Справа № 2а/0370/1555/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року
м. Київ К/9991/39408/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.,розглянувши
у попередньому судовому
засіданнікасаційну скаргу Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 23.06.2011 р.

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012 р.

у справі № 2а/0370/1555/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Цунамі»

до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області

та Головного управління Державного
казначейства України у Волинській
області

про визнання неправомірними дій,
скасування податкового
повідомлення-рішення та стягнення
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Цунамі» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області (далі - відповідач 1) та
Головного управління Державного
казначейства України у Волинській
області (далі - відповідач 2), з
урахуванням уточнених позовних вимог,
про скасування податкових
повідомлень-рішень та стягнення
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 23.06.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22.05.2012 р., адміністративний позов
задоволено, визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 15.12.2010 р.
№/0, від 19.01.2011 р. №/1, від
24.12.2010 р. №/0, а також стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача бюджетну заборгованість з
податку на додану вартість в розмірі 273
192,42 грн. та судові витрати у розмірі 1
700,00 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, податкова
інспекція звернулася до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Позивачем подано до контролюючого
органу податкові декларації з податку
на додану вартість за листопад 2008 року,
в якій відображено суму податку, що
підлягає бюджетному відшкодуванню у
розмірі 882 231,00 грн. та за грудень 2008
року, в якій відображено суму податку,
що підлягає бюджетному відшкодуванню у
розмірі 258 842,00 грн.

29.11.2010 р. працівниками податкового
органу проведено документальну
невиїзну перевірку позивача з питань
правових відносин з постачальниками 2
ланки ТОВ «Авего», ПП «Еномая» за
жовтень 2008 року, які вплинули на
бюджетне відшкодування по декларації
за листопад 2008 року та з
постачальниками 1 ланки СПД ОСОБА_4, СПД
ОСОБА_5, 2 ланки ТОВ «Сервісний
металоцентр «Леман-Україна» за
листопад 2008 року, які вплинули на
бюджетне відшкодування за грудень 2008
року.

За результатами вказаної перевірки
складено акт від 29.11.2010 р. №8895/23-3/31572226,
яким встановлено порушення позивачем
вимог п. 1.8 ст. 1, п.п. 7.7.2 «а» п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», що призвело, на думку
податкового органу, до
непідтвердження заявленої до
відшкодування суми податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок
платника у банку за листопад 2008 року на
суму 63 595,00 грн., за вересень 2008 року на
суму 42 782,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 15.12.2010 р.
№/0, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
на 106 377,00 грн., у тому числі за листопад
2008 року на 63 595,00 грн., за грудень 2008 року
на 42 782,00 грн.

У порядку адміністративного
узгодження вказаного податкового
повідомлення-рішення, податковим
органом було прийнято
повідомлення-рішення від 19.01.2011 р
№/1, аналогічне за змістом.

Крім того, позивачем подано до
контролюючого органу податкові
декларації з податку на додану
вартість за квітень 2009 року, в якій
відображено суму податку, що підлягає
бюджетному відшкодуванню у розмірі 671
232,00 грн., за травень 2009 року, в якій
відображено суму податку, що підлягає
бюджетному відшкодуванню у розмірі
285 610,00 грн., за липень 2009 року, в
якій відображено суму податку, що
підлягає бюджетному відшкодуванню у
розмірі 84 166,00 грн., за вересень 2009 року,
в якій відображено суму податку, що
підлягає бюджетному відшкодуванню у
розмірі 264 927,00 грн., за
листопад 2009 року, в якій відображено
суму податку, що підлягає бюджетному
відшкодуванню у розмірі 457 328,00 грн.

06.12.2010 р. працівниками податкової
інспекції проведено документальну
невиїзну перевірку позивача з питань
правових відносин з постачальником 2
ланки ТОВ «Мак Девід» за серпень 2009
року, які вплинули на бюджетне
відшкодування за листопад 2009 року; з
постачальником 1 ланки ПП «Саліс-2005» та
з постачальниками 3 ланки ТОВ
«Катех-Електро» за жовтень 2009 року, які
вплинули на бюджетне відшкодування за
листопад 2009 року; з
постачальником 1 ланки Славутський ДЛГ
за березень 2009 року, які вплинули на
бюджетне відшкодування за квітень 2009
року; з постачальником 1 ланки ДП
«Львівська залізниця», ОСОБА_6 за
квітень 2009 року, які вплинули на
бюджетне відшкодування за травень 2009
року, за результатами якої складено акт
від 08.12.2010 р. №9090/23-3/31572226.

Вказаним актом встановлено порушення
позивачем вимог п.п. 1.8 ст. 1, п.п. 7.7.2 п. 7.7
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що виразилося у
непідтвердженні заявленої до
відшкодування суми податку на додану
вартість за вересень 2009 року на суму 39
999,00 грн., за листопад 2009 року на суму 52
176,89 грн., за липень 2009 року на суму 18 438,00
грн., за квітень 2009 року на суму 20 826,53
грн., за травень 2009 року на суму 44 908,00
грн.

На підставі зазначеного акту
перевірки, контролюючим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 24.12.2010 р.
№/0, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
на 166 815,42 грн., у тому числі: за вересень
2009 року на 39 999,00 грн., за листопад 2009
року на 52 176,89 грн., за липень 2009 року на 18
438,00 грн., за квітень 2009 року на суму 20
826,53 грн., за травень 2009 року на 35 375,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як вбачається з актів перевірок,
підставою для зменшення контролюючим
органом суми бюджетного відшкодування
стало непідтвердження заявленої
позивачем до відшкодування суми
податку на додану вартість, оскільки у
перевіряємому ланцюгу постачальників
товару позивачу, не виявлено факту
надмірної сплати до бюджету податку на
додану вартість.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що наявність у ланцюгу постачальників
платника податку, що заявив бюджетне
відшкодування, підприємств щодо яких
існують сумніви у дотриманні ними
податкового законодавства, не є
підставою для позбавлення такого
платника бюджетного відшкодування.

Суд касаційної інстанції погоджується
із такими доводами судів попередніх
інстанцій та вважає, що наведені
висновки контролюючого органу є
безпідставними та необґрунтованими з
огляду на таке.

Нормами п.1.8 ст.1 Закону України «Про
податок на додану вартість», визначено
бюджетне відшкодування як суму, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

Згідно пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до 7.7.2 цього ж пункту, у
разі якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.8. п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
визначено, що у разі, коли за
результатами перевірки сум податку,
заявлених до відшкодування, платник
податку або податковий орган
розпочинає процедуру
адміністративного оскарження,
податковий орган не пізніше наступного
робочого дня за днем отримання
відповідного повідомлення від
платника або ухвали суду про порушення
справи зобов'язаний повідомити про це
орган державного казначейства. Орган
державного казначейства призупиняє
процедуру відшкодування в частині
оскаржуваної суми до прийняття
остаточного рішення з
адміністративного або судового
оскарження.

Після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження податковий орган протягом
п'яти робочих днів, наступних за днем
отримання відповідного рішення,
зобов'язаний надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи,
фактична сплата позивачем
контрагентам податку на додану
вартість в ціні придбаного у них товару
(робіт, послуг) не заперечується
податковим органом.

Наявними у матеріалах справи доказами
підтверджено, як достовірність
заявлених позивачем до бюджетного
відшкодування сум податку на додану
вартість за листопад 2008 року та
квітень 2009 року, так і дотримання ним
процедури їх декларування та заявлення
до відшкодування.

Крім того, судова колегія погоджується
із висновками судів попередніх
інстанцій, що податкове законодавство,
чинне на час виникнення спірних
правовідносин, не ставило у залежність
право позивача на бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість від податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету.
Питання бюджетного відшкодування
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Вимога п.1.8 ст.1 Закону України «Про
податок на додану вартість» щодо
надмірної сплати податку на додану
вартість як необхідної умови
повернення з бюджету сум цього податку
його платникові, стосується саме цього
платника і сплати саме ним податку у
ціні придбання товарів (послуг) їх
постачальникам.

Обставини, які слугували фактичною
підставою для невідшкодування
позивачу заявленої суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість, знаходяться поза межами
вимог Закону України «Про податок на
додану вартість».

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи відмовлено у
наданні податкових вигод, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Оскільки під час розгляду даної справи
відповідачами не було надано жодних
належних доказів, які б свідчили про
необґрунтованість та незаконність
вимог позивача щодо повернення йому,
заявленої до відшкодування суми
податку на додану вартість, підстав
вважати, оскаржувані рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
такими, що були прийняті з порушенням
норм матеріального та процесуального
права немає.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 23.06.2011 р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012 р. у
справі № 2а/0370/1555/11 (61615/11/9104) залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.