Справа № 819/720/14-а
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
Справа
№ 5550/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Кушнерика М.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 7.05.2014 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до
Тернопільської районної державної
лікарні ветеринарної медицини про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення з посади,

В С Т А Н О В
И В :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із адміністративним позовом, в
якому просить визнати частково
незаконним та скасувати наказ
начальника Тернопільської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини від 12.02.2014 р. № 05-к про
звільнення його з посади, зобов'язання
відповідача поновити його на роботі
та виплатити заробітну плату за час
вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
його було притягнуто до
відповідальності за ч. 1 ст. 172-4 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, натомість абз. 2 ч. 2
ст. 22 Закону України «Про засади
запобігання та протидії корупції» було
введено в дію Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо реалізації
державної антикорупційної політики» №
224-VII від 14.05.2013 р., та внесено відповідні
зміни в п. 7-1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів
про працю України, на підставі якого
його звільнено з посади. Оскільки
спірні правовідносини виникли до
внесення відповідних змін, вважає таке
звільнення неправомірним, та наказ
таким, що підлягає до скасування з
поновленням на роботі з виплатою
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 7.05.2014 року
позивачу в задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив ОСОБА_1 через свого
представника в суді ОСОБА_2, який в
апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позову. Апеляційні вимоги
обґрунтовує доводами позовної заяви.
Зокрема, посилається на незаконність
звільнення на підставі норми
трудового законодавства, яка на час
вчинення правопорушення, за яке він був
притягнутий до адміністративної
відповідальності, не існувала.

Представник відповідача подав суду
заяву про розгляд справи в порядку
письмового провадження, інші особи, які
беруть участь в справі, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, проте в судове
засідання не прибули, що є підставою
для її розгляду в порядку письмового
провадження за наявними в ній
матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

В справі встановлено, що наказом
відповідача від 02.03.2011 р. № 05-к ОСОБА_1
призначено на посаду завідувача
ветдільницею Тернопільської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини (а. с. 55).

Наказом від 08.01.2014 р. № 03-к позивача було
закріплено за Козівківською дільницею
Тернопільської районної лікарні
ветеринарної медицини ( а. с. 54).

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду від 15.04.2013 р., яка
набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-4 КУпАП України та п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про засади запобігання та
протидії корупції» та накладено на
нього адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 850 грн. з
конфіскацією отриманої винагороди
від роботи за сумісництвом в сумі 256,50
грн. в дохід держави ( а. с. 6-7).

Позивача було визнано винним в тому, що
працюючи на посаді завідувача
Баворівської дільниці ветеринарної
медицини Тернопільської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини та будучи особою,
уповноваженою на виконання функцій
держави, він брав участь в роботі
дільничної виборчої комісії по виборах
народних депутатів України в жовтні 2012
року в якості її члена, при цьому
порушив обмеження щодо сумісництва та
одержав неправомірну винагороду в сумі
256,50 грн.

Копія постанови суду була отримана
відповідачем 13.05.2013 року.

07.02.2014 р. прокуратурою Тернопільського
району на підставі постанови № 40 про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням законів
у Тернопільській районній державній
лікарні проведено перевірку
додержання вимог Закону України « Про
засади запобігання та протидії
корупції» та ст. 36 КЗпП України, в
частині звільнення з посад осіб, у
зв'язку з притягненням їх до
відповідальності за корупційні
правопорушення, пов'язані з порушенням
обмежень, передбачених цим законами ( а.
с. 42).

За результатами перевірки 08.02.2014 р. за
№ 64-717 вих. 14 прокурором внесено
відповідачу подання про усунення
порушень вимог законодавства про
засади запобігання і протидії
корупції, яким вимагалося розглянути
його та вжити невідкладних заходів до
усунення порушень вимог закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» причин та умов, що їм
сприяють, вирішити питання про
звільнення завідувачів Козівківської
та Настасівської дільниць
держветмедицини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із
займаних посад як таких, що вчинили
корупційні правопорушення, на підставі
п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та повідомити
про результати розгляду подання та
вжиті заходи у 15 денний строк з дня
отримання подання ( а. с. 37-38).

На виконання вимог подання 12.02.2014 р.
начальником Тернопільської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини видано наказ № 10-к, яким
ОСОБА_1 на підставі п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України звільнено з посади завідувача
Козівківсьської дільниці ветмедицини
з 12.02.2014 р.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржуваний наказ
відповідача відповідає вимогам закону,
в зв'язку з чим його звільнення з посади
є правомірним.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин,
дострокове припинення повноважень
особи на виборній посаді, припинення
повноважень посадової особи на посаді,
звільнення, що здійснюється за
рішенням Президента України, Верховної
Ради України, Кабінету Міністрів
України, звільнення військової
посадової особи з військової служби у
зв'язку з притягненням до
відповідальності за корупційне
правопорушення, а також відсторонення
такої особи від виконання службових
повноважень у випадках, передбачених
частиною першою цієї статті,
здійснюється з урахуванням
особливостей, визначених Конституцією
і законами України.

Інші особи, яких притягнуто до
кримінальної або адміністративної
відповідальності за корупційні
правопорушення, пов'язані з порушенням
обмежень, передбачених цим Законом,
підлягають звільненню з відповідних
посад у триденний строк з дня отримання
органом державної влади, органом
місцевого самоврядування,
підприємством, установою, організацією
копії відповідного судового рішення,
яке набрало законної сили, якщо інше не
передбачено законом.

Оскільки позивач як особа,
уповноважена на виконання функцій
держави, порушив встановлені законом
обмеження та вчинив правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 172-4 КУпАП України та
п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про засади
запобігання та протидії корупції»
(порушення обмеження щодо сумісництва
та суміщення з іншими видами
діяльності), що доведено в судовому
порядку з накладенням
адміністративного на нього стягнення
у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. з
конфіскацією отриманої винагороди
від роботи за сумісництвом в сумі 256,50
грн. в дохід держави, то відповідно до
ч.2 ст. 22 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
право в подальшому на перебування на
посаді він втратив та підлягав
звільненню.

Недотримання відповідачем
встановленого строку - три дні на
звільнення з дня отримання ним копії
відповідного судового рішення, яке
набрало законної сили, не породжує у
позивача права на продовження
перебування на посаді та бути особою,
уповноваженою на виконання функцій
держави в подальшому.

Однак, ОСОБА_1 продовжував працювати на
аналогічній посаді завідувача
Козівківською дільницею
Тернопільської районної лікарні
ветеринарної медицини.

Порушення відповідачем вимог
законодавства щодо не проведення
звільнення ОСОБА_1 з посади у
встановлений законом строк стало
наслідком внесення подання прокурора
Тернопільського району, за
результатами розгляду якого
відповідачем було прийнято
оскаржуваний наказ про звільнення
позивача з посади.

Та обставина, що на час вчинення
правопорушення та розгляду справи в
суді норма п.7-1 ст. 36 КЗпПУ, на яку
посилається відповідач як на правову
підставу для звільнення, не існувала,
не свідчить про незаконність
оскаржуваного наказу, оскільки
обов'язок такого звільнення випливав з
положень ч.2 ст. 22 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» у відповідній редакції,
згідно якої особи, яких притягнуто до
кримінальної або адміністративної
відповідальності за корупційні
правопорушення, пов'язані з порушенням
обмежень, передбачених цим Законом,
підлягають звільненню з відповідних
посад у триденний строк з дня отримання
органом державної влади, органом
місцевого самоврядування,
підприємством, установою, організацією
копії відповідного судового рішення,
яке набрало законної сили, якщо інше не
передбачено законом.

Оскільки позивач вчинив корупційне
правопорушення, пов'язане з порушенням
обмежень, передбачених Законом, він
підлягав звільненню з посади і це не
погіршувало його становище, оскільки
норма п.7-1 ст. 36 КЗпПУ щодо підстав
звільнення за змістом повністю
відповідає змісту абз. 2 ч.2 ст. 22 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції».

Посилання відповідача в наказі про
звільнення на п.7-1 ст. 36 КЗпПУ, в зв'язку
з наведеним, не є протиправним.

Суд першої інстанції повно встановив
фактичні обставини справи, дав належну
оцінку доказам, правильно застосував
норми матеріального та процесуального
права та ухвалив постанову, підстав для
скасування якої не має.

Доводи апелянта щодо безпідставності
звільнення позивача з посади
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 7.05.2014 року в
справі №819/720/14а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

М.П. Кушнерик