Справа № 820/4127/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2014 року
м. Київ К/800/53548/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Блажівської Н.Є,
Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.07.2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2013 року

у справі № 820/4127/13-а

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Інститут
Укроргверстатінпром»

до Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Приватне акціонерне товариство
«Інститут Укроргверстатінпром»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Основ'янської об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.07.2013 року
у справі № 820/4127/13-а, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2013 року,
позов задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Основ'янської міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби від 21.01.2013 року №
в частині збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
прибуток в розмірі 126 334, 00 грн., в тому
числі за основним платежем 126 333, 00 грн.
та штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 1, 00 грн. Скасовано податкове
повідомлення-рішення Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби
від 09.04.2013 року № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість в розмірі
50 981, 50 грн., в тому числі за основним
платежем 37 436, 00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 13 545, 00
грн. В задоволенні позову в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби
від 21.01.2013 року № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на прибуток в розмірі 59 896, 25
грн., в тому числі за основним платежем
47 917, 00 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями у сумі 11 979, 25 грн. відмовлено.
В задоволенні позову в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби
від 09.04.2013 року № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість в розмірі
47 916, 25 грн., в тому числі за основним
платежем 38 333, 00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 9 583, 25
грн. відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
планової виїзної перевірки Приватного
акціонерного товариства «Інститут
Укроргверстатінпром» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 30.06.2012 року,
відповідачем складено акт від 07.11.2012
року № 3843/22-104/00224900, яким встановлено
порушення пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, пп.201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість у сумі 74 106, 00
грн.; пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138,
пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток у сумі 174 250, 00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 21.01.2013 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток у сумі 186 230, 25 грн., в тому числі
за основним платежем - 174 250, 00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 11 980, 25 грн.; № , яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість у
сумі 112 397, 75 грн., в тому числі за
основним платежем - 75 769, 00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 36 628, 75 грн.

За результатами адміністративного
оскарження, податкове
повідомлення-рішення від 21.01.2013 року №
скасовано в частині збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 13 500, 00 грн. та
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09.04.2013 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у загальному розмірі 98
897, 75 грн., у тому числі за основним
платежем - 75 769, 00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 23 128, 75
грн.

Підставою для прийняття податкових
повідомлень-рішень став висновок
податкового органу щодо
неправомірного формування позивачем
валових витрат по контрагентам: ТОВ
«Техенергоресурс», ТОВ «Промтехноопт»
та неправомірного формування
податкового кредиту по контрагентам:
ТОВ «Техенергоресурс», ТОВ
«Техсервис-Восток», ТОВ «Сталікс», ТОВ
«Експо-Центр «Господар», ТОВ «Компанія
«ФБР», ТОВ «Вега-А».

Задовольняючи позов частково, суди
попередніх інстанцій прийшли до
висновку щодо відсутності порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, і як наслідок,
неправомірного прийняття відповідачем
податкових повідомлень-рішень в
частині.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що господарські відносини
позивача з контрагентом ТОВ
«Промтехноопт» були предметом
дослідження у справах № 2а-252/12/2070 та №
2а-9953/12/2070, рішеннями яких встановлено
реальність господарських операцій
позивача з ТОВ «Промтехноопт»,
податкові повідомлення-рішення
скасовано.

Відповідно до частини першої ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судами вірно зазначено, що
висновки податкового органу щодо
заниження позивачем податку на
прибуток по взаємовідносинам з ТОВ
«Промтехноопт» при виконанні договору
від 01.02.2011 року № 02/12 є неправомірними.

Висновок податкового органу щодо
порушення позивачем вимог пп. 7.4.1, пп.
7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, пп.201.1 ст. 201
Податкового кодексу України
ґрунтується на даних «Автоматизованої
системи співставлення розшифровок
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів»,
згідно яких по контрагентам: ТОВ
«Техсервис-Восток», ТОВ «Сталікс», ТОВ
«Експо-Центр «Господар», ТОВ «Вега-А»
не встановлено декларування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у відповідних
податкових періодах.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова
накладна, що видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою подальшого їх використання у
господарській діяльності.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що суми податку на додану
вартість, сплачені позивачем у ціні
придбаних товарів по господарським
операціям з контрагентами: ТОВ
«Техсервис-Восток», ТОВ «Сталікс», ТОВ
«Експо-Центр «Господар», ТОВ «Вега-А»
віднесено позивачем до податкового
кредиту у відповідному податковому
періоді на підставі податкових
накладних, оформлених відповідно до
вимог законодавства, а відтак висновок
податкового органу щодо завищення
позивачем податкового кредиту є
помилковим.

Судами вірно відхилено доводи
відповідача щодо не задекларованих
податкових зобов'язань контрагентами
позивача, оскільки порушення
контрагентом податкової дисципліни не
може бути підставою для обмеження
права покупця на податковий кредит за
умови реальності господарської
операції. Податкове законодавство не
ставить в залежність право платника
податку на формування податкового
кредиту в залежність від дотримання
вимог податкового законодавства
іншими суб'єктами господарювання.
Відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Висновок податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту по господарській операції з
ТОВ «Компанія «ФБР», ґрунтується на
тому, що позивачем не надано до
перевірки оригінал податкової
накладної, виписаної ТОВ «Компанія
«ФБР». Судами встановлено, що актом
перевірки порушень по вказаному
контрагенту не виявлено, при цьому
позивачем надано оригінал податкової
накладної, виписаної ТОВ «Компанія
«ФБР», що спростовує вказаний висновок
податкового органу.

Аналіз норм п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» та пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» дає підстави вважати, що
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені та підтверджені
належним чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність здійснення господарської
операції.

Судами встановлено, що первинні
бухгалтерські документи по договору
позивача з ТОВ «Техенргоресурс»
унеможливлюють встановлення зв'язку
результатів послуг від ТОВ
«Техенргоресурс» з господарською
діяльністю позивача.

Таким чином, є вірним висновок
податкового органу, з яким погодилися
суди попередніх інстанцій, щодо
неправомірного формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
по господарській операції з ТОВ
«Техенргоресурс».

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави
вважати, що судами першої та
апеляційної інстанцій ухвалено
обґрунтовані рішення, які постановлені
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для їх
скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.07.2013 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2013 року
у справі № 820/4127/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Н.Є.Блажівська

М.В.Сірош