Справа № 817/2107/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2107/14

03 вересня 2014 року 10год. 11хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Комшелюк Т.О. за
участю секретаря судового засідання
Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Довгалюк І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Суб'єкт підприємницької діяльності
- фізична особа ОСОБА_3

до Державна податкова інспекція у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, рішень
про застосування штрафних санкцій за
донарахування відповідачем своєчасно
не нарахованого позивачем ЄСВ, вимоги
про сплату боргу, про визнання
протиправними дій відповідача щодо
внесення на підставі акта перевірки
змін до облікових даних СПД, а саме:
системи «Податковий блок» та системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України, зобов'язання
вчинення певних дій. Свої позовні
вимоги обґрунтовує тим, що
відповідачем в березні-квітні місяцях
2014 року була проведена планова виїзна
документальна перевірка позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р. та
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011р. по 31.12.2013р. Актом перевірки
встановлені порушення позивачем
податкового законодавства та не
прийняті задекларовані платником
витрати по господарських
взаємовідносинах з контрагентами ФГ
«Кравець», ТОВ «Кнайт Груп ХХІ», ПП
«АЛЬЯНС СІГМА», ПАП «Альтаір», ТОВ
«ВО-ТРАНС». Внаслідок зазначеного,
позивачу донарахована сума ПДФО, ЄСВ,
штрафні санкції. Крім того, по
податкових повідомлення-рішеннях, які
були оскаржені в судовому порядку та
частково скасовані, позивачу
нараховані штрафні санкції. Позивач не
погоджується із висновками акту
перевірки та вказує, що твердження
відповідача про безтоварність
операцій з контрагентами
спростовується наявністю первинної
бухгалтерської операції, крім того,
додаткове благо, яке належить
оподаткуванню, позивач отримав в 2013
році, а відтак строк сплати податку по
ньому ще не настав, оскільки декларація
подається в 2014р., в той час, як акт
перевірки від 18.04.2014р., тобто порушення
встановлено передчасно. Також позивач
вважає, що відповідачем, на підставі
акту перевірки, неправомірно
самостійно проведено коригування
задекларованих позивачем показників в
автоматизованій системі бази
Податковий блок» та системі
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України. Крім
того, податкові повідомлення-рішення
від 12.05.2014р., одне з яких на суму
штрафних санкцій 310грн. винесено по
неузгодженому грошовому зобов'язанню,
а на суму 400грн. взагалі не мало бути
винесено, оскільки податкове
повідомлення-рішення про збільшення
грошового зобов'язання скасоване судом
апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та надав пояснення,
аналогічні, викладеним у позовній
заяві.

Представник відповідача надав суду
письмові заперечення в яких позовні
вимоги заперечував, та вказав, що
відповідач використовує у своїй
діяльності автоматизовану систему, яка
є внутрішнім програмним продуктом, а
відтак права позивача не порушені. Крім
того, відповідач вважає, що
господарські операції позивача з
контрагентами у періоді, який
перевірявся, здійснені без мети
реального настання правових наслідків,
з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків, а
відтак позивачу донараховане грошове
зобов'язання з ПДФО, ЄСВ та застосовано
штрафні санкції. Крім того, відповідач
стверджує, що позивачу у 2013році було
списано частину непогашеного кредиту,
що є додаткових благом, яке належить
оподаткуванню, однак, позивачем у 2013
році в декларації вказане додаткове
благо не задеклароване, податок не
сплачений, що є порушенням норм
податкового законодавства. Враховуючи
викладене, податкове
повідомлення-рішення, вимога про
сплату боргу по ЄСВ, рішення про
застосування штрафних санкцій є
правомірними, так само як і
правомірними є податкові
повідомлення-рішення від 12.05.2014р. про
застосування штрафних санкцій на суму
310грн. та 400грн. Просив у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, суд вважає, що позов
належить до часткового задоволення,
при цьому суд виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачем в березні-квітні місяцях
2014 року була проведена планова виїзна
документальна перевірка позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р. та
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011р. по 31.12.2013р.

Перевіркою правильності визначення
витрат, відображених у деклараціях про
доходи, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу та документально
підтверджених, з даними про суми
витрат, визначеними в ході перевірки за
період діяльності в 2012р. встановлено
розбіжності на суму 305723,29грн. та за
період діяльності в 2013р. встановлено
розбіжності на суму 800536грн.

Розбіжність у валових витратах по
результатам перевірки у 2012р. виникла в
зв'язку з неправомірним включенням до
складу витрат частину вартості товару,
придбаного ФГ «Кравець» у сумі
77978,75грн.(без ПДВ), витрати по
взаєморозрахунках з ТОВ «Кнайт Груп XXI»
на суму 227744,54грн.(без ПДВ).

Розбіжність у валових витратах по
результатам перевірки у 2013р. виникла в
зв'язку з неправомірним включенням до
складу витрат витрати по
взаєморозрахунках з ТОВ «Кнайт Груп XXI»
на суму 159568,56грн.(без ПДВ), витрати по
взаєморозрахунках з ПП «АЛЬЯНС СІГМА»
на загальну суму 506602,22грн., з витрати по
взаєморозрахунках з ПАП «Альтаїр» у
сумі 129365,22грн.(без ПДВ), витрати по
взаєморозрахунках з ТОВ «ВО-ТРАНС» у
сумі 5000грн.(без ПДВ).

Таким чином, відповідачем донарахована
за результатами перевірки сума податку
на доходи фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю (з
урахуванням сплаченої) у 2012р. - 49821,18грн.,
у 2013р. - 133558,28грн.

Крім того, перевіркою встановлено, що
позивач отримав дохід у 3 кварталі 2013р.
в сумі 14837,39грн. у вигляді додаткового
блага від ТОВ «Кредитні ініціативи», а
саме: анульовано залишок боргу за
кредитним договором № 04004351М8 від
04.06.2008р. в сумі 14837,39грн. Однак, у поданій
позивачем податковій декларації за
2013р. вказану суму доходу не
задекларовано, а відтак, сума податку
на доходи фізичних осіб від отриманого
доходу у вигляді додаткового блага у
2013р. становить 2522,36грн.

З врахуванням збільшення суми чистого
оподаткованого доходу позивача за 2012р.
на загальну суму 305723,29грн. та за 2013р. на
загальну суму 800536грн., відповідачем
донарахована сума єдиного внеску
42156,14грн., а саме за 2012 рік - 10570,42грн. та
за 2013 рік - 31585,72грн.

Також відповідач прийшов до висновку
про те, що позивачем безпідставно
сформований податковий кредит у
перевіряємому періоді по
господарських операціях з вказаними
контрагентами на загальну суму
221915,77грн., та безпідставно віднесено до
податкових зобов'язань суму 235871,94грн.

На підставі висновків акту перевірки,
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від
06.05.2014р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в розмірі
185901,82грн. - основного платежу та
нарахована штрафна (фінансову) санкція
в розмірі 92950,91грн.; винесено вимогу про
сплату боргу по ЄСВ №16 від 18.04.2014р. на
загальну суму 42156,14грн.; постановлено
рішення № від 06.05.2014р. про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в розмірі 2636,33грн.; зняті
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість та знятий податковий
кредит по господарських операціях і
вказаними вище по тексту постанови
контрагентами.

Суд не погоджується із такими
висновками акту перевірки,
постановленими рішеннями відповідача
та його діями щодо коригування
задекларованих позивачем показників з
огляду на таке.

Судом встановлено, та не заперечується
сторонами, підтверджено актом
перевірки, що позивач зареєстрований
як суб'єкт підприємницької діяльності,
перебуває на загальній системі
оподаткування, є платником податку на
додану вартість.

У перевіряємому періоді позивач дійсно
мав господарські взаєморозрахунки з
контрагентами ФГ «Кравець», ТОВ «Кнайт
Груп ХХІ», ПП «АЛЬЯНС СІГМА», ПАП
«Альтаір», ТОВ «ВО-ТРАНС».

Так, матеріалами справи встановлено, що
в лютому 2012 року позивач придбавав с/г
продукцію (картопля, буряк) у ФГ
«Кравець» на суму 77978,75грн (без ПДВ).
Факт придбання товару підтверджується
податковими накладними, видатковими
накладними, банківськими виписками,
квитанціями до прибуткових касових
ордерів, товарно-транспортними
накладними (а. с. 131-163, 166-175 т.).

Як на доказ відсутності реального
здійснення господарських операцій
позивача з ФГ «Кравець» відповідач
покликається на акт Скадовської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Херсонській області
№3476/7/07.60 від 15.07.2013р. щодо обстеження
юридичної адреси підприємства. Згідно
даного акту встановлено, що за вказаною
адресою знаходиться житловий
одноповерховий будинок, ознак
здійснення фінансово-господарської
діяльності за зазначеною адресою не
встановлено, на підприємстві працює
одна особа, середньомісячний обсяг
операцій більше 1 млн. грн., на
підприємстві відсутня можливість
здійснювати фінансово-господарські
операції в задекларованих обсягах.

В той же час, суд звертає увагу на те, що
висновки працівників Скадовської ОДПІ
не ґрунтуються на даних, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку, а тому є
суб'єктивним припущенням працівників
податкового органу.

Безпідставним є посилання
контролюючого органу на наявність
досудового розслідування у
кримінальному провадженні. Тільки
вирок суду встановлює винуватість чи
невинуватість особи (підсудного) та
застосування чи незастосування до
нього покарання. Вирок є втіленням
авторитетної судової влади, він
постановляється іменем України та
ґрунтується на доказах, які досліджені
під час судового розгляду та
відображені в протоколі судового
засідання.

На момент здійснення господарської
операції ФГ «Кравець» знаходиться в
Єдиному державному реєстрі та
перебувало на обліку у податковому
органі, належним чином зареєстроване,
як платник податку на додану вартість
(а. с. 131-133 т.1).

Податковий кодекс України не наділяє
платника податків обов'язком та не
надає йому прав вимагати від іншого
платника податків будь-яких відомостей
що стосується кількості працівників та
виробничих потужностей.

В грудні 2012 року та в квітні-травні 2013
року позивач придбав у ТОВ «Кнайт Груп
XXI» с/г продукцію на загальну суму
387313,11грн. без ПДВ. Із досліджених судом
матеріалів справи вбачається, що факт
придбання товарів підтверджується
первинними документами, а саме: договір
купівлі-продажу, податкові накладні,
видаткові накладні, банківські
виписки, квитанції до прибуткових
касових ордерів, товарно-транспортні
накладні (а. с. 239-250 т.1.; 1-48 т.2).

Як на доказ відсутності реального
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Кнайт Груп XXI» ПДІ у м. Рівному
покликається на акт ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві про
неможливість проведення зустрічної
звірки №979/26-55-22-01/38388360 від 02.09.2013р..
Згідно даного акту ТОВ «Кнайт Груп XXI»
має стан «8» - до ЄДР внесено запис про
відсутність за місцезнаходженням.

Згідно з ч. 1 ст.18 Закону Україну «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Відповідно до ч.2 ст.18 вищевказаного
Закону якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі, як на
достовірні.

На момент вчинення господарських
операцій з СПД ОСОБА_3, ТОВ «Кнайт Груп
XXI» було зареєстроване, як юридична
особа та платником податку на додану
вартість, відомості про нього
містилися в Єдиному державному
реєстрі, тому є достовірні і такі, що не
підлягають сумніву (а. с. 236-238 т.1).

Запис про відсутність ТОВ «Кнайт Груп
XXI» за місцезнаходженням був внесений
до ЄДР після здійснення господарських
операцій з СПД ОСОБА_3

Також перевіркою встановлено
відсутність будь-якої інформації про
наявні складські приміщення, наявність
автомобільного чи іншого транспорту,
устаткування, а також трудових
ресурсів, що необхідно для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства.

Суд зазначає, що такий висновок
ґрунтується не на фактичних показниках
податкового та бухгалтерського обліку,
а на суб'єктивних висновках
контролюючого органу, що зроблені
виходячи лише з формальних міркувань
та прямо суперечать приписам ст.ст. З, 4
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», якими визначено, що податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку, який
опирається на принцип превалювання
сутності над формою (тобто обліку
операцій відповідно до їх сутності, а
не лише виходячи з юридичної форми).

Відсутність виробничих потужностей,
основних засобів та трудових ресурсів,
не може свідчити про обставини не
виконання договору поставки, адже ТОВ
«Кнайт Груп XXI» не було позбавлено
можливості щодо залучення виробничих
ресурсів, засобів та трудових ресурсів
інших суб'єктів господарювання для
виконання договору.

Крім того, в акті перевірки ДПІ у м.
Рівному аналізує взаємовідносини ТОВ
«Кнайт Груп XXI» з ТОВ «БІ ЕНД БІ СОЛАРС»,
ТОВ «ІМОДУС», ТОВ «УКРПРОСТОРГ», ТОВ
«АЛЬКОНА ПЛЮС», так як останні в грудні
2012р., в лютому 2013р. та в березні 2013р. були
основними постачальниками товарів ТОВ
«Кнайт Груп XXI». При цьому контролюючий
орган покликається на акти ДПІ у
Печерському районі м. Києва, а саме:
№1390/22.9/36677236 від 17.04.2013р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Бі енд Бі Соларс» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з
01.06.2012р. по 31.01.2013р.»; №5361/22-9/37956427 від
11.12.2012р. «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТзОВ «Імодус» щодо
підтвердження господарських відносин
платниками податків за період з 01.08.2012р.
по 31.10.2012р.»; №2030/22.9/38347590 від 06.06.2013р.»Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «УКРПРОСТОРГ» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за березень 2013
року.

Проаналізувавши вищевказані акти, ДПІ
у м. Рівному стверджує, що правочини між
ТОВ «Кнайт Груп XXI» та ТОВ «Бі енд БІ
Соларс», ТОВ «УКРПРОСТОРГ» не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків. На думку
контролюючого органу ТОВ «Кнайт Груп
XXI» здійснювало діяльність спрямовану
на здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третіх
осіб.

В той же час суд зазначає, що при
дослідженні факту здійснення
господарських операцій, що стали
підставою для формування податкового
кредиту, повинні оцінюватися відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовано
дані податкового обліку. В разі
наявності у органу державної
податкової служби інформації щодо
порушення конкретним платником
податків податкового законодавства,
негативні наслідки повинні
застосовуватися саме щодо цієї особи.

Відповідно до ст.61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Відтак, позивач не може нести
відповідальність за діяння
контрагента та третіх осіб, у тому
числі державного реєстратора та
посадових осіб державної податкової
служби, що видали контрагенту позивача
свідоцтво про державну реєстрацію та
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість.

В травні - червні 2013 року позивач мав
взаєморозрахунки по господарських
операціях з ПП «АЛЬЯНС СІГМА» на суму
506602,22грн. (без ПДВ), придбавав с/г
продукцію (овочі, зелень). Наданими до
матеріалів справи документами
підтверджується реальність придбання
товарів, а саме такими документами:
договір купівлі-продажу, податкові
накладні, видаткові накладні,
банківські виписки, квитанції до
прибуткових касових ордерів,
товарно-транспортні накладні (а. с. 164-165,
179-235 т.1).

На момент вчинення господарських
операцій з СПД ОСОБА_3, ПП «АЛЬЯНС
СІГМА» було зареєстроване, як юридична
особа та платником податку на додану
вартість, відомості про нього
містилися в Єдиному державному
реєстрі, тому є достовірні і такі, що не
підлягають сумніву (а. с. 176-178 т.1).

Як на доказ відсутності реального
здійснення господарських операцій ДПІ
у м. Рівному покликається на акт ДПІ у
Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м.
Києві №412/22-03/32344526 від 02.09.2013р. про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП «АЛЬЯНС СІГМА» з питань
правомірності нарахування податкового
зобов'язання та податкового кредиту з
податку на додану вартість з 01.11.2012р. по
30.09.2013р.».

В даному акті зафіксовано, що зустрічну
звірку неможливо провести у зв'язку з
тим, що підприємство не знаходиться за
юридичною адресою. Місцезнаходження
платника податків не встановлено. За
результатами відпрацювання
встановлено, що на підприємстві
відсутні основні фонди, технічний
персонал, виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби та інші
умови для ведення господарської
діяльності, що свідчить про
відсутність реального факту
здійснення господарської діяльності
та нікчемність угод, укладених між ПП
«АЛЬЯНС СІГМА» та
підприємствами-контрагентами.

Разом з тим, судом враховується той
факт, що такий висновок ґрунтується не
на фактичних показниках податкового та
бухгалтерського обліку, а на
суб'єктивних висновках контролюючого
органу, що зроблені виходячи лише з
формальних міркувань та прямо
суперечать приписам ст.ст. 3, 4 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», якими
визначено, що податкова звітність
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку, який опирається на принцип
превалювання сутності над формою
(тобто обліку операцій відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Відсутність виробничих потужностей,
основних засобів та трудових ресурсів,
не може свідчити про обставини не
виконання договору поставки, адже ПП
«АЛЬЯНС СІГМА» не позбавлено
можливості щодо залучення виробничих
ресурсів, засобів та трудових ресурсів
інших суб'єктів господарювання для
виконання договору.

Також в серпні 2013 року СПД ОСОБА_3 мав
взаємовідносини з ПАП «Альтаїр»,
придбавав с/г продукцію (кавуни) на суму
129365,22грн (без ПДВ). В судовому засіданні
при дослідженні документів
встановлено, що факт придбання товару
підтверджується, договором
купівлі-продажу, податковими
накладними, видатковими накладними,
банківськими виписками, квитанціями до
прибуткових касових ордерів,
товарно-транспортними накладними (а. с.
106-131 т.1) .

Як на доказ відсутності реального
здійснення господарських операцій ДПІ
у м. Рівному покликається на акт ДПІ у м.
Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській
області «про неможливість проведення
зустрічної звірки ПАП «Альтаїр»
№1491/21-03-22-05/31560514 від 1.10.2013р.

Суд вважає, що дана обставина не
заслуговує уваги, оскільки вона
встановлена податковим органом після
вчинення господарських операцій з ПАП
«Альтаїр».

Відповідно до ч. 1 ст.18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»,
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

На момент вчинення господарської
операції ПАП «Альтаїр», останнє
володіло спеціальною
правосуб'єктністю, а саме: знаходився в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
перебувало на обліку у ДПІ у м. Херсоні
ГУ Міндоходів Херсонської області та
було належним чином зареєстроване, як
платник податку на додану вартість (а.
с. 104-105а т.1).

Таким чином, відомості, якими позивач
володів на момент здійснення
господарських операцій з контрагентом
ПАП «Альтаїр» відповідають тим, що
містяться у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а отже є
достовірними.

Також ДПІ у м. Херсоні встановлено
відсутність достатніх необхідних умов
для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності у ПАП «Альтаїр» виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів при значних
обсягах реалізації товарів (робіт,
послуг).

Суд зазначає, що такі обставини не
можуть бути доказом неспроможності
виконання господарських операцій з
огляду на відсутність законодавчого
обмеження щодо використання у
господарській діяльності лише власних
основних та транспортних засобів, як і
найманої праці шляхом укладення
трудових, а не цивільно-правових
договорів, вони не можуть бути
підставою для висновків про порушення
вимог податкового законодавства
позивачем, оскільки не залежать від
волі останнього.

Відповідно до ч.1 ст.133 ГК України,
основу правового режиму майна
суб'єктів господарювання, на якій
базується їх господарська діяльність,
становлять право власності та інші
речові права - право господарського
відання, право оперативного
управління. Господарська діяльність
може здійснюватися також на основі
інших речових прав (права володіння,
права користування тощо), передбачених
Цивільним кодексом України. Крім того,
положеннями Цивільного кодексу
України передбачено виконання робіт на
основі цивільно-правових договорів.
ПАП «Альтаїр» не було позбавлене
можливості щодо залучення для
здійснення господарської операції
виробничих ресурсів, засобів та
трудових ресурсів інших суб'єктів
господарювання.

Крім того, судом під час аналізу
податкової звітності ПАП «Альтаїр» (по
акту перевірки ДПІ м. Херсона) за
серпень 2013 року скорочена декларація з
ПДВ обсяг реалізації продукції
власного виробництва склав 1,68 млн. грн.,
що свідчить проте, що ПАП «Альтаїр»
здійснював господарську діяльність по
вирощуванню с/г культур.

Також у квітні 2013 року ТОВ «ВО-ТРАНС»
надавало СПД ОСОБА_3 послуги по
перевезенню вантажу. Надання
вищевказаних послуг підтверджується
податковою накладною №86 від 01.04.2013р.,
договором про надання послуг,
банківською випискою (а. с. 49-52 т.2).

В акті перевірки ДПІ у м. Рівному
вказує, що за даними автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту на рівні ДПА
України встановлено розбіжності на
суму ПДВ 1000 грн.

Розбіжність виникла після внесення в
базу даних «Податковий блок» ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві акту про неможливість проведення
зустрічної звірки №849/26-55-22-01/38545707 від
20.08.2013р.

З даного приводу суд зазначає, що
самостійна зміна контролюючим органом
даних в системі співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в АС «Податковий блок» на
підставі акту перевірки та без зміни
таких показників самим Товариством
шляхом подання податкових декларацій
(розрахунків) порушує його права та
інтереси, оскільки Товариство, як
платник податків, має право
розраховувати на те, що задекларовані
ним в податкових деклараціях показники
податкового кредиту та податкового
зобов'язання відповідають показникам з
централізованої бази даних податкової
звітності.

Крім того система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України є
лише програмним продуктом, який було
розроблено для реалізації Порядку
взаємодії органів державної
податкової служби при опрацюванні
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розрізі
контрагентів, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 18.04.2008 № 266 (далі - Порядок),
що наказі втратив чинність згідно з
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 14 червня 2013 року № 165.

Процес зіставлення даних податкової
звітності з ПДВ у розрізі контрагентів
є формальним рівнем податкового
контролю, на стадії якого податковий
орган фактично порівнює задекларовані
контрагентами кореспондуючі суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці.

Отже, коригування податкової звітності
ТОВ «Во-Транс» в електронній базі даних
і призвело до встановленої
відповідачем розбіжності.

З огляду на вищевикладене, судом
встановлено, що витрати по
взаєморозрахунках з ФГ «Кравець», ТОВ
«Кнайт груп XXI», ПП «Альянс Сігма», ПП
«Альтаїр», ТОВ «Во-Транс» підтверджені
первинними бухгалтерськими
документами та податковими накладними,
які повністю розкривають зміст
господарських операцій, їх кількісні
та вартісні показники, підтверджують
рух активів СПД ОСОБА_3, є первинними в
розумінні Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а відтак є
належними доказами, що підтверджують
фактичне здійснення господарських
операцій з поставки
сільськогосподарської продукції.

Щодо податкових зобов'язань та
податкового кредиту сформованих
позивачем у перевіряємому періоді по
господарських операціях із вказаними
контрагентами.

Твердження відповідача про те, що
об'єкти які підпадають під визначення
ст. 185, 187 ПК України у позивача відсутні,
операції, які впливали б на формування
податкового кредиту чи податкових
зобов'язань по даних контрагентах у СПД
ОСОБА_3 не проводились, а тому позивачем
безпідставно віднесено до податкових
зобов'язань суму 235871,94грн. в т.ч. за:
лютий 2012р. - на суму 16087 грн.; грудень 2012р.
- на суму 45727,82грн.; лютий 2013р. - на суму
16814,5грн.; березень 2013р. - на суму
19875,13грн.; травень 2013р. - на суму 80747,49
грн.; червень 2013р. - на суму 28920грн.;
серпень 2013р. - на суму 27700 грн.;
безпідставно, в порушення ст.198 ПК
України сформований податковий кредит
на суму 221915,77грн. в т.ч. за: грудень 2012р. -
45548,92 грн.; лютий 2013р. - 15596грн.; березень
2013р. - 16839 грн.; травень 2013р. - 74282,55 грн.;
червень 2013р. - 27038 грн.; серпень 2013р. -
25873грн., є помилковими та судом до уваги
не беруться з огляду на наступне.

Для підтвердження фактів придбання
сільськогосподарських товарів у ФГ
«Кравець», ТОВ «Кнайт груп XXI», ПП
«Альянс Сігма», ПП «Альтаїр», позивач
надавав до перевірки видаткові,
податкові накладні, прибуткові касові
ордери, які відображені в акті
перевірки.

Податкові накладні зареєстровані в
реєстрі отриманих податкових
накладних. В акті перевірки відповідач
не вказує на порушення щодо порядку
складання податкових накладних, які
могли б свідчити про відсутність права
у СПД ОСОБА_3 на формування податкового
кредиту.

Придбану с/г продукцію позивач
реалізовував суб'єктам торгівельної
мережі: РФ ТОВ «Експансія», ТзОВ
«Пако-Холдинг», ТОВ «Арго-Р», ТОГО
«Край-2», ТОВ «Континіум-Трейд», що
підтверджується договорами поставок,
податковими, видатковими накладними,
банківськими виписками (а. с. 53-250 т.2; а.
с. 1-250 т.3; а. с. 1-11, 155-160 т.4).

Також суд звертає увагу на те, що обсяги
та вид придбаного товару відповідають
обсягам та виду реалізованого товару.
До того ж, придбання товару позивачем
та доставка товару при його реалізації
здійснювалась фактично транспортним
засобом одним рейсом, тобто, придбав
товар, навантажив транспортний засіб і
відразу здійснювалась доставка товару
на його реалізацію з врахуванням
короткочасного його терміну
зберігання, що підтверджується
наданими позивачем та долученими до
матеріалів справи
товарно-транспортними накладними.

Суми податку на додану вартість від
реалізації вищевказаним контрагентам
позивач включив до податкових
зобов'язань за лютий-серпень 2013 року.

Так, відповідно до п.138.2. ст.138 ПК
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999р.
зазначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських,
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Пунктом 185.1 статті 185 ПК України
встановлено, що об'єктом оподаткування
є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу.

Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК України
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в
разі експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

У відповідності з п. 188.1 ст.188 ПК України
- база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Згідно п. 198.2 ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунку платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін.
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6. ст.198 зазначеного
кодексу, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Пункт 201.1. ст.201 ПК України встановлює,
що платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну.

У відповідності до пп. 201.6., 201.10 ст. 201 ПК
України, податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, законодавцем чітко
визначено, що належним чином оформлена
податкова накладна є достатньою
підставою для включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту по даті здійснення хоча б
однієї із першій подій (перерахування
коштів в оплату товарів або отримання
податкової накладної).

Отже, визначальним фактором для
віднесення витрат до складу валових та
сум ПДВ до складу податкового кредиту,
є зв'язок таких витрат та ПДВ із
господарською діяльністю платника
податків та наявність підтверджуючих
первинних документів.

Позаяк, долученими до матеріалів
справи первинними документами
підтверджується як реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами, так і
використання придбаних товарів у
господарській діяльності позивача, і
отримання від такого використання
доходу.

Доводи та висновки відповідача,
викладені у акті перевірки позивача
№44/17-01/НОМЕР_1 від 18.04.2014р. щодо
безтоварності господарських операцій
позивача з вказаними контрагентами є
такими, щодо ґрунтуються на
припущеннях відповідача та осіб, що
проводили перевірку та не підтверджено
відповідними доказами.

Щодо отримання позивачем доходу у
вигляді додаткового блага, судом
встановлено наступне.

04.06.2008р. ОСОБА_3 укладений кредитний
договір №8 з ТзОВ «ПростоФінанс»
на суму кредиту 55660грн. з терміном
погашення до 10.06.2013р. (а. с. 161-170 т.4).

23.07.2013р. ТОВ «Кредитні ініціативи» (яке
набуло право грошової вимоги за
вказаним кредитним договором на
підставі договору купівлі-продажу
кредитного портфеля ТзОВ
«ПростоФінанс») звернулося з листом до
позивача в якому інформує позивача про
те, що ним отриманий дохід у вигляді
прощення боргу у сумі 14837,39грн.

Посилання позивача на той факт, що в
даному випадку вказане товариство є
податковим агентом, а відтак ОСОБА_3 не
повинен сплачувати податок на доходи з
фізичних осіб, є помилковими з огляду
на таке.

Відповідно до п. 162.1. ст..162 ПК України,
платниками податку є: фізична особа -
резидент, яка отримує доходи як з
джерела їх походження в Україні, так і
іноземні доходи; фізична особа -
нерезидент, яка отримує доходи з
джерела їх походження в Україні;
податковий агент.

Об'єктом оподаткування резидента є:
загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід (пп.163.1.1 п. 163.1.
ст.163 ПКУ).

Згідно з нормами абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2
ст. 164 ПК України, суми боргу платника
податку, анульованого (прощеного)
кредитором за його самостійним
рішенням, не пов'язаним з процедурою
банкрутства, до закінчення строку
позовної давності. Якщо кредитор
повідомляє платника податку-боржника
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення або шляхом укладення
відповідного договору, або шляхом
надання повідомлення боржнику під
підпис особисто про анулювання
(прощеного) боргу та включає суму
анульованого (прощеного) боргу до
податкового розрахунку суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, за підсумками
звітного періоду, у якому такий борг
було анульовано (прощеного), такий
боржник самостійно сплачує податок з
таких доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

Із змісту викладених норм, з
врахуванням наявності повідомлення
кредитора про анулювання боргу, чітко
вбачається, що в даному випадку
позивач, має подати річну декларацію
про отримання доходу у вигляді
прощеного боргу та самостійно
визначити і сплатити податок на такі
доходи.

В той же час, суд звертає увагу на таке.

Абзацом «є» пункту 176.1 ст.176 ПК України
встановлено, що платники податку
зобов'язані подавати податкову
декларацію за результатами
податкового (звітного) року у строки,
передбачені цим Кодексом для платників
податку на доходи фізичних осіб, якщо
протягом такого податкового (звітного)
року оподатковувані доходи
нараховувалися (виплачувалися,
надавалися) у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, платнику податку у зв'язку
з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами
одночасно двома або більше податковими
агентами і при цьому загальна річна
сума таких оподатковуваних доходів
перевищує сто двадцять розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року.

Пунктами 177.5., 177.6 статті 177 ПК України
зазначається, що фізичні особи -
підприємці подають до контролюючого
органу податкову декларацію за місцем
своєї податкової адреси за
результатами календарного року у
строки, встановлені цим Кодексом для
річного звітного податкового періоду,
в якій також зазначаються авансові
платежі з податку на доходи.

У разі якщо фізична особа - підприємець
отримує інші доходи, ніж від
провадження підприємницької
діяльності, у межах обраних ним видів
такої діяльності, такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Кодексом
для платників податку - фізичних осіб.

В силу норми п. 179.1. ст.179 ПК України,
платник податку зобов'язаний подавати
річну декларацію про майновий стан і
доходи (податкову декларацію)
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пп.49.18.4. п.49.18. ст..49 ПК
України, податкові декларації, крім
випадків, передбачених цим Кодексом,
подаються за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному року для платників
податку на доходи фізичних осіб - до 1
травня року, що настає за звітним, крім
випадків, передбачених розділом IV
цього Кодексу.

Згідно з п.179.7. ст..179 ПК України, фізична
особа зобов'язана самостійно до 1
серпня року, що настає за звітним,
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену в поданій нею
податковій декларації.

Судом встановлено, що позивач подав
декларацію про доходи за 2013 рік у
відповідності до п.177.5 ст.177 ПК України,
як фізична особа-підприємець, в якій
дохід у вигляді прощеного боргу не
декларував. Вказане не заперечується
сторонами в судовому засіданні.

Проте, кредитний договір укладений
позивачем як фізичною особою, а не як
суб'єктом підприємницької діяльності,
а відтак, позивач, як фізична особа, в
даному випадку, зобов'язана подати
декларацію про майновий стан і доходи
майнового характеру до податкового
органу в разі перевищення
десятикратного розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня звітного податкового року до
1 травня 2014р., а суму податкового
зобов'язання, зазначену у такій
декларації, сплатити до 1 серпня року,
що настає за звітним (п.179.7 ст.179 ПКУ).

Враховуючи те, що акт перевірки
складений 18.04.2014р., то на думку суду
порушення щодо не декларування та
несплату податку за отриманий дохід у
вигляді додаткового блага встановлено
передчасно.

Також, оскільки судом встановлено
достовірність здійснення
господарських операцій з
контрагентами, то відповідно завищення
валових витрат відсутнє, а відтак,
нарахування єдиного соціального
внеску не здійснюється та не
застосовуються штрафні санкції.

За наведених обставин суд пришов до
висновку про протиправність:
податкового повідомлення-рішення
№ від 06.05.2014р. яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в розмірі
185901,82грн. - основного платежу та
нарахована штрафна (фінансову) санкція
в розмірі 92950,91грн.; вимоги про сплату
боргу по ЄСВ №16 від 18.04.2014р. на загальну
суму 42156,14грн.; рішення № від
06.05.2014р. про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в розмірі
2636,33грн. та їх скасування.

Щодо знятих податкових зобов'язань з
податку на додану вартість та знятого
податкового кредиту в автоматизованих
системах обліку, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем направлений запит до
відповідача 21.05.2014р. щодо настання
негативних наслідків по акту перевірки
за відсутності винесеного податкового
повідомлення-рішення про визначення
грошового зобов'язання на зміну даних в
комп'ютерній автоматизованій
інформаційній системі «Інтегрована
автоматизована інформаційна система
ГУ Міндоходів України «Податковий
блок», в тому числі на базу даних
«Система співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПС
України» (а. с. 153 т.4).

28.08.2014р. позивач отримав відповідь про
те, що зібрана відповідно до
податкового законодавства податкова
інформація може зберігатися та
опрацьовуватися в інформаційних базах
контролюючих органів або
безпосередньо посадовими (службовими)
особами контролюючих органів. Перелік
інформаційних баз, а також форми і
методи опрацювання інформації
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику (а. с. 154 т.4).

Із змісту вказаного листа суд
приходить до висновку про те, що
відповідачем за наслідками проведеної
перевірки, на підставі висновків акту
перевірки дійсно проведені зміни даних
в автоматизованих системах, а саме,
зняті податкові зобов'язання позивача
та податковий кредит в розрізі
контрагентів.

Зазначене підтвердив також
представник відповідача в судовому
засідання. Станом на час розгляду
справи в суді задекларовані дані
позивача не відновлені.

Судом, письмовою ухвалою вимагалось
надати зазначену інформація, однак
податковим органом наданий лише
зворотний бік облікової картки
позивача.

Надаючи правову оцінку діям
відповідача щодо коригування
показників податкових зобов'язань з
ПДВ та податкового кредиту СПД-ФО
ОСОБА_3, суд виходить з такого.

Згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового
кодексу України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків, крім електронної
перевірки, свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

В силу вимог п.58.1 ст.58 Податкового
кодексу України у разі коли сума
грошового зобов'язання платника
податків, передбаченого податковим або
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

З системного аналізу вказаних норм
вбачається, що у разі встановлення
податковим органом факту заниження або
завищення платником податків
показників податкових зобов'язань чи
податкового кредиту, в т.ч. через їх
декларування за фактичної відсутності
об'єктів оподаткування, контролюючий
орган зобов'язаний прийняти відповідне
податкове повідомлення-рішення. Іншого
порядку дій в такому випадку, в т.ч. і
дій щодо коригування показників
податкової звітності такого платника
податків без узгодження відповідного
податкового повідомлення-рішення
Податковим кодексом України не
передбачено.

Статтею 74 Податкового кодексу України
встановлено, що податкова інформація,
зібрана відповідно до цього Кодексу,
може зберігатися та опрацьовуватися в
інформаційних базах контролюючих
органів або безпосередньо посадовими
(службовими) особами контролюючих
органів. Перелік інформаційних баз, а
також форми і методи опрацювання
інформації визначаються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Так, згідно з наказом ДПС України «Про
введення в дію Тимчасового регламенту
експлуатації інформаційної системи
«Податковий блок» від 24.12.2012 року за
№1197, з 01.01.2013 року в органах державної
податкової служби запроваджено єдину
електронну систему «Податковий блок»,
до складу якої, зокрема, входить і
підсистема «Деталізована інформація
по платнику податку на додану вартість
щодо результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні Міністерства
доходів і зборів України». При цьому, в
цій системі відображаються по
податкових періодах показники
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та податкового кредиту
платників податків у розрізі
контрагентів на підставі
задекларованих ними показників
податкової звітності з метою
використання цих даних під час
перевірок шляхом співставлення
задекларованих зобов'язань та
податкового кредиту по суб'єктах
господарювання та встановлення
наявності або відсутності відхилень.

Одночасно, п.54.1 ст.54 Податкового
кодексу України встановлено, що крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Отже, показники податкового кредиту та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість конкретного платника
податків, які відображаються в
підсистемі «Деталізована інформація
по платнику податку на додану вартість
щодо результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»,
формуються на підставі показників,
поданих таким платником податків
податкових декларацій з ПДВ з додатком
№5 і повинні їм відповідати. Інформація
у всіх електронних системах податкових
органів про суми заявленого платником
податку податкового зобов'язання та
податкового кредиту з ПДВ, самого
податку на додану вартість до
прийняття відповідного
повідомлення-рішення та завершення
процедури узгодження, повинна
відповідати даним податкової
декларації з податку на додану
вартість за відповідний період,
поданої платником податків і може
коригуватися лише на підставі
узгодженого податкового зобов'язання.

На переконання суду, податковий орган
не мав права змінювати показники
податкових декларацій СПД-ФО ОСОБА_3 з
податку на додану вартість, не
дотримавшись процедури узгодження
такого зобов'язання.

Доводи відповідача, що такі дії
податкового органу не можна вважати
його рішенням, дією чи бездіяльністю,
що породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки суб'єкта
господарювання у сфері
публічно-правових відносин, судом
оцінюються критично.

Підпунктом 14.1.171 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податкова інформація -
це інформація у значенні, визначеному
Законом України «Про інформацію».

Згідно з ст.16 Закону України «Про
інформацію» податкова інформація - це
сукупність відомостей і даних, що
створені або отримані суб'єктами
інформаційних відносин у процесі
поточної діяльності і необхідні для
реалізації покладених на контролюючі
органи завдань і функцій у порядку,
встановленому Податковим кодексом
України. Правовий режим податкової
інформації визначається Податковим
кодексом України та іншими законами.

Частиною 1. ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Конституційний Суд України визначив
поняття "охоронюваний законом інтерес"
як прагнення до користування
конкретним матеріальним та/або
нематеріальним благом, як зумовлений
загальним змістом об'єктивного і прямо
не опосередкований у суб'єктивному
праві простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загально-правовим засадам (Рішення
Конституційного Суду України "У справі
за конституційним поданням 50 народних
депутатів України щодо офіційного
тлумачення окремих положень частини
першої статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України (справа
про охоронюваний законом інтерес)" від
01.12.2004 року № 18-рп/2004).

Отже, на переконання суду, у позивача є
легітимний інтерес, який полягає в
достовірності податкової інформації,
відносно нього, яка міститься в
інформаційній базі «Податковий блок»
податкового органу, згідно з раніше
поданими позивачем податкових
декларації з податку на додану
вартість.

Також позивач заінтересований у
проведенні податковим органом дій з
виключення інформації з інформаційної
системи, яка була внесена податковим
органом на підставі висновків акта
перевірки.

Враховуючи встановлені в ході судового
розгляду обставини справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
визнання протиправними дій
відповідача щодо коригування в
електронній базі даних ІС «Податковий
блок» показників податкової звітності
СПД-ФО ОСОБА_3 за лютий, грудень 2012р.,
лютий-серпень 2013 року та зобов'язання
відповідача відновити в електронній
базі даних ІС «Податковий блок»
інформацію по задекларованих
позивачем податкових зобов'язаннях з
ФГ «Кравець», ТОВ «Кнайт Груп ХХІ», ПП
«АЛЬЯНС СІГМА», ПАП «Альтаїр», ТОВ
«ВО-ТРАНС» та задекларованого
податкового кредиту з вказаними
контрагентами.

Щодо визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
12.05.2014р., яким до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 застосовано штрафну
(фінансову) санкцію в розмірі 310 грн., то
вказана позовна вимога задоволенню не
належить з огляду на таке.

Так ДПІ у м. Рівному проведено
перевірку своєчасності сплати
узгодженого податкового зобов'язання з
податку на додану вартість. За
наслідками такої перевірки
відповідачем складено акт
№70/17-01/НОМЕР_1 від 12.05.2014р. та винесені
податкові повідомлення-рішення від
12.05.2014р.: № форми «Ш» на суму 310
грн., прийняте ДПІ у м.Рівному на
підставі ст. 126 глави 11 розділу II
Податкового кодексу України за
затримку на 21 календарних днів сплати
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 3100 грн.;
№ форми «III» на суму 400 грн.,
прийняте ДПІ у м. Рівному на підставі
ст. 126 глави 11 розділу II Податкового
кодексу України за затримку на 33
календарних днів сплати суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 2000 грн.

В акті перевірки своєчасності сплати
узгодженого податкового зобов'язання
№70/17- 01/НОМЕР_1 від 12.05.2014р. відповідачем
зазначено, що позивачем порушено
терміни сплати узгодженого
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість з фізичних осіб,
зазначені в податкових
повідомленнях-рішеннях від 18.09.2012р.
№ та від 15.08.2012р. №.

Відповідно до п.56.18. ст.56 ПК України з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення - рішення
або інше рішення контролюючого органу
у будь-який момент після отримання
такого рішення.

СПД-ФО ОСОБА_3 скористався наданим
правом та оскаржив податкові
повідомлення-рішення від 18.09.2012р.
№ та від 15.08.2012р. № в
судовому порядку.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 11.09.2013р. у
справі №2а/1770/3959/2012 позов СПД-ФО ОСОБА_3
задоволено повністю, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 15.08.2012р.
№, яким визначено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 50248 грн. 91 коп. -
основного платежу та застосовано
штрафну (фінансову) санкцію в розмірі
25124 грн. 46 коп.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12.11.2013р.
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області задоволено
частково, постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 11
вересня 2013р. скасовано в частині, що
стосується визнання протиправними та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 15.08.2012року № у частині
визначеного грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
8759,67грн,- основний платіж та 2189,92грн.-
штрафу. У решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін .

Враховуючи вищевказану постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду, ДПІ у м.
Рівному прийняла податкове
повідомлення-рішення від 28.04.2014р.
№, в якому визначила грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі основного платежу
8759,67 грн. та застосовано штрафну
(фінансову) санкцію в розмірі 2189,92 грн. В
даному податковому
повідомленні-рішенні у відповідності
до п.57.3 ст.57 ПК України встановлений
10-денний термін для оскарження (в
адміністративному або судовому
порядку) або для сплати грошового
зобов'язання.

Посилання позивача на те, що оскільки
податкове повідомлення-рішення є
неузгодженим (не пройшов 10-денний строк
на оскарження), то штрафна санкція не
застосовується, судом до уваги не
беруться.

В силу вимог п. 56.18. ст.56 ПК України, з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення - рішення
або інше рішення контролюючого органу
у будь-який момент після отримання
такого рішення.

Рішення контролюючого органу,
оскаржене в судовому порядку, не
підлягає адміністративному
оскарженню.

Процедура адміністративного
оскарження вважається досудовим
порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до
суду з позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України, у
разі визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2,
54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, платник податків зобов'язаний
сплатити нараховану суму грошового
зобов'язання протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
податкового повідомлення-рішення, крім
випадків, коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру оскарження рішення
контролюючого органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Отже, з врахуванням викладеного,
податкове повідомлення-рішення від
15.08.2012року № у частині
визначеного грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
8759,67грн,- основний платіж та 2189,92грн.-
штрафу, стало узгодженим 12.11.2013р.
(постанова Житомирського апеляційного
адміністративного суду). Так як
позивачем сума узгодженого грошового
зобов'язання не сплачена, то
відповідачем правомірно застосований
п.126.1 ст.126 ПК України та визначену суму
штрафних санкцій 310грн., а відтак,
податкове повідомлення-рішення від
12.05.2014р. № є правомірним та
скасуванню не належить.

Щодо позовної вимоги про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
12.05.2014р. №, яким до суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_3 застосовано штрафну
(фінансову) санкцію в розмір 400грн., то
така позовна вимога належить до
задоволення, виходячи з наступного.

Як описано вище по тексту постанови, в
акті перевірки своєчасності сплати
узгодженого податкового зобов'язання
№70/17- 01/НОМЕР_1 від 12.05.2014р. відповідачем
зазначено, що позивачем порушено
терміни сплати узгодженого
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість з фізичних осіб, по
податковому повідомленню-рішенню від
18.09.2012р. №.

Вказане податкове
повідомлення-рішення було оскаржене
позивачем у судовому порядку.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 17.01.2013р. по
справі №2а/1770/3822/2012 суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_3 в задоволені позову про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у місті
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби від 18.09.2012р. №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму 39213
грн. - основного платежу та 9803 грн. 25 коп.
штрафної (фінансової) санкції
відмовлено повністю.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2013р. у
справі №2а/1770/3822/2012 апеляційну скаргу
СПД - фізичної особи ОСОБА_3 задоволено
повністю, визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 18.09.2012р.
№№.

Оскільки судом зазначене рішення від
18.09.2012 р. № визнано протиправним
та скасоване, то позивач не
зобов'язаний сплачувати визначене
відповідачем грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в зв'язку з
відсутністю такого, а відтак і штрафна
санкція не може бути нарахована на суму
грошового зобов'язання, якої немає.

Підсумовуючи вищевикладене, суд пришов
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від 06
травня 2014 року №.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 06 травня 2014 року № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної податкової інспекції
у м. Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
сплату боргу (недоїмки) №16 від 18 квітня
2014 року.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від 12
травня 2014 року №.

Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області по внесенню змін
до облікових даних суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3, а саме: до комп'ютерної
автоматизованої інформаційної системи
"Інтегрована автоматизована
інформаційна система ГУ Міндоходів
України "Податковий блок", у тому числі
в базу даних "Система співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України", які були здійснені
на підставі акту планової виїзної
перевірки №44/17-01/НОМЕР_1 від 18 квітня 2014
року.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області відновити у комп'ютерній
автоматизованій інформаційній системі
"Інтегрована автоматизована
інформаційна система ГУ Міндоходів
України "Податковий блок", в базі даних
"Система співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПС
України" суми податкового кредиту, які
суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_3
задекларував за рахунок податкових
накладних, виписаних: ФГ "Кравець" в
лютому 2012р. на суму 15596 грн.; ТОВ "КНАЙТ
ГРУП XXI" в грудні 2012 р. на суму 45548,92 грн.,
в лютому 2013р. - 15596 грн.; в березні 2013р. -
16839 грн.; ТОВ "ВО-ТРАНС" в квітні 2013р. - 1000
грн.; ПП "Альянс Сігма" в травні 2013р. -
74282,55 грн., в червні 2013р. - 27038 грн.; ПАП
"Альтаір" в серпні 2013р. - 25873 грн. та
задекларовані суми податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість за лютий 2012р. на суму 16087 грн.;
грудень 2012р. - на суму 45727,82 грн.; лютий
2013р. - на суму 16814,5грн.; березень 2013р. - на
суму 19875,13 грн.; травень 2013р. - на суму
80747,49 грн.; червень 2013р. - на суму 28920 грн.
серпень 2013 р. - на суму 27700 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача -
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_3 із Державного
бюджету судовий збір у розмірі 559,81 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комшелюк
Т.О.