Справа № 810/5282/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

08 вересня 2014 року 810/5282/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Панченко Н.Д.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
виконуючого обов"язки Бориспільського
міжрайонного прокурора Київської
області молодшого радника юстиції
М.Сороки, третя особа - начальник
Бориспільської виправної колонії № 119
Управління Державної пенітенціарної
служби в м. Києві та Київській області
майор внутрішньої служби Орловський
Юрій Володимирович, про визнання дій
протиправними, визнання протиправним
та скасування рішення і зобов'язання
вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
виконуючого обов"язки Бориспільського
міжрайонного прокурора Київської
області молодшого радника юстиції
М.Сороки, третя особа - начальник
Бориспільської виправної колонії № 119
Управління Державної пенітенціарної
служби в м. Києві та Київській області
майор внутрішньої служби Орловський
Юрій Володимирович, про визнання дій
протиправними, визнання протиправним
та скасування постанови від 19.08.2014 і
зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
належить позовну заяву розглядати в
порядку адміністративного судочинства
і чи підсудна позовна заява даному
адміністративному суду.

Розглянувши позовну заяву та додані до
неї матеріали, суд дійшов висновку, що
даний позов не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства
з таких підстав.

Згідно зі статтею 55 Конституції
України кожному гарантується право на
оскарження у суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх
посадових і службових осіб. У статті 124
Конституції України проголошено, що
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Однак, це не означає, що законодавство
України дозволяє звертатися з
будь-якими позовними вимогами до
будь-якого суду.

Відповідно до положень статті 6
Конституції України, органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів.

Повноваження адміністративних судів
щодо розгляду справ адміністративної
юрисдикції, порядок звернення до
адміністративних судів і порядок
здійснення адміністративного
судочинства визначаються Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір, а
лише той, який випливає із здійснення
суб'єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено компетенцію
адміністративних судів щодо вирішення
адміністративних справ, тобто справ,
які належить розглядати за правилами
адміністративного судочинства.

Поряд з переліком категорій спорів, що
є предметом адміністративного
судочинства, у частині третій статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України наведені категорії справ
публічно-правового характеру, які не
належать до адміністративної
юрисдикції.

Так, зокрема, пунктом 2 частини третьої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
компетенція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові
справи, що належить вирішувати в
порядку кримінального судочинства.

Тобто, при визначенні судової
юрисдикції щодо вирішення справи
необхідно виходити з характеру спірних
правовідносин, прав та інтересів, за
захистом яких звернувся позивач,
суб'єктного складу сторін, предмета
спірних правовідносин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позивач просить суд: визнати
протиправними рішення відповідача, які
полягали у переведенні засудженого
(позивача) до дільниці ресоціалізації
Бориспільської ВК-119; визнати
протиправною та скасувати постанову
відповідача від 19.08.2014 про скасування
постанови про переведення засудженого
ОСОБА_1 до дільниці соціальної
реабілітації; визнати дії відповідача
неправомірними у зв'язку із
перевищенням ним владних повноважень
при прийнятті оскаржуваного рішення та
зобов'язати відповідача вчинити дії
щодо повернення первісного юридичного
стану позивача.

Тобто, суд констатує, що вимоги
позивача пов'язані із питаннями, які
виникають під час виконання вироку,
який є завершальною стадією
кримінального процесу та регулюються
нормами кримінально-процесуального
права і становлять зміст стадії
виконання вироку.

Пунктом 4 статті 121 Конституції України
на прокуратуру України покладається
нагляд за виконанням кримінальних
покарань, який полягає у діяльності
прокурора по забезпеченню додержання
законів при виконанні судових рішень у
кримінальних справах, а також при
застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

Предметом такого нагляду згідно статті
44 Закону України "Про прокуратуру" є
додержання законності наказів,
розпоряджень і постанов адміністрації
в установах виконання покарань, інших
установах, що виконують покарання або
заходи примусового характеру, які
призначаються судом та в разі їх
невідповідності законодавству право
зупиняти виконання таких актів або
скасовувати їх, вимагати від посадових
чи службових осіб усунення порушень
або надання пояснень з приводу
допущених порушень.

Крім того, за правилами статті 22
Кримінально-виконавчого кодексу
України прокурорський нагляд за
додержанням законів при виконанні
кримінальних покарань в органах і
установах виконання покарань
здійснюється Генеральним прокурором
України і підпорядкованими йому
прокурорами відповідно до Закону
України "Про прокуратуру".

Органи і установи виконання покарань
зобов'язані виконувати постанови і
вказівки прокурора щодо додержання
порядку виконання покарання,
встановленого кримінально-виконавчим
законодавством.

Разом з цим, відповідно до положень
статті 537 Кримінального процесуального
кодексу України, під час виконання
вироків суд, визначений частиною
другою статті 539 цього Кодексу, має
право вирішувати такі питання:1) про
відстрочку виконання вироку; 2) про
умовно-дострокове звільнення від
відбування покарання; 3) про заміну
невідбутої частини покарання більш
м'яким; 4) про звільнення від відбування
покарання вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років; 5) про
направлення для відбування покарання
жінок, звільнених від відбування
покарання внаслідок їх вагітності або
наявності дітей віком до трьох років; 6)
про звільнення від покарання за
хворобою; 7) про застосування до
засуджених примусового лікування та
його припинення; 8) про направлення
звільненого від покарання з
випробуванням для відбування
покарання, призначеного вироком; 9) про
звільнення від призначеного покарання
з випробовуванням після закінчення
іспитового строку; 10) про заміну
покарання відповідно до частини п'ятої
статті 53, частини третьої статті 57,
частини першої статті 58, частини першої
статті 62 Кримінального кодексу
України; 11) про застосування покарання
за наявності кількох вироків; 12) про
тимчасове залишення засудженого у
слідчому ізоляторі або переведення
засудженого з арештного дому,
виправного центру, дисциплінарного
батальйону або колонії до слідчого
ізолятора для проведення відповідних
процесуальних дій під час досудового
розслідування кримінальних
правопорушень, вчинених іншою особою
або цією самою особою, за які вона не
була засуджена, чи у зв'язку з розглядом
справи в суді; 13) про звільнення від
покарання і пом'якшення покарання у
випадках, передбачених частинами 2 і 3
статті 74 Кримінального кодексу
України; 14) інші питання про всякого
роду сумніви і протиріччя, що виникають
при виконанні вироку.

Відповідно до положень статті 539
Кримінального процесуального кодексу
України, питання, які виникають під час
та після виконання вироку вирішуються
судом за клопотанням (поданням)
прокурора, засудженого, його захисника,
законного представника, органу або
установи виконання покарань, а також
інших осіб, установ або органів у
випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення
питання, пов'язаного із виконанням
вироку, подається:

1) до місцевого суду, в межах
територіальної юрисдикції якого
засуджений відбуває покарання, - у разі
необхідності вирішення питань,
передбачених пунктами 2 - 4, 6, 7 (крім
клопотання про припинення примусового
лікування, яке подається до місцевого
суду, в межах територіальної
юрисдикції якого знаходиться установа
або заклад, в якому засуджений
перебуває на лікуванні) частини першої
статті 537 цього Кодексу;

2) до місцевого суду, в межах
територіальної юрисдикції якого
виконується вирок, - у разі
необхідності вирішення питань,
передбачених пунктами 10 (у частині
клопотань про заміну покарання
відповідно до частини третьої статті 57,
частини першої статті 58, частини першої
статті 62 Кримінального кодексу
України), 11, 13 частини першої статті 537
цього Кодексу;

3) до місцевого суду, в межах
територіальної юрисдикції якого
проживає засуджений, - у разі
необхідності вирішення питань,
передбачених пунктами 5, 8, 9 частини
першої статті 537 цього Кодексу;

4) до суду, який ухвалив вирок, - у разі
необхідності вирішення питань,
передбачених пунктами 1, 10 (в частині
клопотання про заміну покарання
відповідно до частини п'ятої статті 53
Кримінального кодексу України), 12 (у
разі якщо вирішення питання необхідне
в зв'язку із здійсненням судового
розгляду, воно вирішується судом, який
його здійснює), 14 частини першої статті
537, статті 538 цього Кодексу.

Клопотання (подання) про вирішення
питання, пов'язаного із виконанням
вироку, розглядається протягом десяти
днів з дня його надходження до суду
суддею одноособове згідно з правилами
судового розгляду, передбаченими
статтями 318 - 380 цього Кодексу, з
урахуванням положень цього розділу.

Тобто, за будь-яких обставин, справи за
участю суб'єкта владних повноважень,
пов'язані із виконанням вироку суду,
вирішуються за правилами
кримінального судочинства. Крім цього,
виходячи із системного аналізу
наведених положень, інші питання про
всякого роду сумніви і протиріччя, що
виникають при виконанні вироку,
розглядаються судом, який ухвалив
вирок.

Таким чином, якщо позивач не
погоджується із діями прокурора, які
вчинені ним в порядку прокурорського
нагляду за додержанням порядку
виконання покарання, встановленого
кримінально-виконавчим
законодавством, він не позбавлений
права, у даному випадку, звернутись з
відповідним клопотанням до суду, який
ухвалив вирок.

Крім цього, згідно з правовою позицією,
яка викладена у рішенні
Конституційного Суду України від 23.05.2001
№ 6-рп/2001, захист прав і свобод людини не
може бути надійним без надання їй
можливості при розслідуванні
кримінальної справи оскаржити до суду
окремі процесуальні акти, дії чи
бездіяльність органів дізнання,
слідства і прокуратури. Але таке
оскарження може здійснюватись у
порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб зазначених органів, як і
діяльність суду, має свої особливості
та не належить до управлінської сфери.

Аналогічна правова позиція викладена
також і в інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
12.03.2011 № 334/8/13-11 та Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11.03.2011 № 259/0/4-11.

А відтак, з огляду на положення
Кримінального процесуального кодексу
України та Кримінально - виконавчого
кодексу України, прокурор у даних
правовідносинах виконує не владні
управлінські, а владні процесуальні
функції.

Враховуючи викладене, а також те, що
позивач оскаржує дії та рішення
відповідача, які пов'язані із
виконанням вироку, суд дійшов висновку,
що даний спір не відноситься до
юрисдикції адміністративних судів і не
може бути розглянутий за правилами
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 109 Кодексу адміністративного
України суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Разом з цим, враховуючи положення
частини шостої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Київський окружний
адміністративний суд роз'яснює
позивачеві, що даний спір, виходячи із
суб'єктного складу учасників процесу,
може бути розглянутий в порядку
кримінального судочинства, а даний
позов пред'явлений до компетентного
районного (міського) суду.

Аналогічна позиція наведена й у
Рішенні Конституційного суду України
від 14.12.2011 № 19-рп/2011.

Керуючись положеннями пункту 3 частини
першої статті 7 Закону України від
08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір",
статтями 109, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження за позовом
ОСОБА_1 до виконуючого обов"язки
Бориспільського міжрайонного
прокурора Київської області молодшого
радника юстиції М.Сороки, третя особа -
начальник Бориспільської виправної
колонії № 119 Управління Державної
пенітенціарної служби в м. Києві та
Київській області майор внутрішньої
служби Орловський Юрій Володимирович,
про визнання дій протиправними,
визнання протиправним та скасування
рішення і зобов'язання вчинити дії, про
визнання дій протиправними, визнання
протиправним та скасування рішення і
зобов'язання вчинити дії, - відмовити.

2. Повернути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 сплачений
судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три)
грн. 08 коп. відповідно до квитанції від
08.09.2014 № 4.

3. Копію ухвали разом із позовною заявою
та доданими до неї документами та
матеріалами надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Панченко Н.Д.