Справа № 806/2840/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/2840/14

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року Житомир справа № 806/2840/14

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

за участі секретаря Швець Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Лугинське державне лісогосподарське агропромислове підприємство "Лугинський держлісгосп АПК" до Овруцької міжрайонної державної фінансової інспекції про визнання протиправними та скасування вимог,

встановив:

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та письмових доказів долучених до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, посилаючись на які просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Овруцькою міжрайонною державною фінансовою інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Лугинське державне лісогосподарське агропромислове підприємство "Лугинський держлісгосп АПК" за період його діяльності з 01.07.2011 р. по 01.12.2013 р., за результатами якої було складено акт від 19.03.2014 р. № 65-09/02.

За результатами перевірки та на підставі акту перевірки Овруцькою міжрайонною державною фінансовою інспекцією було виставлено Лугинському державному лісогосподарському агропромисловому підприємству "Лугинський держлісгосп АПК" вимоги від 22.04.2014 року № 65-17/749 "Про усунення виявлених у Лугинському державному лісогосподарському агропромисловому підприємстві "Лугинський держлісгосп АПК" порушень законодавства з фінансових питань".

У вказаних вимогах відповідач, з метою повного усунення виявлених порушень та попередження їх виникнення в подальшому, керуючись п. 7 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" вимагав, зокрема:

Визначаюсь щодо позовних вимог судом враховано таке.

Про наявність законодавчих підстав для стягнення коштів з покупців деревини слід зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 10 Закону України "Про ціни і ціноутворення" в редакції, що діяла протягом всього ревізованого періоду, суб'єкти господарювання під час провадження господарської діяльності мали право застосовувати, як вільні ціни, так і державні регульовані ціни.

Приписами ст. 11 даного Закону також було визначено, що вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

У вказаному періоді ціни на деревину та дрова паливні були вільними, а їх рівні державному регулюванню не підлягали. В судовому засіданні як представники позивача, так і представники відповідача зазначене не заперечували.

Зважаючи на таке, суд вважає, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 190 ГК України позивач в процесі укладення з покупцями господарських договорів на реалізацію їм дров та лісоматеріалів мав право визначати в них за узгодженням сторін і рівень цін на такі товари. Стосовно висновку посадових осіб фінансової інспекції, щодо дотримання при цьому позивачем вимог будь яких прейскурантів, то суд погоджується з доводами позивача про те, що таке не було передбачено, як самими договорами з покупцями так і жодним законодавчим чи нормативним актом. Представники відповідача на підтвердження своєї позиції в судовому засіданні не навели жодного переконливого доказу.

З огляду на таке суд вважає, що висновок відповідача, викладений в акті ревізії, в цій частині є помилковим, а висунуті ним з цього приводу до позивача вимоги про стягнення ним з зазначених покупців будь яких коштів є протиправними.

Про підстави для стягнення з працівників зайво нарахованих та виплачених сум заробітної плати слід зазначити слідуюче.

П. 1.8 - 1.9 Галузевої угоди між Міністерством аграрної політики та продовольства України, галузевими об'єднаннями підприємств та Профспілкою працівників агропромислового комплексу України на 2011 - 2013 роки, зареєстрованої Міністерством праці та соціальної політики України 09.02.2011 р. N11, було визначено, що роботодавці і виборні органи профспілки підприємств і організацій аграрного сектору економіки незалежно від форм власності і господарювання зобов'язані впродовж місяця після набрання цією Угодою чинності в установленому порядку укласти колективні договори або внести відповідні зміни до чинних колективних договорів і забезпечити реалізацію її норм і положень як мінімальних гарантій.

Така норма Галузевої угоди цілком відповідає приписам ч. 2 ст. 8 Закону України "Про колективні договори і угоди" за якими угодою на галузевому рівні регулюються галузеві норми, зокрема щодо: нормування і оплати праці, встановлення для підприємств галузі (підгалузі) мінімальних гарантій заробітної плати відповідно до кваліфікації на основі єдиної тарифної сітки по мінімальній межі та мінімальних розмірів доплат і надбавок з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі (підгалузі).

В той же час п. 1.9 цієї Галузевої угоди було визначено, що вона не обмежує прав підприємств відповідно до повноважень сторін встановлювати у колективних договорах вищі та додаткові, порівняно із передбаченими законодавством і цією Угодою, гарантії, соціально-трудові пільги та інші норми, в тому числі і шляхом запровадження вищих посадових окладів.

Позивач, як сторона такого колективного договору, відповідно до своїх повноважень мав право скористатися цим та, враховуючи специфіку умов праці окремих працівників, визначити їх посадові оклади в розмірах, що є вищими від гарантованих Галузевою угодою.

Зважаючи на таке суд вважає, що дії позивача в цій частині жодним чином не порушують чинне трудове законодавство та законодавство про оплату праці. Висновок відповідача з цього приводу є безпідставним, а його вимога стягнути зазначену суму переплати з працівників лісгоспу є протиправною.

Відповідно до приписів ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", головним завданням органу державного фінансового контролю є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у підконтрольних об’єктах.

За змістом п.п. 1, 4, 7, 10 ч. 1 ст. 10 Закону, органам державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей; вимагати від керівників підконтрольних установ проведення інвентаризацій основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів і розрахунків; пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до положень пп. 4 п. 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 р. N 499/2011, органи Держфінінспекції відповідно до покладених на неї завдань звертаються до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням державних коштів та, у разі виявлення порушень законодавства, пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання.

Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків. В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Оскаржувані вимоги фінансової інспекції вказують, зокрема, на необхідність стягнення в порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 130 – 136 КЗпП України, коштів не отриманих з покупців чи зайво виплачених коштів з осіб, які їх отримали безпідставно, а у разі пропуску встановленого строку - відшкодування за рахунок винної особи.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо необґрунтованості оскаржуваних вимог органу фінансової інспекції.

Аналогічної думки дійшов Верховний суд України в постанові від 15.04.2014 р. по справі 2-а-7676/10/2270.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Овруцькою міжрайонною державною фінансовою інспекцією в Житомирській області, як суб'єктом владних повноважень, правомірність винесення вимоги № 65/17-749 від 22.04.2014 року в оспорюваній частині пунктів 3.1, 3.2 доведено не було.

Зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Державного підприємства "Лугинське державне лісогосподарське агропромислове підприємство "Лугинський держлісгосп АПК", відтак позов слід задовольнити.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати п. 3.1 та п. 3.2 вимоги Овруцької міжрайонної державної фінансової інспекції від 22.04.2014 року № 65-17/749.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа

Повний текст постанови виготовлено: 20 серпня 2014 р.