Справа № 826/8819/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2014 року 08:03
№ 826/8819/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шулежка В.П.,
при секретарі Пасічнюк С.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування рішення про опис майна у
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернувся суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1
(надалі - ОСОБА_1, позивач) до Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (надалі - ДПІ в
Оболонському районі м. Києва,
відповідач) про скасування рішення №
2659/Б/26-34-25-25 від 01.04.2014р. про опис майна у
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує
тим, що приймаючи спірне рішення про
опис майна у податкову застану,
відповідач виходив з наявності у
позивача податкового боргу,
визначеного податковими
повідомленнями-рішеннями, які на
момент винесення рішення про опис
майна у податкову заставу вважаються
Позивач стверджує, що окремі податкові
повідомлення-рішення про зменшений
розмір суми податкового боргу, а також
податкова вимога на суму 943019,43 гри.
позивачу на його юридичну адресу не
надсилалися та особисто під розписку
йому не вручалися, що свідчить про
відсутність у нього податкового боргу
та безпідставність вжиття
відповідачем заходів забезпечення
виконання позивачем своїх грошових
зобов'язань пов'язаних з описом майна у
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, просив суд позов
Представник відповідача у судове
засідання не прибув, письмових
заперечень чи пояснень з приводу
заявлених позовних вимог суду не надав.
Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд
прийшов до висновку про доцільність
розгляду справи у письмовому
провадженні на підставі наявних
матеріалів справи.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, судом
встановлено наступне.
ОСОБА_1 зареєстрований Оболонською
районною у місті Києві державною
адміністрацією, в якості суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи з 30.12.1991р. (ідентифікаційний код
ДПІ в Оболонському районі м. Києва
відносно ОСОБА_1 винесено податкові
повідомлення-рішення від 19.03.2010р.
зобов'язання 1 054 902,00грн. з податку на
додану вартість, та від 19.03.2010р.
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 486 152,03 грн.
В подальшому, ДПІ в Оболонському районі
м. Києва винесено рішення від 01.04.2014р. №
2659/Б/26-34-25-25 про опис майна у податкову
заставу, яким описано майно, що
перебуває у власності (господарському
віданні або оперативному управлінні)
платника податку - ОСОБА_1
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог і наявність підстав для їх
задоволення виходячи з наступного.
Згідно п. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу
України, податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.
У відповідності до п. 56.1 ст. 56
Податкового кодексу України, рішення,
прийняті контролюючим органом, можуть
бути оскаржені в адміністративному або
судовому порядку.
Згідно п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу
України, з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу, платник податків має право
оскаржити в суді податкове
повідомлення-рішення або інше рішення
контролюючого органу у будь-який
момент після отримання такого рішення.
Рішення контролюючого органу,
оскаржене в судовому порядку, не
підлягає адміністративному
оскарженню. Процедура
адміністративного оскарження
вважається досудовим порядком
вирішення спору. При зверненні
платника податків до суду з позовом
щодо визнання недійсним рішення
контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Відповідно до п. 59.1 - п. 59.3 ст. 59
Податкового кодексу України, у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
контролюючий орган надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога не надсилається (не
вручається), якщо загальна сума
податкового боргу платника податків не
перевищує двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян. У разі
збільшення загальної суми податкового
боргу до розміру, що перевищує двадцять
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, контролюючий орган надсилає
(вручає) податкову вимогу такому
платнику податків. Податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання. Податкова
вимога повинна містити відомості про
факт виникнення грошового зобов'язання
та права податкової застави, розмір
податкового боргу, який забезпечується
податковою заставою, обов'язок
погасити податковий борг та можливі
наслідки його непогашення в
установлений строк, попередження про
опис активів, які відповідно до
законодавства можуть бути предметом
податкової застави, а також про можливі
дату та час проведення публічних
торгів з їх продажу.

Суд зазначає, що спірні правовідносини
на момент виникнення податкового боргу
регулювались нормами Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Пунктом 1.2 статті 1 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
встановлено, що податкове зобов'язання
- зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України;

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 ст. 3 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» передбачено, що активи
платника податків можуть бути
примусово стягнені в рахунок погашення
його податкового боргу виключно за
рішенням суду. В інших випадках
платники податків самостійно
визначають черговість та форми
задоволення претензій кредиторів за
рахунок активів, вільних від заставних
зобов'язань забезпечення боргу. У разі,
якщо такого платника податків визнано
банкрутом, черговість задоволення
претензій кредиторів визначається
законодавством про банкрутство.

У відповідності із пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» податкове зобов'язання
платника податків, нараховане
контролюючим органом відповідно до
пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону,
вважається узгодженим у день отримання
платником податків податкового
повідомлення, за винятком випадків,
визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

У разі коли платник податків вважає, що
контролюючий орган невірно визначив
суму податкового зобов'язання або
прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству з питань
оподаткування або виходить за межі
його компетенції, встановленої
законом, такий платник податків має
право звернутися до контролюючого
органу із скаргою про перегляд цього
рішення, яка подається у письмовій
формі та може супроводжуватися
документами, розрахунками та доказами,
які платник податків вважає за
потрібне надати (пп. 5.2. п. 5.2 ст. 5 Закону).

Остаточне рішення вищого
(центрального) органу контролюючого
органу за заявою платника податків не
підлягає подальшому адміністративному
оскарженню, але може бути оскаржене у
судовому порядку.

Підпунктом «а»пп. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» встановлено, що перша
податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання. Перша податкова вимога
містить повідомлення про факт
узгодження податкового зобов'язання та
виникнення права податкової застави на
активи платника податків, обов'язок
погасити суму податкового боргу та
можливі наслідки непогашення його у
строк.

Відповідно до підпункту «б» пп. 6.2.3 п. 6.2
ст. 6 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» друга податкова
вимога направляється не раніше
тридцятого календарного дня від дня
направлення (вручення) першої
податкової вимоги, у разі непогашення
платником податків суми податкового
боргу у встановлені строки. Друга
податкова вимога додатково до
відомостей, викладених у першій
податковій вимозі, може містити
повідомлення про дату - та час
проведення опису активів платника
податків, що перебувають у податковій
заставі, а також про дату та час
проведення публічних торгів з їх
продажу.

Згідно із пп. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6 вказаного
Закону, у разі коли у платника податків,
якому було надіслано першу податкову
вимогу, виникає новий податковий борг,
друга податкова вимога має містити
суму консолідованого боргу. При цьому
окрема податкова вимога щодо такого
нового податкового боргу не
виставляється.

Консолідованим вважається борг,
визначений у першій податковій вимозі,
збільшений на суму нового податкового
боргу, що виник до виставлення другої
податкової вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06.10.2010р. по справі № 2а-9094/10/2670 за
позовом ДПІ в Оболонському районі м.
Києва до ОСОБА_1 позовні вимоги
задоволено, стягнуто з суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 на користь Державного
бюджету України заборгованість по
податку на додану вартість у розмірі
1054902,00грн. та заборгованість по податку
з доходів фізичних осіб у розмірі
486152,03грн.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2013р. по
справі № 2а-9094/10/2670 скасовано постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06.10.2010р. та постановлено нову,
якою в задоволенні адміністративного
позову ДПІ в Оболонському районі м.
Києва до суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості - відмовлено.

Зокрема, апеляційна інстанція
зазначає, що ДПІ в Оболонському районі
м. Києва не була дотримана процедура
направлення податкових вимог, що
свідчить про відсутність підстав для
стягнення вказаної позивачем суми.

Судом встановлено, що перша податкова
вимога винесена 04.12.2001р. №1/357 на суму у
розмірі 365,25 грн., яку позивач отримав
17.12.2001 року, другу податкову вимогу
винесено 31.01.2002р. № 2/268 на суму 2327,32 грн.

Таким чином, оскільки податковий борг у
розмірі 1 541 054,03 грн., виник як після
першої податкової вимоги, так після
другої вимоги, а не в період часу між
винесеннями першої та другої
податкових вимог як того вимагає пп. 6.3.2
п. 6.3 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», а тому вказана сума
не є узгодженою.

У відповідності до п. 88.1 ст. 88
Податкового кодексу України, з метою
забезпечення виконання платником
податків своїх обов'язків, визначених
цим Кодексом, майно платника податків,
який має податковий борг, передається у
податкову заставу.

Згідно п. 89.1 - п. 89.3 ст. 89 Податкового
кодексу України, право податкової
застави виникає у разі: несплати у
строки, встановлені цим Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної платником податків у
податковій декларації, - з дня, що
настає за останнім днем зазначеного
строку; несплати у строки, встановлені
цим Кодексом, суми грошового
зобов'язання, самостійно визначеної
контролюючим органом, - з дня
виникнення податкового боргу. З
урахуванням положень цієї статті право
податкової застави поширюється на
будь-яке майно платника податків, яке
перебуває в його власності
(господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде прав
власності у майбутньому. У разі якщо
балансова вартість майна, на яке
поширюється податкова застава, є
меншою ніж сума податкового боргу
платника податків, право податкової
застави поширюється на таке майно. У
разі якщо балансова вартість такого
майна не визначена, його опис
здійснюється за результатами оцінки,
яка проводиться відповідно до Закону
України "Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні". У разі збільшення суми
податкового боргу складається акт
опису до суми, відповідної сумі
податкового боргу платника податків, у
порядку, передбаченому цією статтею.
Право податкової застави не
поширюється на майно, визначене
підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього
Кодексу, на іпотечні активи, що
належать емітенту та є забезпеченням
відповідного випуску іпотечних
сертифікатів з фіксованою дохідністю,
на грошові доходи від цих іпотечних
активів до повного виконання емітентом
зобов'язань за цим випуском іпотечних
сертифікатів з фіксованою дохідністю,
а також на склад іпотечного покриття та
грошові доходи від нього до повного
виконання емітентом зобов'язань за
відповідним випуском звичайних
іпотечних облігацій. Право податкової
застави не застосовується, якщо
загальна сума податкового боргу
платника податків не перевищує
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян. Майно, на яке
поширюється право податкової застави,
оформлюється актом опису. До акта опису
включається ліквідне майно, яке
можливо використати як джерело
погашення податкового боргу. Опис
майна у податкову заставу здійснюється
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, яке
пред'являється платнику податків, що
має податковий борг. Акт опису майна, на
яке поширюється право податкової
застави, складається податковим
керуючим у порядку та за формою, що
затверджені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику. Відмова
платника податків від підписання акта
опису майна, на яке поширюється право
податкової застави, не звільняє такого
платника податків від поширення права
податкової застави на описане майно. У
такому випадку опис здійснюється у
присутності не менш як двох понятих.

З урахуванням матеріалів справи та
норм законів, суд приходить до
висновку, що податкові зобов'язання
визначені відповідачем не набрали
статусу податкового боргу, а отже
рішення ДПІ в Оболонському районі м.
Києва про опис майна в податкову
заставу є протиправним.

Згідно зі ст. 93 Податкового кодексу
України, майно платника податків
звільняється з податкової застави з
дня: отримання контролюючим органом
підтвердження повного погашення суми
податкового боргу в установленому
законодавством порядку; визнання
податкового боргу безнадійним;
набрання законної сили відповідним
рішенням суду про припинення
податкової застави у межах процедур,
визначених законодавством з питань
банкрутства; отримання платником
податків рішення відповідного органу
про скасування раніше прийнятих рішень
щодо нарахування суми грошового
зобов'язання або його частини (пені та
штрафних санкцій) внаслідок проведення
процедури адміністративного або
судового оскарження.

Відповідно до п. 93.2 ст. 93 Податкового
кодексу України підставою для
звільнення майна платника податків
з-під податкової застави та її
виключення з відповідних державних
реєстрів є відповідний документ, що
засвідчує закінчення будь-якої з подій,
визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту
93.1 цієї статті.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача про скасування рішення
№ 2659/Б/26-34-25-25 від 01.04.2014р. про опис майна
у податкову заставу. підлягають
задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, не довів
правомірності прийнятого ним
оскаржуваного рішення з урахуванням
всіх встановлених фактичних обставин
та вимог законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, про обґрунтованість позовних
вимог і наявність підстав для їх
задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України
суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати рішення Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві № 2659/Б/26-34-25-25 від
01.04.2014р. про опис майна у податкову
заставу.

Стягнути з Державного бюджету України
за рахунок бюджетних асигнувань на
користь суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) понесені
ним витрати по сплаті судового збору в
розмірі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
В.П. Шулежко