Справа № 492/1408/14-а
Суддя: Гусєва Н. Д.
Дата ухвалення: 2014-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 492/1408/14-а
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2014 року
м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської
області у складі:

головуючого судді - Гусєвої Н.Д.,

при секретарі - Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області, державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області Бєзгіної О.В.
про скасування рішення про державну
реєстрацію прав та зобов'язання
вчинити певні дії, третя особа ОСОБА_5, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6,
яка діє на підставі довіреності від 24
жовтня 2013 року, посвідченої приватним
нотаріусом Арцизького районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_7, звернулася до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить скасувати: рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області Бєзгіної О.В. № 12691490 від 25
квітня 2014 року яким зареєстроване
право спільної часткової власності
позивача на 1/2 частину присадибної
земельної ділянки, площею 0,05 га,
розташованої по АДРЕСА_1; рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області Бєзгіної О.В.
№ 12689084 від 25 квітня 2014 року яким
зареєстроване право спільної
часткової власності позивача на 1/2
частину земельної ділянки, площею 0,1275
га, для ведення особистого селянського
господарства, розташованої по АДРЕСА_1,
а також зобов'язати реєстраційну
службу Арцизького районного
управління юстиції Одеської області
здійснити державну реєстрацію права
приватної власності ОСОБА_1 на цілу
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка), площею 0,05 га,
розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий
номер :03:005:0355) та здійснити
державну реєстрацію права приватної
власності ОСОБА_1 на цілу земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства, площею 0,1275
га, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий
номер :03:005:0356). В поданому до суду
позові представник позивача
посилається на те, що ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 12.07.1993 р. є
власником 1/2 частини жилого будинку по
АДРЕСА_1. Власником іншої 1/2 частини
зазначеного будинку є третя особа у
справі ОСОБА_5 На підставі державного
акту про право власності на земельну
ділянку, зареєстрованого в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю за № 01311,
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних частинах
стали власниками земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000
га. розташованої по АДРЕСА_1. На
підставі державного акту про право
власності на земельну ділянку,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 01312,
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних частинах
стали власниками земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, площею 0.2550 га,
розташованої по АДРЕСА_1.

Як співвласники, за взаємною
домовленістю між собою, яка
підтверджується нотаріально
посвідченими заявами від 18.02.2014 р. на
підставі ст. 372 ЦК України ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 бажаючи кожний стати власниками
цілої присадибної земельної ділянки та
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства,
здійснили поділ земельних ділянок,
належних їм на праві власності, на
чотири окремі земельні ділянки, з
присвоєнням кожній з них самостійного
кадастрового номеру та окремої адреси,
згідно схеми розподілу.

Рішенням виконавчого Арцизької
міської ради Одеської області від
24.02.2014 р. за № 33 вищезазначеному
домоволодінню та земельним ділянкам
ОСОБА_1 присвоєно адресу: АДРЕСА_1; за
домоволодінням та земельними
ділянками ОСОБА_5 залишено адресу:
АДРЕСА_1.

Для реєстрації права власності на
відповідні земельні ділянки ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 звернулись до Реєстраційної
служби Арцизького районного
управління юстиції в Одеській області,
однак, рішенням державного реєстратора
Бєзгіної О.В. про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень від 25.04.2014 р.,
індексний номер 12691490, зареєстровано
право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину
присадибної земельної ділянки, площею
0,05 га, розташованої по АДРЕСА_1 на праві
спільної часткової власності, а
рішенням того ж державного реєстратора
від 25.04.2014 р., індексний номер 12689084,
зареєстровано право власності ОСОБА_1
на 1/2 частину земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, площею 0,1275 га,
розташованої по АДРЕСА_1 на праві
спільної часткової власності. На
підставі вказаних рішень видані
відповідні свідоцтва про право
власності на земельні ділянки. Тобто
здійснено державну реєстрацію права
власності на земельні ділянки всупереч
домовленості сторін щодо поділу
земельних ділянок, відповідно до якої
сторони домовились про право приватної
власності на цілі земельні ділянки.

Такі рішення відповідача позивач
вважає протиправними та такими, що
прийняті всупереч вимогам
законодавства, що зумовило його
звернення до суду.

Ухвалою суду за згодою представника
позивача, яка викладена в письмовій
заяві, первісний відповідач
Реєстраційна служба Арцизького
районного управління юстиції в
Одеській області, був замінений на
належного відповідача Арцизьке
районне управління юстиції в Одеській
області, оскільки Реєстраційна служба
є структурним підрозділом Арцизького
районного управління юстиції і не є
самостійною юридичною особою.

Позивач та представник позивача в
судове засідання не з'явилися, але до
суду надійшла заява представника
позивача, в якій вона заявлені позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
просила суд їх задовольнити, з підстав,
що викладені в адміністративному
позові, справу просила розглянути за її
відсутності та відсутності позивача.

Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області Бєзгіна О.В., діючи як
відповідач та як представник
відповідача Арцизького районного
управління юстиції Одеської області за
довіреністю, в судовому засіданні
заявлений позов не визнала,
посилаючись на правомірність своїх дій
та відсутність підстав для задоволення
позову.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилася, але до суду надійшла її
заява, в якій вона заявлені вимоги
адміністративного позову ОСОБА_1
підтримала в повному обсязі, не
заперечувала проти їх задоволення,
справу просила розглянути за її
відсутності.

Суд, заслухавши пояснення Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області Бєзгіної О.В., перевіривши та
оцінивши надані докази, вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відносини, пов'язані з правом власності
та державною реєстрацією прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
відносяться до сфери регулювання
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод, до
якої Україна приєдналася 17 липня 1997
року відповідно до Закону від 17 липня
1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, Першого
Протоколу та протоколів № 2, № 4, № 11»,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (статті 316, 317, 319 ЦЦ
України). Гарантуючі захист права
власності закон надає власнику право
на безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди. зачади захисту
права власності передбачені нормами
статті 386 Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 373 ЦК України об'єктом
права власності особи може бути,
зокрема, земля (земельна ділянка), право
власності на яку гарантується
Конституцією України та набувається і
здійснюється відповідно до закону.
Власник земельної ділянки має право
використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового
призначення.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, а згідно ч. 1 ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є
у спільній сумісній власності, може
бути поділено між співвласниками за
домовленістю між ними.

Норма зазначеної частини статті
розрахована на ті випадки здійснення
співвласниками правомочностей щодо
вільного володіння, користування і
розпорядження належним їм майном, на
власний розсуд вчиняти щодо цього
майна будь-які угоди, які призводять до
припинення права спільної сумісної
власності відповідно до договору між
ними про поділ майна або за судовим
рішенням. Отже, ч. 1 ст. 372 ЦК України
передбачає право учасників спільної
сумісної власності на власний розсуд
вчинити поділ сумісного майна. Суд
вважає, що законодавець у цій статті
має на увазі поділ майна в натурі.

Головним значенням поділу майна, що є у
спільній сумісній власності, є
припинення правовідносин спільної
сумісної власності між колишніми
учасниками і припинення відносин
спільної власності взагалі (ч. 3 ст. 372 ЦК
України). Поділ може бути проведений як
за домовленістю між співвласниками,
так і в судовому порядку.

Разом із тим, Законом не встановлено
обов'язкової форми договору про поділ
нерухомого майна (в даному випадку
земельної ділянки), але Законом
встановлено обов'язкову вимогу щодо
укладення договору поділу нерухомого
майна, що є у спільній власності, у
письмовій формі з нотаріальним
посвідченням.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом (а.с. 10) є власником
1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

На підставі державного акту про право
власності на земельну ділянку,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 01311,
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної
приватної власності належить земельна
ділянка для будівництва та
обслуговування згаданого вище жилого
будинку, господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка),
кадастровий номер :03:005:0275, площею
0,1000 га(а.с. 17 - 18). ОСОБА_1 та ОСОБА_5 також
на підставі державного акту про право
власності на земельну ділянку,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 01312 є
співвласниками земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, кадастровий номер
:03:005:0276, площею 0,2550 га,
розташованої по АДРЕСА_1 (а.с. 19 - 20).

Як вбачається з заяв від 18 лютого 2014
року, що посвідчені приватним
нотаріусом Арцизького нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_9, ОСОБА_1
та ОСОБА_5 за домовленістю між собою
здійснили поділ належних їм на праві
спільної сумісної властності
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка), площею 0,1000 га на
дві земельні ділянки, площею 0,0500 га
кожна, з присвоєнням кожній з них
самостійного кадастрового номеру та
окремої адреси, згідно схеми розподілу,
та для ведення особистого селянського
господарства, площею 0,2550 га, на дві
земельні ділянки, площею 0,1275 га кожна, з
присвоєнням кожній з них самостійного
кадастрового номеру та окремої адреси,
згідно схеми розподілу (а.с. 21 - 22).

Рішенням виконавчого комітету
Арцизької міської ради Одеської
області № 33 від 24 лютого 2014 року
вищезазначеному домоволодінню та
земельним ділянкам, належним ОСОБА_1
присвоєно адресу: АДРЕСА_1; за
домоволодінням та земельними
ділянками, належним ОСОБА_5 залишено
адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

З наведеного слідує, що власники
земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_5,
маючи намір кожний стати власником
цілої (окремої) присадибної земельної
ділянки та земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, у спосіб, що не
заборонений Законом здійснили поділ
раніше належних їм на праві спільної
сумісної власності двох земельних
ділянок (присадибної та для ведення
особистого селянського господарства)
на чотири окремі земельні ділянки,
кожній з яких було присвоєно окремі
кадастрові номери (а.с. 24 - 35), внаслідок
чого припинилося право спільної
сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на
згадані вище земельні ділянки та вони
стали володіти окремими земельними
ділянками.

Як вбачається зі свідоцтва про право
власності за індексним номером 20989626
від 25 квітня 2014 року, що видане
державним реєстратором реєстраційної
служби Арцизького районного
управління юстиції Одеської області
Бєзгіною О.В. та Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності за
індексним номером 20989849 від 25 квітня 2014
року за ОСОБА_1 зареєстроване право
спільної часткової власності на 1/2
частку земельної ділянки площею 0,05 га,
кадастровий номер :03:005:0355, для
будівництва і обслуговування
житлового будинку господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 36 - 37).

Зі свідоцтва про право власності за
індексним номером 20985961 від 25 квітня 2014
року, що видане державним реєстратором
реєстраційної служби Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області Бєзгіною О.В. та Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності за індексним номером 20986473
від 25 квітня 2014 року за ОСОБА_1
зареєстроване право спільної
часткової власності на 1/2 частку
земельної ділянки площею 0,1275 га,
кадастровий номер :03:005:0356, для
ведення особистого селянського
господарства за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 38 -
39).

Статтею 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» встановлено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 8 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», орган державної реєстрації
прав: 1) проводить державну реєстрацію
прав та їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації; 2) забезпечує ведення
Державного реєстру прав; 3) надає
інформацію про зареєстровані права та
їх обтяження в порядку, встановленому
цим Законом; 4) забезпечує облік
безхазяйного нерухомого майна; 5)
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», державна реєстрація прав
проводиться на підставі договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом.

Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, який
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013
року передбачено, що під час розгляду
заяви про державну реєстрацію і
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); повноважень заявника;
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; наявності обтяжень
прав на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав. Державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки проводиться після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі. Для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.
Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, є у тому
числі укладений в установленому
законом порядку договір, предметом
якого є нерухоме майно, права щодо
якого підлягають державній реєстрації,
або речове право на нерухоме майно чи
його дублікат; державний акт на право
приватної власності на землю,
державний акт на право власності на
землю, державний акт на право власності
на земельну ділянку або державний акт
на право постійного користування
землею; інші документи, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
відповідно до закону.

З урахування наведеного суд приходить
до висновку, що державний реєстратор
отримавши документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно та інші документи,
визначені згаданим Порядком для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, не вправі перевіряти
будь-яким чином законність вчинення
правочину між власниками та з цього
приводу надавати свої висновки або
вимагати будь-які додаткові документи
для реєстрації права власності, крім
передбачених Законом, а має прийняти
рішення про реєстрацію права або про
відмову в його реєстрації.

Як встановлено судом державний
реєстратор під час розгляду заяви
ОСОБА_1 про державну реєстрацію його
права на земельні ділянки і документів,
що додаються до неї, встановив
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення, прийняв рішення про
реєстрацію права власності ОСОБА_1, але
всупереч вимог Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та
Порядку «Державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
зареєстрував право власності на 1/2
земельних ділянок з окремими
кадастровими номерами, оскільки разом
із іншими необхідними документами
державному реєстратору було надано
витяги з земельного кадастру з яких
чітко вбачається, що земельним
ділянкам, розташованим по АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування
житлового будинку господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
та для ведення особистого селянського
господарства було після державної
реєстрації їх у Державному земельному
кадастрі присвоєно чотири окремі
кадастрові номери (земельним ділянкам
ОСОБА_1 № :03:005:0355 та № :03:005:0356
відповідно), при цьому, як наслідок
відомості про земельні ділянки з
кадастровими номерами :03:005:0275 та
:03:005:0276, які належали ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 на праві спільної сумісної
власності на підставі державних актів,
виключені зх. Державного земельного
кадастру, внаслідок чого після
прийняття державним реєстратором
оскаржуваних рішень до Державного
реєстру прав фактично внесені
відомості про ОСОБА_1 як власника 1/2
частки земельних ділянок з
кадастровими номерами :03:005:0355 та
:03:005:0356, у зв'язку з чим відомості
про власника, яким є ОСОБА_1, інших 1/2
частин зазначених земельних ділянок до
Державного реєстру не внесені, чим було
порушено право ОСОБА_1 гарантоване вище
наведеними нормами національного
законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України - у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що всупереч
встановленим вимогам законодавства, що
регулює реєстрацію права власності на
нерухоме майно, а також гарантій на
вільне здійснення права власності,
державним реєстратором не було
зареєстроване право власності ОСОБА_1
на цілі земельні ділянки з
кадастровими номерами :03:005:0355 та
:03:005:0356, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим його дії не
відповідають вищенаведеним критеріям
правомірності, як законність,
обґрунтованість, добросовісність та
розсудливість.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Отже, в адміністративному процесі, як
виняток із загального правила, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень встановлена презумпція
його винуватості. Презумпція
винуватості покладає на суб'єкта
владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідачі, які є
суб'єктами владних повноважень, свою
позицію суду не доказали та не
обґрунтували її, оскільки позиція
відповідачів повністю була
спростована доводами позивача, а також
матеріалами справи. Відповідачами суду
не було надано жодного переконливого
доказу правомірності прийнятих рішень,
що оскаржуються позивачем.
Відповідачем також не виконано
обов'язок надати суду в разі заперечень
проти позову всі наявні в нього
матеріали, що були або повинні були
взяті їм до уваги при прийнятті рішення
з приводу якого виник спір. Суд вважає,
що в розпорядженні відповідача наявні
всі необхідні документи для здійснення
державної реєстрації права власності
позивача на нерухоме майно у
відповідності до законодавства.

Встановивши фактичні обставини справи
й вимоги закону суд прийшов до
однозначного висновку про
необхідність захисту прав позивача
згідно позовних вимог, оскільки
задоволення позову буде сумісним із
правами, гарантованими Конституцією
України, Конвенцією про захист прав
людини й основних свобод і Протоколами
до неї, а також буде реально спрямовано
на ефективний захист права власності, а
тому суд, з урахуванням вищенаведених
обставин, що встановлені судом,
досліджених доказів та норми
законодавства, що регулює виникнення
права власності та його державну
реєстрацію, приходить до висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.
ст. 6 - 14, 71, 159- 163, 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати:

- рішення державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області Бєзгіної О.В.
№ 12691490 від 25 квітня 2014 року про
державну реєстрацію права спільної
часткової власності ОСОБА_1 на 1/2
частину присадибної земельної ділянки,
площею 0,05 га, розташованої по АДРЕСА_1;

- рішення державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області Бєзгіної О.В.
№ 12689084 від 25 квітня 2014 року про
державну реєстрацію права спільної
часткової власності ОСОБА_1 на 1/2
частину земельної ділянки, площею 0,1275
га, для ведення особистого селянського
господарства, розташованої по АДРЕСА_1.

Зобов'язати реєстраційну службу
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області здійснити
державну реєстрацію права приватної
власності ОСОБА_1 на цілу земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка), площею 0,05 га,
розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий
номер :03:005:0355) та здійснити
державну реєстрацію права приватної
власності ОСОБА_1 на цілу земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства, площею 0,1275
га, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий
номер :03:005:0356).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Арцизький районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня отримання копії постанови, з
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи судом
апеляційної інстанції.

Суддя

Арцизького районного суду
Гусєва Н.Д.