Справа № 826/17714/13-а
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

м. Київ

15 серпня 2014 року 11 год. 49
хв. № 826/17714/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Оболонь-КСВ" до
державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів місті Києві про
визнання протиправними та скасування
рішень відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 15 серпня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 грудня 2013 року відмовлено повністю у
задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю
"Оболонь-КСВ" (далі - позивач) до
державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача від 01 листопада 2013 року №
та № (далі - оскаржувані
рішення).

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 грудня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16 червня 2014 року постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 грудня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа до Окружного адміністративного
суду міста Києва надійшла 10 липня 2014
року та, відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, для її нового розгляду і
вирішення 15 липня 2014 року визначено
суддю Данилишина В.М.

Ухвалою суду від 18 липня 2014 року справу
прийнято до провадження та призначено
її до розгляду у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримав позов
та просив задовольнити його повністю.

Представники відповідача не визнали
позов та просили відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових поясненнях по
суті позову, поданих до суду через
канцелярію 05 серпня 2014 року та протягом
судового розгляду справи.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України від 16
червня 2014 року вбачається, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
скасовані у зв'язку з тим, що ними не
досліджено доказів, на підставі яких
можна встановити наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі.

У ході попереднього розгляду справи
судами не надано юридичної оцінки
фактичним обставинам справи з
посиланням на відповідні докази, з
урахуванням специфіки спірних
правовідносин та норм чинного
законодавства. Не встановлено
правомірності формування позивачем
від'ємного значення об'єкта
оподаткування у 2010 році з урахуванням
того, що документи на їх підтвердження,
наявні у матеріалах справи, не
досліджені у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, у ході нового
розгляду справи необхідно всебічно і
повно з'ясувати та перевірити усі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінити докази, які мають значення для
розгляду та вирішення справи.

Враховуючи позицію, викладену в ухвалі
суду касаційної інстанції від 16 червня
2014 року, на новому розгляді справи
судом першої інстанції, у тому числі
додатково, з'ясовано наступі обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи.

Так, відповідачем у період із 06 по 26
вересня 2013 року проведено перевірку
позивача, за результатами якої 03 жовтня
2013 року складено акт № 561/26-54-22-03/30153891
про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період із
01 липня 2010 року по 30 червня 2013 року,
валютного та іншого законодавства за
період із 01 липня 2010 року по 30 червня 2013
року (далі - акт перевірки), згідно з
висновками якого, позивачем:

- занижено податок на прибуток у
загальному розмірі 497986,00 грн., у тому
числі за: 2010 рік - 431051,00 грн.; І квартал 2011
року - 66935,00 грн., чим порушено пп. 5.3.2, 5.3.9
п. 5.3, пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств";

- завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
загальному розмірі 7681519,00 грн., у тому
числі за: І квартал 2011 року - 3562753,00 грн.;
2011 рік - 3295013,00 грн.; 2012 рік - 823753,00 грн.,
чим порушено пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 Податкового кодексу України (далі -
ПК України).

За результатами адміністративного
(досудового) оскарження висновки акту
перевірки залишені без змін.

На підставі акту перевірки, 01 листопада
2013 року відповідачем прийнято
оскаржувані рішення: № , яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 497986,00 грн. за основним платежем
та у розмірі 107763,75 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами); №
, яким позивачу зменшено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 7681519,00
грн.

Як з'ясовано судом першої інстанції у
ході попереднього розгляду справи, з
чим погодився суд апеляційної
інстанції, позивачем документально не
підтверджено правомірність
декларування від'ємного значення
об'єкта оподаткування попереднього
податкового періоду у податковій
декларації з податку на прибуток
підприємства за 2010 рік, а також
неправомірно включено до складу ІІ
кварталу 2011 року від'ємне значення
об'єкта оподаткування, отримане за
результатами здійсненої господарської
діяльності за І квартал 2011 року з
урахуванням від'ємного значення, що
перейшло до складу І кварталу 2011 року з
2010 року та за 2012 рік - від'ємне значення
об'єкта оподаткування за 2011 рік у
розмірі 25 %.

Відповідно до пп. 5.3.2, 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.5.1 п.
5.5 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), не включаються
до складу валових витрат витрати на:
придбання, будівництво, реконструкцію,
модернізацію, ремонт та інші
поліпшення основних фондів та витрати,
пов'язані з видобутком корисних
копалин, а також з придбанням
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації, згідно із ст.ст. 8 і 9 та пп.
7.9.4 цього Закону.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

До складу валових витрат відносяться
будь-які витрати, пов'язані з виплатою
або нарахуванням процентів за
борговими зобов'язаннями (у тому числі
за будь-якими кредитами, депозитами)
протягом звітного періоду, якщо такі
виплати або нарахування здійснюються у
зв'язку з веденням господарської
діяльності платника податку.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 44.6 ст. 44
ПК України (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

У разі якщо до закінчення перевірки або
у терміни, визначені в абзаці 2 п. 44.7
цієї статті платник податків не надає
посадовим особам органу державної
податкової служби, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

У ході нового розгляду справи судом
також з'ясовано, що між позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Фінексперт" (далі -
ТОВ "Компанія з управління активами
"Фінексперт"), яке діє за рахунок коштів
та в інтересах пайового венчурного
недиверсифікованого закритого
інвестиційного фонду "Транс Інвест",
укладено договори позики від: 07 грудня
2009 року № 3; 24 грудня 2009 року № 6; 03
лютого 2010 року № 7; 15 червня 2010 року № 12;
06 липня 2010 року № 13; 10 серпня 2010
року № 15; 16 серпня 2010 року № 16; 14 вересня
2010 року № 17; 24 вересня 2010 року № 18; 15
жовтня 2010 року № 19; 17 листопада 2010 року
№ 20.

За умовами договорів позики позивач, як
позичальник, протягом строку їх
чинності сплачує ТОВ "Компанія з
управління активами "Фінексперт", як
позикодавцю, відсотки, виходячи із
відсоткової ставки 24%. Нарахування
відсотків здійснюється на фактичну
суму залишку за позикою.

Крім того, між позивачем та ТОВ
"Компанія з управління активами
"Фінексперт" укладено додаткові угоди
до договорів позики, відповідно до
яких, позичальник протягом строку
чинності цих договорів сплачує
позикодавцю відсотки, виходячи із
відсоткової ставки 20 % річних, а згодом
додаткові угоди - 15 % річних.

Договори позики позивачем укладено з
метою погашення договору кредиту №
714-07, укладеного 11 жовтня 2007 року із
публічним акціонерним банком "Банк
"Національні інвестиції" (далі - ПАТ
"Банк "Національні інвестиції"), за
умовами якого відсотки нараховуються
на суму фактичного залишку
заборгованості за кредитом.

До договору кредиту № 714-07 протягом
2007-2010 років неодноразово вносились
зміни шляхом укладення угод про зміну і
доповнення договору кредиту, які, у
свою чергу, стосувалися змін в частині
предмету договору, який визначає суму
та строки кредиту. Зокрема, строк
повернення кредиту подовжено до 02
серпня 2012 року.

У матеріалах справи містяться копії
відомостей нарахування відсотків ПАТ
"Банк" Національній інвестиції" по типу
правочину "Кредитна лінія" за період
липень-вересень 2010 року та розрахунків
нарахування відсотків до сплати за
користування позиками за період
липень-грудень 2010 року.

Зі змісту договору кредиту № 714-07
вбачається, що метою його укладання є
поповнення обігових коштів позивача.

Згідно з поясненнями представників
позивача, отримані кошти витрачено на
ремонт та реконструкцію власних
основних засобів (будівлі), а саме
адміністративно-виробничий комплекс.

Відповідно до пп. 8.2.1. п. 8.2, пп. 8.1.1 п. 8.1
ст. 8 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", під терміном
"основні фонди" слід розуміти
матеріальні цінності, що призначаються
платником податку для використання у
господарській діяльності платника
податку протягом періоду, який
перевищує 365 календарних днів з дати
введення в експлуатацію таких
матеріальних цінностей, та вартість
яких перевищує 1000 гривень і поступово
зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом.

Під терміном "амортизація" основних
фондів і нематеріальних активів слід
розуміти поступове віднесення витрат
на їх придбання, виготовлення або
поліпшення, на зменшення скоригованого
прибутку платника податку у межах норм
амортизаційних відрахувань,
установлених цією статтею.

У переліку витрат, які підлягають
амортизації згідно зі ст. 8 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", сплата процентів за
кредитними договорами, відсутня, отже,
виплата процентів за кредитами, які
пов'язані зі створенням (ремонтом)
основних фондів, відображається у
складі валових витрат на підставі пп.
5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

При цьому, суд зазначає, що відповідно
до норм Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" та ПК України, здійснені
платником податків витрати повинні
бути підтверджені належним чином
складеними первинними документами.

Зокрема, згідно зі ст. 1, ч. 3 ст. 8 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом 1
цього пункту.

Поряд з цим, як вбачається з наявних у
матеріалах справи доказів, будь-яких
первинних документів, на підставі яких
можливо було б встановити напрямок
використання отриманих позивачем
коштів, зокрема на створення (ремонт)
основних фондів, представниками
позивача не надано суду як у ході
попереднього, так і нового розгляду
справи, хоча про необхідність їх
надання судом наголошувалось у кожному
судовому засіданні.

Стосовно включення до складу ІІ
кварталу 2011 року від'ємного значення
об'єкта оподаткування суд зазначає
наступне.

Пунктом 3 підрозділу 4 розділу ХХ
"Перехідні положення" ПК України
визначено особливості застосування у
2011 році п. 150.1 ст. 150 цього Кодексу.

Зокрема, згідно із вказаною нормою, п.
150.1 ст. 150 Кодексу застосовується у 2011
році з урахуванням такого: якщо
результатом розрахунку об'єкта
оподаткування платника податку з числа
резидентів за підсумками першого
кварталу 2011 року є від'ємне значення, то
сума такого від'ємного значення
підлягає включенню до витрат другого
календарного кварталу 2011 року.

Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками другого, другого і третього
кварталів, другого - четвертого
кварталів 2011 року здійснюється з
урахуванням від'ємного значення,
отриманого платником податку за перший
квартал 2011 року, у складі витрат таких
податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Тобто, абзацом 2 п. 3 підрозділу 4 розділу
ХХ "Перехідні положення" ПК України
передбачає право платника податку на
прибуток відобразити у складі витрат
ІІ кварталу 2011 року суму від'ємного
значення, що є результатом розрахунку
об'єкта оподаткування за підсумками І
кварталу 2011 року.

Водночас розрахунок об'єкта
оподаткування за І квартал 2011 року
здійснювався на підставі чинних до 1
квітня 2011 року норм Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
відповідно до п. 6.1 ст. 6 якого, якщо
об'єкт оподаткування платника податку
з числа резидентів за результатами
податкового року має від'ємне значення
об'єкта оподаткування (з урахуванням
суми амортизаційних відрахувань), сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до складу валових витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
від'ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього року у
складі валових витрат таких податкових
періодів наростаючим підсумком до
повного погашення такого від'ємного
значення.

У 2010 році норми цього пункту діють з
урахуванням особливостей,
встановлених п. 22.4 ст. 22 цього Закону.

Особливості, встановлені п. 22.4 ст. 22
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", полягали в
обмеженні врахування у складі валових
витрат у порядку ст. 6 Закону сум
від'ємного значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток,
яке утворилося станом на 1 січня 2010
року. До складу валових витрат платника
податку на прибуток за І квартал 2010
року підлягало включенню лише 20
відсотків від'ємного значення, що
утворилося станом на 1 січня 2010 року.

Водночас, згідно з абзацом 2 п. 22.4 ст. 22 З
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", у 2011 році сума
від'ємного значення, яка відповідно до
абзацу 1 цього пункту не була
врахована у складі валових витрат, та
від'ємне значення об'єкта
оподаткування, яке виникло у 2010 році,
підлягають включенню до складу валових
витрат у порядку, встановленому ст. 6
цього Закону, без обмежень,
встановлених цим пунктом.

Тобто, у 2011 році встановлені п. 22.4 ст. 22
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" обмеження щодо
можливості врахування всієї суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток у
складі валових витрат не
застосовувалися.

При цьому, прямо передбачалося право
врахувати у складі валових витрат І
кварталу 2011 року всю суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування, що
виникло у 2010 році.

Отже, до складу валових витрат І
кварталу 2011 року підлягали включенню
всі суми від'ємного значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток: як
ті, що утворилися станом на 1 січня 2010
року, так і ті суми від'ємного значення,
що виникли протягом 2010 року.

У листі Вищого адміністративного суду
від 13 вересня 2012 року № 2019/12/13-12
зазначено, що до складу витрат ІІ
кварталу 2011 року підлягають включенню
від'ємне значення об'єкта
оподаткування за перший квартал 2011
року, причому розрахунок суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування за І квартал 2011 року
здійснюється з урахуванням без
будь-яких обмежень сум від'ємного
значення, що утворилися станом на 1
січня 2010 року, та тих, що виникли
протягом 2010 року, та які не були
погашені наростаючим підсумком
протягом попередніх звітних періодів.

Поряд з цим, при вирішенні спорів,
пов'язаних із застосуванням п. 3
підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні
положення" ПК України, необхідно
досліджувати обставини формування сум
від'ємного значення, задекларованого
платниками податків. Необхідно
надавати належну оцінку обґрунтованим
належними доказами доводам
податкового органу, які заперечують
достовірність даних податкового
обліку щодо формування від'ємного
значення об'єкта оподаткування з
податку на прибуток. Зокрема, може
заперечуватися реальний характер
господарських операцій платника
податків, наслідком яких стало
утворення збитків, також можуть бути
наведені доводи щодо неправомірного
застосування платником податків
окремих норм, які регулюють справляння
податку на прибуток, наприклад, щодо
відображення у складі валових витрат
курсових різниць тощо.

У разі встановлення обставин, що
свідчать про відсутність реального
характеру операцій платників податків,
які спричинили виникнення від'ємного
значення об'єкта оподаткування,
відповідні суми повинні бути виключені
зі складу витрат, що враховувалися в
розрахунку об'єкта оподаткування з
податку на прибуток.

Отже, під час розгляду справи щодо
правомірності формування суми
від'ємного значення з податку на
прибуток судом може бути встановлено
порушення платником податку інших
правил оподаткування цим податком, не
пов'язаних із застосуванням пункту 3
підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні
положення" ПК України.

У такому разі правомірність визначених
контролюючим органом податкових
зобов'язань із податку на прибуток має
оцінюватися з урахуванням фактично
вчинених платником податку порушень.

Таким чином, системно проаналізувавши
вище викладені норми та обставини,
зважаючи при цьому на факт відсутності
у матеріалах справи первинних
документів, які б свідчили про реальний
характер здійснених позивачем
операцій, суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі вище викладених норм та
обставин вбачається, що позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "Оболонь-КСВ" до
державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування рішень відповідача є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Оболонь-КСВ".

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 26
серпня 2014 року