Справа № 463/4617/14-а
Суддя: Стрепко Н. Л.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у
справі

03 вересня 2014 року

Суддя Личаківського районного суду м.
Львова, розглянувши матеріали
адміністративного позову
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння» до Львівської міської ради,
ОСОБА_2, третя особа: Реєстраційна
служба Львівського міського
управління юстиції про скасування
ухвали Львівської міської ради та
державного акту на право власності,
зобов'язання до вчинення дій,-

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовною
заявою до відповідачів про визнання
незаконною та скасування ухвали
Львівської міської ради від 26 липня 2012
року № 1713 «Про затвердження громадянам
технічних документацій із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельні ділянки,
і передачу громадянам у власність,
спільну сумісну власність та оренду
земельних ділянок» в частині пункту 62
додатку. Крім того, просить визнати
протиправними дії ОСОБА_2, пов'язані із
проведенням державної реєстрації
права власності на земельну ділянку, що
знаходиться за адресою: м. Львів, вул.
Піскова, 13.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

У відповідності до пунктів 6, 7
постанови № 3 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року при
вирішенні питань, пов'язаних із
компетенцією судів у спорах, що
виникають із земельних відносин, судам
слід ураховувати роз'яснення,
викладені в пунктах 2 і 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року № 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно з постановою Пленуму
Верховного Суду України від 19 березня
2010 року № 2), а також Рішення
Конституційного Суду України від 01
квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів „а", „б", „в", „г"
статті 12 Земельного кодексу України,
пункту 1 частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України.

При цьому суди мають виходити з того, що
згідно зі статтями 13 і 14 Конституції
України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК
земля та земельні ділянки є об'єктами
цивільних прав, а держава і
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок. Отже,
суд має з'ясувати, є спір
приватноправовим або
публічно-правовим; чи виник спір із
відносин, урегульованих нормами
цивільного права, чи пов'язані ці
відносини зі здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності;
чи виник спір щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень при реалізації ним
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї), регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного
Кодексу України; далі - ЗК). Захист судом
прав на землю у цих відносинах
здійснюється способами, визначеними
статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому
числі шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI
«Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності», про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК), про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Згідно з п. 2 постанови № 7 пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» (із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року № 2) за
загальним правилом розмежування
компетенції судів з розгляду земельних
та пов'язаних із земельними
відносинами майнових спорів
відбувається залежно від суб'єктного
складу їх учасників. Ті земельні та
пов'язані із земельними відносинами
майнові спори, сторонами в яких є
юридичні особи, а також громадяни, що
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статус
суб'єкта підприємницької діяльності,
розглядаються господарськими судами, а
всі інші - в порядку цивільного
судочинства, крім спорів, зокрема, щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень при реалізації ними
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин, вирішення
яких згідно з пунктами 1, 3 частини
першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
віднесено до компетенції
адміністративних судів.

Виходячи з положень статей 8, 124
Конституції, статей 26, 30, 87- 90, 97, 100, 102, 118,
123, 128, 143- 146, 149, 151, 153- 158, 161, 210, 212
Земельного кодексу України, глав 27, 33, 34
Цивільного кодексу України, статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України, статті 12 Господарського
процесуального кодексу України судам
підсудні справи за заявами, зокрема:
про вирішення земельного спору, що
відповідно до визначеної ЗК
компетенції розглядався органом
місцевого самоврядування чи органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, з рішенням якого одна зі
сторін у земельному спорі не
погоджується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 109 КАС
України суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі
лише якщо заяву не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства.

Враховуючи вищенаведене та беручи до
уваги, що спір фактично стосується
майнових прав відповідача ОСОБА_2 на
земельну ділянку, суд приходить до
переконання, що даний спір слід
розглядати в порядку цивільного
судочинства, у зв'язку з чим відмовляє у
відкритті провадження у справі. Крім
того, суд роз'яснює позивачу, що розгляд
таких справ відбувається в порядку
цивільного судочинства.

Керуючись ч. 1 ст. 109 КАС України, суд -

ухвалив:

У відкритті провадження у справі за
адміністративним позовом
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння» до Львівської міської ради,
ОСОБА_2, третя особа: Реєстраційна
служба Львівського міського
управління юстиції про скасування
ухвали Львівської міської ради та
державного акту на право власності,
зобов'язання до вчинення дій -
відмовити.

Роз'яснити позивачу Регіональному
ландшафтному парку «Знесіння», що
розгляд таких справ здійснюється в
порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду в порядку і
строки встановлені ст. 186 КАС України.

Суддя:
Стрепко Н. Л.