів за даною
формою оплати; загальну вартість
придбаних товарів (отриманих послуг) у
межах чека, перед якою друкується слово
"СУМА" або "УСЬОГО"; для СГ, що
зареєстровані як платники ПДВ, окремим
рядком - літерне позначення ставки ПДВ,
розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну
суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку
товарами (послугами), на початку рядка -
великі літери "ПДВ"; порядковий номер
касового чека, дату (день, місяць, рік)
та час (година, хвилина) проведення
розрахункової операції; фіскальний
номер реєстратора розрахункових
операцій, перед яким друкуються великі
літери "ФН"; напис "ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК" та
логотип виробника.

Перевіркою встановлено та зафіксовано
в акті, що:

- до авансового звіту АО-0000192 від 19.09.2013
ОСОБА_4 додано копію фіскального чеку
РРО, оригінал розрахункового документу
на суму 1073 грн. 88 коп. відсутній;

- до авансового звіту АО-0000007 від 09.08.2012
ОСОБА_5 додано копію квитанції банку
"Фінанси і кредит" від 09.08.2012, оригінал
розрахункового документа на суму 77 грн.
25 коп. відсутній;

- до авансового звіту а-00000014 від 20.03.2013
ОСОБА_6 додано товарно-транспортну
накладну від 20.03.2013, розрахунковий
документ на суму 36 грн. відсутній;

- до авансового звіту а-00000002 від 30.01.2013
ОСОБА_7 відсутній розрахунковий
документ на суму 4 грн. 50 коп.;

- до авансового звіту а-00000053 від 09.09.2013
ОСОБА_8 додано товарно-транспортну
накладну від 05.09.2013, розрахунковий
документ на суму 18 грн. 04 коп.
відсутній.

Таким чином, позивачем у порушення п. 3.1,
3.2, 7.39, 7.41 Положення проведено готівкові
розрахунки без подання одержувачем
коштів платіжного документа
(встановленої форми та змісту), який би
підтверджував сплату покупцем
готівкових коштів на загальну суму 1209
грн. 67 коп.

Відповідно до абз. 6 пункту 1 Указу
Президента України від 12.06.1995 № 436/95
"Про застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки" установлено, що у разі
порушення юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу за
проведення готівкових розрахунків без
подання одержувачем коштів платіжного
документа (товарного або касового чека,
квитанції до прибуткового ордера,
іншого письмового документа), який би
підтверджував сплату покупцем
готівкових коштів, - у розмірі
сплачених коштів.

З огляду на вищевикладене,
відповідачем правомірно застосовано
до ТОВ "Кремойл" штрафну (фінансову)
санкцію у розмірі 1209 грн. 67 коп. /том 3
а.с. 90/.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення № /829, яким
до ТОВ "Кремойл" застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штраф) в розмірі 91485
грн. 93 коп. винесено Кременчуцькою ОДПІ
на підставі, у межах повноважень, у
спосіб, що передбачені законодавством
України та з урахуванням усіх обставин,
що мають значення для прийняття
рішення.

Відтак, позовні вимоги необґрунтовані
та задоволенню не підлягають.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини 2
статті 4 Закону України "Про судовий
збір" розмір судового збору за подання
позовних заяв майнового характеру
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду з даним позовом
позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 487 грн. 20 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 4785 від 06.05.2014 року /том 1 а.с. 2/.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, решта суми судового збору в
розмірі 4384 грн. 80 коп. /4872 грн. - 487 грн. 20
коп./ підлягає стягненню з ТОВ
"Кремойл" на користь Державного
бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кремойл" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кремойл" (, пошт. інд. 39631, Полтавська область,
м. Кременчук, проїзд 40-річчя ДАІ,
будинок 1Г) на користь Державного
бюджету України решту суми судового
збору в розмірі 4384 грн. 80 коп. (чотири
тисячі триста вісімдесят чотири гривні
вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 26
серпня 2014 року.

Суддя
С.С. Сич