Справа № 826/9272/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2014 року 09:41
справа №826/9272/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кузьменка В.А., суддів Іщука І.О., Саніна
Б.В., за участю секретаря Калужського
Д.О., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1до1. Головного
управління юстиції у місті Києві 2.
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві 3.
Державної казначейської служби
України 4. Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві 5. Заступника
начальника служби - начальника відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Замикули Ігоря Володимировича 6.
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Анатоліївнипровизнання дій
протиправними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції у місті Києві (далі
по тексту - відповідач 1, ГУЮ у м. Києві),
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві (далі
по тексту - відповідач 2, Реєстраційна
служба), Державної казначейської
служби України (далі по тексту -
відповідач 3), Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві (далі по тексту -
відповідач 4, ГУ ДКСУ у м. Києві),
Заступника начальника служби -
начальника відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Замикули Ігоря Володимировича (далі по
тексту - відповідач 5, Замикула І.В.) та
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Коломієць Ольги Анатоліївни (далі по
тексту - відповідач 6, Державний
реєстратор Коломієць О.А.), в якому
просить: 1) визнати дії відповідачів по
винесенню рішення від 26 грудня 2013 року
№9568916 про відмову у скасуванні
незаконними та скасувати це рішення; 2)
стягнути солідарно з відповідачів на
користь позивача 41 039,00 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 липня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі №826/9272/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В судовому засіданні 31 липня 2014 року
позивач позовні вимоги підтримав,
представники відповідачів своїх
представників до суду не направили,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи неприбуття представників
відповідачів та положення частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 31 липня 2014 року суд
ухвалив перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно - АДРЕСА_2 у
новозбудованому житловому будинку з
підземними паркінгом по АДРЕСА_2,
Державним реєстратором Коломієць О.А.
прийнято рішення про відмову у
державній реєстрації прав від 28 жовтня
2013 року №7285049
Позивач оскаржив дії Державного
реєстратора Коломієць О.А. в
адміністративному порядку, за
результатами чого Реєстраційна служба
у листі від 18 грудня 2013 року за підписом
Замикули І.В. повідомила позивача, що
прийняте рішення про відмову у
державній реєстрації прав не позбавляє
повторно звернутись і заявою про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та подати документ, що посвідчує
речове право на земельну ділянку, та
зазначила, що неподання заявником
документа, який є обов'язковим для
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно з видачею
свідоцтва про право власності, є
законною підставою для прийняття
рішення про відмову в проведенні
державної реєстрації права власності.

20 грудня 2013 року позивач подав до
Реєстраційної служби заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Відповідно до рішення Державного
реєстратора Коломієць О.А. про відмову
у скасуванні від 26 грудня 2013 року №9568916
за результатами розгляду заяви ОСОБА_1,
на підставі підпункту 2.15.2 пункту 2.15
Порядку прийняття і розгляду заяв про
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та скасування
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 12 грудня 2011 року №3502/53, відмовлено у
скасуванні рішення від 28 жовтня 2013 року
№7285049 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Вказане рішення мотивоване тим, що
подане рішення суду про скасування
рішення державного реєстратора не
набрало законної сили або не завірене
належним чином відповідно до
законодавства.

Позивач зазначає, що Замикула І.В.
незаконно визначає дії Державного
реєстратора правомірними, що спонукає
приймати незаконне рішення про відмову
у скасуванні від 26 грудня 2013 року №9568916,
та вважає, що вказане рішення підлягає
скасуванню, оскільки разом із заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подано повний пакет
документів, визначений законодавством.

Відповідачі 2 та 6 у письмових
запереченнях проти позову зазначали
про відповідність своїх дій та
оскаржуваного рішення вимогам закону.

Відповідач 4 подав до суду письмове
заперечення проти позову, в якому
зазначив про відсутність з його боку
порушення прав позивача і, що шкода,
завдана державним органом,
відшкодовується за рахунок коштів,
передбачених для утримання такого
органу.

Інші відповідачі письмових заперечень
проти адміністративного позову до суду
не надали.

Окружний адміністративний суд міста
Києва, виходячи зі змісту пред'явлених
позовних вимог, звертає увагу на
наступне.

Як свідчить зміст спірного рішення,
воно прийняте за результатами розгляду
заяви про скасування, подану ОСОБА_1 та
прийняту 20 грудня 2013 року за
реєстраційним №4657925.

На підставі матеріалів реєстраційної
справи суд встановив, що 20 грудня 2013
року позивач подав до Реєстраційної
служби заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень щодо реєстрації
права власності на АДРЕСА_2.

Згідно з картки прийому заяви №9317586
разом із завою позивач подав наступні
документи: повідомлення та довідку ПАТ
"Банк "Український капітал", технічний
паспорт, додаткова угода про участь у
фонді фінансування, акт
приймання-передачі нерухомого майна,
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, сертифікат
відповідності закінченого
будівництвом об'єкта, платіжні
доручення та квитанції про оплату,
договір оренди землі, договір про
участь у фонді фінансування
будівництва, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 листопада 2013 року у справі №826/17137/13-а,
паспорт громадянина України та довідку
про присвоєння ідентифікаційного
номера.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" визначено, що
державний реєстратор, зокрема
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Згідно пункту 1 частини першої статті 15
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до частин першої -
четвертої, сьомої та одинадцятої
статті 16 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" визначено, що
заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень подається до органу
державної реєстрації прав у паперовій
або електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом.

Реєстрація заяв про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості їх
надходження.

Разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі подаються оригінали
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку. Заява про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень не приймається у
разі відсутності документа, що
підтверджує оплату послуг з державної
реєстрації прав та їх обтяжень. Заява
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень не приймається у разі
відсутності документа, що підтверджує
оплату послуг з державної реєстрації
прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Під час подання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі фізична особа повинна
пред'явити документ, що посвідчує її
особу, а у разі подання заяви
представником фізичної чи юридичної
особи - також документ, що підтверджує
його повноваження діяти від імені
таких осіб. У випадках, установлених
законом, представник іноземної особи
пред'являє документи, легалізовані в
установленому нормативно-правовими
актами порядку.

Частиною першою статті 19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" встановлено, що державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Таким чином, Закон України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
встановлює, що за результатами
розгляду про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень державний реєстратор
повинен прийняти одне із можливих
рішень: може прийняти одне із рішень:
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або про відмову в державній
реєстрації, про зупинення державної
реєстрацію, або внесення змін до
Державного реєстру прав.

Разом з тим, за результатами розгляду
заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень щодо реєстрації
права власності на АДРЕСА_2, Державним
реєстратором Коломієць О.А. прийнято
рішення про відмову у скасуванні, що не
відповідає положенням Закон України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" та
змісту поданої позивачем заяви.

Суд зауважує, що можливість державного
реєстратора прийняти рішення про
відмову у скасуванні передбачена у
Порядку прийняття і розгляду заяв про
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та скасування
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженому
наказом Міністерства юстиції України
від 12 грудня 2011 року №3502/5 (далі по
тексту - Порядок).

Згідно з пунктом 1.1. Порядку він
визначає процедуру прийняття і
розгляду заяв щодо внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - державна реєстрація
прав) та скасування записів (далі -
заява) Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно (далі - Державний
реєстр прав), перелік документів,
необхідних для внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
та скасування записів Державного
реєстру прав, права та обов'язки
суб'єктів, що є учасниками зазначеної
процедури.

Відповідно до пунктів 2.6, 2.9, 2.10 Порядку
для внесення записів про скасування
державної реєстрації прав, скасування
записів Державного реєстру прав
заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили,
та копії документів, визначених у
пункті 2.3 цього розділу.

Під час розгляду заяви та документів,
що додаються до неї, державний
реєстратор перевіряє наявність
підстав для внесення змін до записів,
внесення записів про скасування
державної реєстрації прав та
скасування записів Державного реєстру
прав.

За результатами розгляду заяви та
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор приймає рішення
щодо внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав або рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав.

З наведених норм Порядку вбачається, що
рішення про скасування записів
Державного реєстру прав або рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав приймається
державним реєстратором лише за
результатами розгляду відповідних
заяв.

Між тим, у межах спірних правовідносин
ОСОБА_1 не подавав заяв щодо внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень чи скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, та не просив у заяві від
20 грудня 2013 року вчинити відповідні
дії, що виключає можливість прийняти
рішення про відмову у скасуванні.

Державний реєстратор Коломієць О.А.
помилково ототожнив заяву ОСОБА_1 про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо реєстрації права
власності на АДРЕСА_2 із заявою, що
подається за правилами Порядку, та
прийняв оскаржуване рішення про
відмову у скасуванні за відсутності
правових підстав та за власною
ініціативою.

Суд звертає увагу, норми Закон України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" та
Порядку не передбачають прийняття
державним реєстратором рішення про
відмову у скасуванні раніше прийнятого
ним рішення.

Крім того, в оскаржуваному рішенні
Державний реєстратор Коломієць О.А.
послався на підпункт 2.15.2 пункту 2.15
Порядку, однак, станом на день
прийняття рішення вказані норми
Порядку не діяли, оскільки згідно з
наказом Міністерства юстиції України
від 14 грудня 2012 року №1841/5 "Зміни до
деяких наказів Міністерства юстиції
України у зв'язку із запровадженням
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", Порядок
викладено в новій редакції, яка не
містить підпункту 2.15.2.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що дії Державного
реєстратора Коломієць О.А. по прийняттю
рішення про відмову у скасуванні від 26
грудня 2013 року №9568916 є протиправними, а
таке рішення підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги до
Державного реєстратора Коломієць О.А.
про визнання дій протиправними та
скасування рішення є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Водночас суд відмовляє у задоволенні
аналогічних позовних вимог,
пред'явлених до решти відповідачів,
оскільки відповідачі 1, 2, 3, 4, 5 не
вчиняли дій по прийняттю оскаржуваного
рішення.

Суд також не погоджується із позовними
вимогами про стягнення з відповідачів
солідарно 41 039, 00 грн., виходячи з
наступних підстав.

Заявляючи такі позовні вимоги, позивач
зазначає, що незаконне рішення про
відмову у скасуванні призводить до
втрат позивача у сумі 239,00 грн. на сплату
зборів за проведення реєстрації
нерухомого майна та втрати доходів у
сумі 40 800,00 грн., які позивач мав намір
одержати від здачі квартири в оренду за
договором.

Відповідно до частини першої статті 22
Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Частина друга статті 22 Цивільного
кодексу України визначає, що збитками
є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Вирішуючи даний спір суду належить
встановити обставини наявності
матеріальної шкоди (втрат, збитків),
протиправність дій заподіювача шкоди,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні, зокрема: чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві втрат майнового характеру,
за яких обставин чи якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій
грошовій сумі чи в якій матеріальній
формі позивач оцінює заподіяну йому
шкоду та з чого він при цьому виходить.

Частина перша статті 29 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
встановлює, що за проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
справляється державне мито. У разі
відмови у проведенні державної
реєстрації прав та їх обтяжень
державне мито не повертається.

Відповідно до частини третьої статті 29
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" за внесення змін
до записів Державного реєстру прав, у
тому числі виправлення технічної
помилки, допущеної не з вини державного
реєстратора, та надання інформації з
Державного реєстру прав справляється
плата, порядок використання і розмір
якої встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 листопада 2012 року №1204 "Про
затвердження розміру і порядок
використання плати за внесення змін до
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та надання
інформації із зазначеного реєстру"
установлено, що:

1) розмір плати за: внесення змін до
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно (далі - Реєстр), у
тому числі виправлення технічної
помилки, що допущена не з вини
державного реєстратора прав на
нерухоме майно, становить 51 гривню;
надання інформації з Реєстру у формі
витягу - 120 гривень.

2) кошти, сплачені за: надання
інформації з Реєстру у формі витягу,
зараховуються до спеціального фонду
державного бюджету; внесення змін до
записів Реєстру, у тому числі
виправлення технічної помилки, що
допущена не з вини державного
реєстратора прав на нерухоме майно,
спрямовуються на здійснення
адміністратором Реєстру заходів із
створення та супроводження
програмного забезпечення Реєстру,
технічного і технологічного
забезпечення, збереження та захисту
даних, що містяться у Реєстрі.

Матеріали справи підтверджують, що
позивач разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень подав
квитанції про оплату державного мита
за проведення державної реєстрації
прав та їх обтяжень у розмірі 119,00 грн.
та про оплату за видачу витягу з
Державного реєстру прав у розмірі 120,00
грн.

Виходячи з того, що Закон України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" не
передбачає випадків повернення
сплаченого за проведення державної
реєстрації державного мита та плати за
видачу витягу з Державного реєстру
прав, підстави для стягнення таких
коштів, беручи до уваги, що вказані
кошти зараховуються до державного
бюджету та не є збитками у розумінні
статті 22 Цивільного кодексу України,
суд приходить до висновку про
відсутність правових підстав щодо
стягнення з відповідачів суми
сплаченого державного мита та плати за
видачу витягу з Державного реєстру
прав.

В частині матеріальної шкоди, а саме
втрат доходів у розмірі 40 800,00 грн., які
позивач мав намір одержати від здачі
квартири в оренду за договором, суд
звертає увагу, що позивачем не доведено
реальність зазначених доходів, не
надано обґрунтованого розрахунку суми
втрачених доходів, не надано
відповідних доказів, які б
підтверджували факт завдання
відповідачами матеріальної шкоди, а
також наявності причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
відповідачів.

На підтвердження факту втрати доходів
у розмірі 40 800,00 грн., які позивач мав
намір одержати від здачі квартири в
оренду за договором, ОСОБА_1 надав суду
договір про наміри від 01 жовтня 2013 року,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Згідно вказаного договору сторони
домовились заключити договір оренди
квартири 01 листопада 2013 року та
сплатити до 01 листопада 2014 року орендну
плату за 1-й та останній місяць оренди.

Разом з тим, із долученого позивачем
договору про наміри укласти договір
оренди квартири не має можливості
встановити, чи дійсно укладався
договір оренди квартири, момент його
укладення та суму упущеної вигоди.

Таким чином, вимоги про стягнення з
відповідачів матеріальної шкоди
документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, Державним
реєстратором не доведено
відповідність оскаржуваного рішення
вимогам, встановленим частиною другою
статті 19 Конституції України та
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, однак, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню.

Частина третя статті 4 Закону України
"Про судовий збір" встановлює, що під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Матеріали справи підтверджують, що
позивач сплатив судовий збір за
подання позову майнового характеру у
розмірі 182,70 грн., тобто 10 % розміру
ставки судового збору.

Відповідно до частин першої-третьої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З огляду на часткове задоволення
позовних вимог з позивача належить
стягнути суму судового збору, що
підлягає сплаті, пропорційно до
задоволеної частини вимог та з
урахуванням сплаченої частини суми
судового збору.

Так, суд встановив, що позивачу
відмовлено у задоволенні майнових
вимог у повному обсязі, тому на користь
Державного бюджету України з позивача
належить стягнути решту - 90% судового
збору за подання позову майнового
характеру, а саме 1 644,30 грн. (1827,00 грн. -
182,70 грн.)

Крім того, при поданні
адміністративного позову позивач не
сплатив судовий збір за позовні вимоги
немайнового характеру.

Тому, з урахуванням часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_1
немайнового характеру, з позивача
належить стягнути на користь
Державного бюджету України половину
ставки судового збору за подання
позову немайнового характеру, а саме
36,54 грн. (73,08 грн. х 50%).

Всього з позивач належить стягнути на
користь Державного бюджету України
решту судового збору у розмірі 1 680,84
грн. (1 644,30 грн. + 36,54 грн.).

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Коломієць Ольги
Анатоліївни щодо прийняття рішення про
відмову у скасуванні від 26 грудня 2013
року №9568916.

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Коломієць Ольги Анатоліївни про
відмову у скасуванні від 26 грудня 2013
року №9568916.

4. В іншій частині адміністративного
позову відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, 02152, АДРЕСА_1) на користь
Державного бюджету України (отримувач
УДСКУ у Подільському районі, код 38004897,
банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код
банку 820019, рахунок 4007) решту суми
судового збору у розмірі 1 680,84 грн. (одна
тисяча шістсот вісімдесят гривень
вісімдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.А. Кузьменко

Судді
І.О. Іщук

Б.В. Санін