Справа № 2а-2140/10/2470
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/2102/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів
Гончар Л.Я.,Єрьоміна А.В.

за участю:

секретаря
Левіної А.А.

представника позивача
неприбуття

представника відповідача
неприбуття

представника третьої особи
неприбуття

представника Генеральної

прокуратури України
Зарудяної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу першого
заступника прокурора Львівської
області на постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 30
вересня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2013 року

у справі № 2а-2140/10/2470

за позовом прокурора м. Чернівці

до Чернівецької міської ради

третя особа ОСОБА_3

про скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У травні 2010 року прокурор міста
Чернівці звернувся до Чернівецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Чернівецької міської ради
про визнання протиправним та
скасування пункту 12 додатку 4 рішення 50
сесії Чернівецької міської ради 5
скликання від 30.03.2010 № 1266 «Про надання
громадянам земельних ділянок в оренду
та внесення змін в раніше прийняті
рішення».

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 30.09.2010,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2013, у позові відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
перший заступник прокурора Львівської
області оскаржив їх у касаційному
порядку.

У касаційній скарзі касатор просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, справу направити
на новий судовий розгляд.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу ОСОБА_3 просила залишити рішення
судів попередніх інстанцій без змін, а
скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, розглянувши та
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи і
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, відповідач на підставі
дозволу на складання проекту
відведення, а саме рішення 30 сесії
міської ради 5 скликання від 17.07.2008 та
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 22.10.2009 №181835, прийняв
рішення від 30.03.2010 № 1266. Пунктом 12
додатку 4 рішення № 1266 «Про надання
громадянам земельних ділянок в оренду
та внесення змін в раніше прийняті
рішення» ОСОБА_3 затверджено проект
відведення та надано в оренду строком
на три роки для обслуговування
прибудови земельну ділянку по АДРЕСА_1
площею 0,0191 га.

Прибудинкова територія будинку
АДРЕСА_1 на час прийняття оспорюваного
пункту рішення не була визначена та не
була закріплена, розпорядником
земельної ділянки була Чернівецька
міська рада.

Вважаючи оспорюваний у справі пункт
рішення відповідача протиправним,
позивач виніс протест від 23.04.2010, який
Чернівецькою міською радою відхилено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що оспорюваний пункт
рішення від 30.03.2010 № 1266 відповідач
прийняв правомірно, оскільки він є
розпорядником спірної земельної
ділянки і наділений повноваженнями
розпоряджатись землями в межах міста, а
спірна земельна ділянка передана в
оренду за рахунок земель запасу
міської ради.

У судових рішеннях суди попередніх
інстанцій посилались на положення
наказу Держкомзему,
Держкоммістобудування,
Держжитлокомунгоспу та Фонду
держмайна України від 05.05.1996 № 31/30/53/396,
яким затверджено Положення про порядок
встановлення та закріплення меж
прибудинкових територій існуючого
житлового фонду та надання у спільне
користування або спільну сумісну
власність земельних ділянок для
спорудження житлових будинків.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується зі вказаними висновками
судів попередніх інстанцій, а рішення
цих судів вважає передчасними і
помилковими з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові акти названим
вимогам процесуального закону не
відповідають у зв'язку з наступним.

Суд касаційної інстанції звертає увагу
на те, що наказ Держкомзему,
Держкоммістобудування,
Держжитлокомунгоспу та Фонду
держмайна України від 05.05.1996 № 31/30/53/396
втратив чинність згідно з наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах, Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України, Фонду державного майна
України від 13.12.2005 № 383/13/3161. Тобто суди
попередніх інстанцій безпідставно
посилались на положення цього
нормативно-правового акта, який
втратив чинність задовго до виникнення
спірних правовідносин у цій справі.

Положеннями статті 5 Закону України
«Про основи містобудування» визначена
необхідність врахування громадських
інтересів при плануванні і забудові
територій, участь громадян, об'єднань
громадян в обговоренні містобудівної
документації, проектів окремих
об'єктів містобудування. При
плануванні і забудові територій
населених пунктів врахування
громадських інтересів здійснюється
відповідно до ст.13 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» та
інших законодавчих актів.

Стаття 23 Закону України «Про
планування і забудову територій»
передбачає, що планування окремої
земельної ділянки, будівництво на ній
будинків і споруд власниками або
користувачами здійснюються з
урахуванням законних інтересів інших
власників або користувачів земельних
ділянок, будинків і споруд.

Відповідно до Державних санітарних
правил планування та забудови
населених пунктів, затвердженими
наказом МОЗ України від 19.06.1996 № 173,
дворові території мікрорайонів
повинні мати достатні розміри для
забезпечення різних видів відпочинку
та занять усіх груп населення.

З огляду на викладене доводи
касаційної скарги заслуговують на
увагу, у зв'язку з чим наявні підстави
для її задоволення та скасування
оскаржуваних судових рішень.

Частиною першою статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій під час
прийняття рішень по суті спору у цій
справі було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що унеможливило встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи та
прийняття рішення по суті спору суду
першої інстанції потрібно дослідити,
чи були повідомлені мешканці будинку
АДРЕСА_1 у м. Чернівці щодо вирішення
питання про виділення земельної
ділянки ОСОБА_3 для забудови. Також
необхідно встановити, чи існують
належні та допустимі докази сповіщення
відповідачем мешканців вказаного
будинку про громадські слухання;
перевірити та надати відповідну
правову оцінку тому, чому затверджено
проект відведення та надано в оренду
для обслуговування прибудови земельну
ділянку ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 площею 190 м2,
хоча дозвіл на прибудову житлового
будинку надано площею 50 м2; з'ясувати
невідповідність розмірів земельної
ділянки по відношенню до прибудови та
встановити необхідність саме такого
розміру земельної ділянки для
прибудови площею 50 м2.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу першого заступника
прокурора Львівської області
задовольнити.

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2013 року в цій справі
скасувати, справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

А.В. Єрьомін

Згідно з оригіналом помічник судді

М.Р. Мергель