Справа № 826/9803/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11 серпня 2014 року 16 год. 54
хв. № 826/9803/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Ірс-Кунт" до
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними дій
відповідача та зобов'язання його
вчинити певні дії.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 11 серпня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 08 липня 2014 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтероілопт" (далі -
позивач) до державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій
відповідача з проведення заходів
позапланової невиїзної перевірки, за
результатами якої складено "Акт
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ "ІНТЕРОІЛОПТ" (код за
) з питань дотримання вимог
податкового законодавства та
валютного законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "Торговий дім
ВЕТЕК" за період з 01.02.2014р. по 28.02.2014р."
від 30 травня 2014 року № 1364/2203/37533360
(далі - акт перевірки);

- визнання протиправними дій
відповідача щодо коригування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту ("Податковий блок", аналітична
система співставлення податкового
кредиту та податкових зобов'язань)
позивача у розрізі контрагентів на
підставі акту перевірки;

- зобов'язання відповідача вилучити з
діючих електронних автоматизованих
систем співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту
("Податковий блок", аналітична система
співставлення податкового кредиту та
податкових зобов'язань) у розрізі
контрагентів інформацію, внесену на
підставі акту перевірки.

В обґрунтування позову представник
позивача зазначила, що заявлені вимоги
підлягають задоволенню, оскільки дії
та рішення відповідача суперечать
нормам податкового законодавства та,
як наслідок, порушують права та законні
інтереси позивача.

Ухвалою суду від 11 липня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 23 липня 2014 року
судом, згідно з ч. 1 ст. 52 КАС України,
допущено заміну первинного позивача на
належного - товариство з обмеженою
відповідальністю "Ірс-Кунт" (далі -
позивач).

У ході судового розгляду справи
представники позивача підтримали
позов та просили задовольнити його
повністю.

Представник відповідача не визнала
позов та просила відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову та доказах на їх
обґрунтування, наданих суду у судовому
засіданні 23 липня 2014 року та протягом
судового розгляду справи.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 21 по 23 травня
2014 року проведено перевірку позивача,
за результатами якої 30 травня 2014 року
складено акт перевірки, відповідно до
висновків якого, податковий кредит
позивача за лютий 2014 року у розмірі
1989926,40 грн. та його податкові
зобов'язання за лютий 2014 року у розмірі
2011939,08 грн. підлягають коригуванню.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
норм і обставин.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.
75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1, п. 78.4 ст. 78, п.п. 79.2,
79.3 ст. 79 Податкового кодексу України
(далі - ПК України; у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), контролюючі органи
мають право проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні контролюючого органу.

Документальна позапланова перевірка
здійснюється за наслідками перевірок
інших платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу, в якому
зазначаються можливі порушення цим
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту.

Про проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

Документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам контролюючого органу
право розпочати проведення
документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час
проведення документальних невиїзних
перевірок не обов'язкова.

Тобто, документальна позапланова
невиїзна перевірка платника податків
проводиться виключно на підставі
рішення керівника контролюючого
органу, оформленого наказом, а право на
проведення такої перевірки надається
лише за умови повідомлення платника
податків про таку перевірку та
вручення (направлення) копії наказу про
проведення перевірки.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що перевірку позивача проведено на
підставі наказу від 21 травня 2014 року №
308, копію якого разом із повідомленням
про проведення перевірки вручено
особисто під розписку уповноваженій
особі позивача, що підтверджується
наявними у матеріалах справи копіями
розписок, тобто із дотриманням
встановлених законодавством вимог.

Стосовно наявності підстав для
проведення перевірки позивача суд
зазначає наступне.

Відповідно до пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК
України, контролюючі органи мають
право запитувати та вивчати під час
проведення перевірок первинні
документи, що використовуються в
бухгалтерському обліку, регістри,
фінансову, статистичну та іншу
звітність, пов'язану з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів,
виконанням вимог законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи.

Відповідачем на адресу позивача
направлявся письмовий запит від 16
квітня 2014 року № 3491/10/26-59-22-03 про надання
інформації та її документального
підтвердження.

Зі змісту письмового запиту
вбачається, що позивачу запропоновано
надати інформацію та її документальне
підтвердження для проведення
перевірки своєчасності відображення в
обліку та звітності операцій по
господарських відносинах із
товариством з обмеженою
відповідальністю "ТД "Укрнафторесурс",
товариством з обмеженою
відповідальністю "Катрал Юг" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Паливний Альянс", а
також формування даних податкового
обліку, оскільки за результатами
аналізу податкової звітності позивача,
отриманої у встановленому порядку,
виявлено факти, які свідчать про
порушення платником податків
податкового законодавства.

Відповідь на письмовий запит позивачем
надано шляхом направлення відповідачу
письмових пояснень від 07 травня 2014 року
№ 5 та їх документального
підтвердження.

Поряд з цим, зважаючи, що позивачем не у
повному обсязі надано інформацію щодо
фінансово-господарських відносин із
контрагентами, а також не усі
документи, про надання яких зазначено у
письмовому запиті, відповідачем
оформлено наказ, на підставі якого
проведено перевірку.

Стосовно висновків акту перевірки суд
зазначає наступне.

Реалізація органами Міністерства
доходів і зборів України контролю за
додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових
доходів, установлених законодавством,
здійснюється шляхом проведення
перевірок платників податків (крім
Національного банку України) у порядку,
встановленому ПК України.

За результатами проведених перевірок,
згідно з п. 86.1 ст. 86 ПК України,
контролюючі органи складають акт або
довідку такої перевірки. У разі
виявлення у ході перевірки порушень
податкового законодавства складається
акт. Якщо такі порушення відсутні, -
складається довідка.

При цьому, визначення сум платнику
податків, що підлягають сплаті до
бюджету, відповідно до ст. 58 ПК України,
здійснюється контролюючим органом
шляхом надіслання (вручення) платнику
податків податкового
повідомлення-рішення.

Платник податків, який вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
його права, свободи або інтереси, для їх
захисту, згідно з п. 1 ст. 6 КАС України,
має право звернутися до
адміністративного суду.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо платник податків вважає, що цими
рішеннями, діями чи бездіяльністю його
права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші обмеження прав чи свобод.

Тобто, платник податків на власний
розсуд визначає, чи порушені його права
рішеннями, дією або бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень. Однак,
такі рішення, дія або бездіяльність
повинні бути такими, що породжують,
змінюють або припиняють права та
обов'язки у сфері публічно-правових
відносин.

У свою чергу, висновки акту перевірки
та сам акт перевірки не є рішенням
суб'єкта владних повноважень, а тому не
породжує для платника податків
настання будь-яких юридичних наслідків
та не впливає на його права, обов'язки
та законні інтереси.

У постанові Верховного Суду України
від 10 вересня 2013 року № 21-237а13
зазначено, що дії, пов'язані з
включенням до акту висновків, є
обов'язковими, тоді як самі висновки
такими не є.

Висновки, викладені у акті, не
породжують обов'язкових юридичних
наслідків. Водночас судження
контролюючого органу про нікчемність
окремих угод є висновками тільки
контролюючого органу, зазначення яких
в акті перевірки не суперечить чинному
законодавству. Такі твердження акта
можуть бути підтверджені або
спростовані судом у разі спору про
законність рішень, дій, в основу яких
покладені згадувані висновки акта.

Акт перевірки не є рішенням суб'єкта
владних повноважень у розумінні ст. 17
КАС України, не зумовлює виникнення
будь-яких прав і обов'язків для осіб,
робота (діяльність) яких перевірялися,
тому його висновки не можуть бути
предметом спору. Акт перевірки є носієм
доказової інформації про виявлені
контролюючим органом порушення вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктами
господарювання, документом, на
підставі якого приймається відповідне
рішення контролюючого органу, а тому
оцінка акта, у тому числі й оцінка дій
службових осіб контролюючого органу
щодо його складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо
необхідності скасування наказу від 21
травня 2014 року № 308, оскільки такий
наказ, який є актом індивідуальної дії,
на момент розгляду даної справи є
реалізованим (проведено перевірку),
тобто є таким, що вичерпав свою дію.

Як зазначено у п. 5 рішення
Конституційного Суду України від 22
квітня 2008 року № 9-рп/2008 у справі
№1-10/2008, при визначенні природи
"правового акту індивідуальної дії"
правова позиція Конституційного Суду
України ґрунтується на тому, що
"правові акти ненормативного характеру
(індивідуальної дії)" стосуються
окремих осіб, розраховані на
персональне (індивідуальне)
застосування і після реалізації
вичерпують свою дію.

Стосовно неприйняття відповідачем
податкового повідомлення-рішення суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58, п. 54.3 ст. 54 ПК
України, у разі коли сума грошового
зобов'язання платника податків,
передбаченого податковим або іншим
законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до ст.
54 цього Кодексу (крім декларування
товарів, передбаченого для громадян),
або у разі коли за результатами
перевірки контролюючий орган
встановлює факт невідповідності суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: платник податків
не подає в установлені строки
податкову (митну) декларацію; дані
перевірок результатів діяльності
платника податків, крім електронної
перевірки, свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках; згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган; рішенням суду, що
набрало законної сили, особу визнано
винною в ухиленні від сплати податків;
дані перевірок щодо утримання податків
у джерела виплати, в тому числі
податкового агента, свідчать про
порушення правил нарахування,
утримання та сплати до відповідних
бюджетів податків і зборів,
передбачених цим Кодексом, у тому числі
податку на доходи фізичних осіб таким
податковим агентом; результати митного
контролю, отримані після закінчення
процедури митного оформлення та
випуску товарів, свідчать про
заниження або завищення податкових
зобов'язань, визначених платником
податків у митних деклараціях.

У ході розгляду справи судом також
з'ясовано, що податкове
повідомлення-рішення на підставі
висновків акту перевірки відповідачем
не приймалось, оскільки ним не
донараховано позивачу грошові
зобов'язання, тобто відсутні підстави
для прийняття такого рішення.

Суд зазначає, що такі діяння
(неприйняття податкового
повідомлення-рішення) відповідача
ставлять позивача у відповідну
невизначеність. Поряд з цим,
відсутність факту прийняття вказаного
рішення не порушує прав та не породжує
для позивача відповідних обов'язків.

Таким чином, із системного аналізу вище
викладених норм та обставин суд
прийшов до висновку, що заявлена
позивачем вимога про визнання
протиправними дій відповідача з
проведення заходів позапланової
невиїзної перевірки не підлягає
задоволенню.

Зважаючи, що відсутні підстави для
задоволення основної вимоги, за
переконанням суду, також відсутні
підстави для задоволення похідних від
неї вимог про визнання протиправними
дій відповідача щодо коригування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту позивача у розрізі
контрагентів на підставі акту
перевірки, а також зобов'язання
відповідача вилучити з діючих
електронних автоматизованих систем
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту у розрізі
контрагентів інформацію, внесену на
підставі акту перевірки.

До того ж, АІС "Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України" є програмним
продуктом, створеним для внутрішнього
користування контролюючими органами
для обробки зібраної інформації в
автоматичному режимі.

Наявність відповідної інформації в
автоматизованій базі даних не створює,
не змінює та не припиняє прав і
обов'язків платника податків, тобто не
породжує правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі вище викладених норм та
обставин вбачається, що позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "Ірс-Кунт" до
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними дій
відповідача та зобов'язання його
вчинити певні дії є безпідставним,
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Ірс-Кунт".

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 18
серпня 2014 року