Справа № 823/2355/14
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року
справа № 823/2355/14

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Каліновської А.В.,

при секретарі судового засідання
Будченку А.Ю.,

за участю:

представника позивача : Грязона Р.М.,

представника відповідача: Ведули М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія Грано СВ" до
державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський
окружний адміністративний суд з
вищезазначеним позовом, в якому
просить визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 03.07.2014р.
№ та №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач помилково дійшов висновку
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства, оскільки з
контрагентами ТОВ "Гатіора", ТОВ
"Крістенс" здійснені реальні
господарські операції, на
підтвердження яких, станом на час
проведення позапланової виїзної
документальної перевірки позивача
були наявні всі первинні документи.
Станом на час здійснення господарських
операцій ТОВ "Гатіора", ТОВ "Крістенс"
були зареєстровані в єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, а тому
наявність кримінального провадження
щодо керівників ТОВ "Гатіора", ТОВ
"Крістенс" не може бути негативним
наслідком для позивача.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з підстав
зазначених вище.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, просив у задоволенні
позову відмовити повністю, з огляду на
те, що позивачем завищено податковий
кредит за період з жовтня 2013 року по
січень 2014 року по правовідносинам з ТОВ
"Гатіора", ТОВ "Крістенс", у зв'язку із
відсутністю між контрагентами
реального здійснення господарських
операцій, оскільки 05.03.2014р. в єдиному
реєстрі досудових розслідувань
зареєстровано кримінальне провадження
за ознаками злочину, передбаченого ч. 3
ст. 212 КК України відносно посадових
осіб ТОВ "Гатіора", ТОВ "Крістенс", що
свідчить про відсутність реального
здійснення господарських операцій.
Також представник відповідача
зазначив, що податковим органом при
проведенні перевірки використано
довідку про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Гатіора" щодо
господарських взаємовідносин із
платниками податків за період з 01.01.2014
по 28.02.2014 від 31.03.2014р. №161/26-56-22-01-03/38091733 та
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Крістенс" щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.01.2014 року по 31.01.2014 року від 31.03.2014р.
№352/26-58-22-07-17/38022110.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, розглянувши подані
документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю "Компанія
Грано СВ" зареєстроване як юридична
особа 30.10.2012р., ідентифікаційний код
38469401, що підтверджується випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
Серії АД № 442639 та довідкою з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (ЄДРПОУ) АА № 906084,
копії яких містяться у матеріалах
справи.

На підставі наказу ДПІ у м. Черкасах ГУ
Міндоходів у Черкаській області від
10.06.2014р. № 920 та змін до наказу від
12.06.2014р. № 935, направлень від 10.06.2014р. №
411/23-01-22-06 та від 12.06.2014р. № 415/23-01-22-06
проведено позапланову виїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія Грано СВ"
(код 38469401) в зв'язку з отриманням
заперечення.

За результатами вищезазначеної
перевірки ДПІ у м. Черкасах ГУ
Міндоходів у Черкаській області
складено акт від 23.06.2014р. №219/23-01-22-06/38469401
(далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення
товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія Грано СВ"
вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, ст. 44, п. 138.2 ст.
138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, в результаті чого
встановлено заниження податку на
прибуток всього в сумі 569819 грн. в тому
числі за 2013 рік в сумі 569819 грн.

Також, у висновку акту перевірки
вказано на порушення позивачем вимог п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, п. 16 Порядку «Про затвердження
форми податкової накладної та порядку
її заповнення» від 01.11.2011р. № 1379, п. 18
Порядку «Про затвердження форми
податкової накладної та порядку її
заповнення» від 14.01.2014р. № 10, в
результаті чого встановлено заниження
позивачем податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету всього на
суму 1092637 грн. 96 коп., в тому числі за
жовтень 2013 року в сумі 167763 грн. 77 коп., за
листопад 2013 року в сумі 254105 грн. 09 коп.,
за грудень 2013 року в сумі 177940 грн. 56 коп.,
за січень 2014 року в сумі 492828 грн. 54 коп.

На підставі вищезазначеного акта
перевірки ДПІ у м. Черкасах ГУ
Міндоходів у Черкаській області
винесено податкове
повідомлення-рішення від 03.07.2014р.
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 1092638 грн. 00 коп.,
нараховані штрафні санкції у сумі 273159
грн. 00 коп., всього на суму 1365797 грн. 00
коп. та податкове повідомлення-рішення
від 03.07.2014р. №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у сумі 569819 грн. 00
коп., нараховані штрафні санкції у сумі
142455 грн. 00 коп., всього на суму 712274 грн. 00
коп.

14.07.2014 року ТОВ "Компанія Грано СВ"
оскаржило податкові
повідомлення-рішення до Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області

Головне управління Міндоходів у
Черкаській області своїм рішенням від
31.07.2014р. № 16045/23-00-10-0210 скаргу ТОВ
"Компанія Грано СВ" залишила без
задоволення, а вказані податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкасах
ГУ Міндоходів у Черкаській області без
змін.

Питання, пов'язані з формуванням
платником податку на прибуток і
податку на додану вартість валових
витрат та податкового кредиту,
врегульовано ст.ст. 138, 139, 198 Податкового
кодексу України.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1
названої статті ПК України витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактичні
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операцій, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суду від 01.11.2011р.
№1936/11/13-11 зазначено, що документи та
інші дані, що спростовують реальність
здійснення господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
тощо. При цьому сама собою наявність
або відсутність окремих документів, а
так само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально

складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, у ТОВ
"Компанія Грано СВ" наявні та були
надані для перевірки всі договори,
доповнення до них, первинні облікові та
податкові документи, з якими
Податковий кодекс України, пов'язує
право платника на формування
податкового кредиту з ПДВ та витрат.
Дані первинні документи не визнані
недійсними, а тому вважаються
належними доказами по справі.

Слід наголосити, що перевіркою не
встановлено факт безтоварності
господарської операції з придбання
позивачем товару (робіт, послуг) у
вищезгаданого контрагента.

Зазначене надало позивачу підстави для
формування податкового кредиту
внаслідок придбання вказаних робіт
(послуг) у відповідних податкових
періодах.

Отже, фактичне виконання вказаних
господарських операцій свідчить про їх
наповненість належним юридичним
змістом, що тягне за собою настання
передбачених законом правових
наслідків, зокрема, в частині
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість.

Необґрунтованим є посилання
відповідача на договори доручення ТОВ
"Гатіора", ТОВ "Крістенс", в яких не
визначені відповідальні особи, які
підписували дані договори (в кінці
договорів стоїть лише підпис без
зазначення прізвища відповідальної
особи), оскільки із вступних частин
укладених між позивачем та ТОВ
"Гатіора", ТОВ "Крістенс" договорів
доручення вбачаються прізвища та
ініціали відповідальних осіб
(директорів), які діють на підставі
Статутів підприємств, які й підписали
дані договори на їх звороті.

Під час здійснення перевірки та
винесення оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідач
послався на довідку про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Гатіора" щодо господарських
взаємовідносин із платниками податків
за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 від 31.03.2014р.
№161/26-56-22-01-03/38091733 та акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Крістенс" щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.01.2014 року по 31.01.2014 року від 31.03.2014р.
№352/26-58-22-07-17/38022110.

Крім того, представник відповідача
наголошував, що 05.03.2014р. в єдиному
реєстрі досудових розслідувань
зареєстровано кримінальне провадження
за ознаками кримінального провадження,
передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України
відносно посадових осіб ТОВ "Гатіора",
ТОВ "Крістенс", що свідчить про
відсутність реального здійснення
господарських операцій.

Однак суд зауважує, що порядок та
спосіб виконання контрагентами
позивача своїх договірних зобов'язань,
а також належне чи неналежне виконання
контрагентами обов'язків, покладених
на них законом як на суб'єктів
господарювання - як то подача
звітності, сплата податків та інше, не
впливає на дійсність та значимість
господарської операції для самого
позивача, оскільки такі операції
фактично мали місце і були направлені
на досягнення конкретної економічної
та господарської мети. Протилежного
відповідачем суду не доведено.

Вищевикладене спростовує висновок
відповідача про наявність у позивача
умислу штучного формування
податкового кредиту та
необґрунтованого завищення від'ємного
значення податку на прибуток задля
власної вигоди.

У довідці Вищого адміністративного
суду України від 15.04.2010 року «Про
результати вивчення та узагальнення
практики застосування
адміністративними судами окремих норм
Закону «Про податок на додану
вартість» викладено, зокрема, що
ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку,
при цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Отже, допущені порушення одним
платником податків у відображенні у
податковому обліку певної
господарської операції, не впливають
на права та обов'язки іншого платника
податків.

Таким чином, враховуючи, що позивачем
жодних порушень не вчинено, відповідач
безпідставно поклав на позивача
відповідальність за дії його
контрагентів (ТОВ "Гатіора", ТОВ
"Крістенс").

Крім того, судом не береться до уваги
посилання представника відповідача на
відсутність у ТОВ "Компанія Грано СВ"
оформлених відряджень для службових
осіб, які отримували
товарно-матеріальні цінності, оскільки
порушення норм трудового
законодавства не може бути підставою
для не включення відповідних сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Крім того, наявні в матеріалах
адміністративної справи податкові
накладні містять всі необхідні
реквізити та оформлені належним чином,
із акту перевірки вбачається, що
порушень при їх оформленні в ході
проведення перевірки не встановлено.

Таким чином, усі первинні документи
позивача, оформлені у відповідності до
вимог вищезазначених норм
законодавства, а тому являються
підставою для включення відповідних
сум податку на додану вартість до
складу податкового кредиту.

Оскільки на момент виконання
господарських операцій контрагенти
позивача мали статус платників податку
на додану вартість та дійсні свідоцтва
платників ПДВ, відповідно, зазначені
суб'єкти господарювання мали право і на
нарахування податку та складання
податкових накладних, адже таке право
надано Законом лише для осіб, що
зареєстровані в якості платника
податку на додану вартість.

Отже, всі податкові накладні виписані
ТОВ "Гатіора", ТОВ "Крістенс", як
платником податку на додану вартість
станом на момент спірних
правовідносин,
підприємства-контрагенти під час
здійснення господарських операцій
перебували на обліку в органах ДПІ, на
час вчинення угод знаходилось в ЄДРПОУ.
Доказів зворотнього в акті не наведено,
доказів зворотнього відповідачем не
надано.

Під час судового розгляду справи
відповідачем не наведено жодних
доводів та не подано будь-яких доказів,
в розумінні статей 69, 70 КАС України, які
б могли свідчити про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди: безтоварний та/або
фіктивний характер здійснених
операцій, постійне придбання позивачем
товару у посередників, контрагенти
яких систематично протиправно не
сплачували ПДВ до бюджету.

Отже, наявність у платника податку
(позивача у справі) виданої йому
податкової накладної є достатніми
підставами для формування податкового
кредиту, з урахуванням підтвердження
реального здійснення господарської
операції.

Суд звертає увагу, що неприпустимість
притягнення до відповідальності
однієї компанії, у випадку за
неправомірні дії іншої компанії
підтверджується практикою
Європейського суду з прав людини. Так, в
пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД
проти Болгарії" Європейський суд з прав
людини дійшов такого висновку: "…Суд
вважає, що компанія-заявник не повинна
нести відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський
суд з прав людини повторно підтвердив у
рішенні у справі "Бізнес Сепорт Сентре
проти Болгарії", у пункті 23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес Сепорт
Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

Рішення Європейського суду з прав
людини згідно з статтею 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", як зазначалося
вище, мають в Україні значення джерела
права. Більше того, частина 2 статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України вимагає врахування практики
Європейського суду з прав людини при
вирішенні справ.

У свою чергу, органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Крім того, суд звертає увагу, що в
довідці про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Гатіора" щодо
господарських взаємовідносин із
платниками податків за період з 01.01.2014
по 28.02.2014 від 31.03.214р. №161/26-56-22-01-03/38091733 та
в акті про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Крістенс" щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.01.2014 року по 31.01.2014 року від 31.03.214р.
№352/26-58-22-07-17/38022110 на які посилався
контролюючий орган в акті перевірки
позивача, зазначені періоди, починаючи
з січня 2014 року, однак перевірка
позивача проводилась за 2013 рік.

Отже, враховуючи сукупність
встановлених вище обставин справи, суд
приходить до висновку про наявність
факту здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ "Гатіора",
ТОВ "Крістенс", а тому податкові
повідомлення-рішення від 03.07.2014р.
№ та № є протиправними та
підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідач не довів правомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення. Натомість
позивач обґрунтував правомірність
заявлених позовних вимог. За таких
обставин суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Відповідно до положень ст. 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України

Керуючись ст.ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області
№ від 03.07.2014р.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області
№ від 03.07.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія Грано СВ" 4872
(чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) 00
коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 01
вересня 2014 року.