Справа № 2а-43621/09/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року м.
Київ К-36629/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова
на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.05.2010 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010 по
справі № 2а-43621/09/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрцентр-газ"

до Державної податкової
інспекції у Червонозаводському районі
м. Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку, з
урахуванням уточнень вимог, оскаржило
податкові повідомлення-рішення від
26.11.2009 №/2, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток за основним
платежем у сумі 17 478,00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 3 495,60
грн., та від 26.11.2009 №001522330/2, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) за основним
платежем у сумі 198 045,00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 99 022,50
грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 26.05.2010 позов
задоволено частково, скасовано
податкове повідомлення - рішення від
26.11.2009 № /2, в решті позовних вимог
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010
рішення суду першої інстанції
скасовано в частині відмови у
задоволенні позову та в цій частині
прийнято нове рішення про задоволення
позову, скасовано податкове
повідомлення-рішення від 26.11.2009
№/2, в решті - рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Не погодившись із судовими рішеннями
державний податковий орган до Вищого
адміністративний суд України подав
касаційну скаргу, у якій посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позивачу у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, відповідач посилається на те,
що право на податковий кредит обмежено
відповідним податковим періодом, тому
позивач зобов'язаний декларувати суму
податкового кредиту у період
виникнення податкового зобов'язання,
тому, оскільки на дату виникнення
такого права позивач ним не
скористався і одночасно з поданням
декларації з ПДВ не подав скарги
стосовно контрагентів щодо відмови
останніми у наданні податкових
накладних, позивач не мав права
включати до складу податкового кредиту
звітного періоду податкові накладні
минулих податкових періодів.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу відповідно до вимог ч.
1 ст. 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, заслухавши
доповідь судді, Вищий адміністративний
суд України зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фактичною підставою
для визначення позивачу сум податкових
зобов'язань, штрафних санкцій з податку
на прибуток та ПДВ, відповідно до
оспорюваних податкових повідомлень -
рішень, слугував висновок
контролюючого органу, викладений у
акті планової виїзної перевірки
Товариства від 11.08.2009 № 3762/233/31799257, в
якому зазначено про допущене порушення
позивачем пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2
ст. 5 та пп. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону України
від 22.05.1997 №283/97-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємств" (далі - Закон №
334/94-ВР), в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму 229
065,00 грн., та пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" (далі -
Закон № 168/97-ВР), в результаті чого
занижено ПДВ на загальну суму 367 314,00
грн.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки та результатів
адміністративного оскарження
відповідачем ухвалено оскаржувані
податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги
Товариства та скасовуючи податкове
повідомлення - рішення від 26.11.2009 №
/2, яким позивачеві державним
податковим органом було визначено
податкове зобов'язання з ПДВ, суди у цій
справі керувалися положеннями ст. 7
Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" (втратив
чинність 01.01.2011).

Так, відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 Закону №
168/97-ВР датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону
№ 168/97-ВР до складу податкового кредиту
не підлягають включенню суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Дана норма закону містить імперативну
норму, тобто у тому разі якщо у платника
податку списані грошові кошти у якості
оплати товару (робіт, послуг) та/або
йому відвантажено товари (послуги),
однак даний факт не підтверджується
податковою накладною, платник податку
не має права на декларування
податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податкові накладні, на
підставі, яких позивачем сформовано
податковий кредит березня, травня та
липня 2008 року, оформлені належним чином
у відповідності до вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст.
7 Закону № 168/97-ВР та виписані
контрагентами, які на момент видачі
таких накладних були зареєстрованими
платниками ПДВ.

Таким чином, враховуючи пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР, згідно якого підставою
для відповідальності платника податку
є непідтвердження сум податку,
включеного до податкового кредиту, на
момент перевірки платника податку,
податковими накладними чи митними
деклараціями, факт включення позивачем
до податкового кредиту звітного
періоду суми ПДВ за податковими
накладними, отриманими із запізненням,
а також аналізуючи пп. 7.2.6 зазначеного
Закону, згідно якого подання заяви зі
скаргою на постачальника є виключним
правом, а не обов'язком покупця, суди
дійшли вірного висновку про
протиправність визначення податкового
зобов'язання з ПДВ у зв'язку з
віднесенням до податкового кредиту сум
ПДВ звітного періоду по податкових
накладних, які були виписані
контрагентами позивача у минулих
податкових періодах.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 26.11.2009
№001522330/2, яким визначено податкове
зобов'язання з ПДВ за основним платежем
у сумі 198 045,00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 99 022,50
грн.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що в межах касаційної скарги
порушень судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
цієї справи не допущено, правова оцінка
обставин у справі дана вірно, а тому
касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Червонозаводському районі
м. Харкова відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.05.2010 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010 по
справі № 2а-43621/09/2070.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

Н.Г. Пилипчук