Справа № 686/141/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 686/141/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Приступа
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому на постанову
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 10 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому про перерахунок пенсії
, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області з адміністративним позовом до
УПФУ в м. Хмельницькому про перерахунок
пенсії. Позовні вимоги мотивовано тим,
що ОСОБА_2 надав Управлінню ПФУ у м.
Хмельницькому заяву з проханням
зробити перерахунок з грудня 2010 року
призначеної йому пенсії з врахуванням
даних в частині інших виплат.
Управління ПФУ у м. Хмельницькому
листом від 10 грудня 2013 року №563/с-09
відмовило у перерахунку. Вважаючи таке
рішення неправомірним, просив визнати
відмову протиправною, зобов'язати
управління провести перерахунок
пенсії, а також стягнути моральну
шкоду.

Відповідно до постанови Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 10.02.2014 року
адміністративний позов задоволено
частково. Не погоджуючись із рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
суд скасувати постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, які мають значення для справи
та порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представники сторін
не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином. Про
причини неявки в судове засідання суд
не повідомили, клопотань про
відкладення розгляду справи не
направляли.

Позивач в судове засідання не з'явився,
однак направив на адресу суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу, які
долучені до матеріалів справи, з яких
вбачається, що апеляційну скаргу
позивач не визнає повністю, проти її
задоволення заперечує, вважаючи
рішення суду першої інстанції
законним, обґрунтованим і таким, що
відповідає фактичним обставинам
справи. Просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, рішення суду
першої інстанції - без змін, а розгляд
справи проводити без його участі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про його дату, час і
місце, а також враховуючи те, що їх явка
в судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
частини 6 статті 12, частини 1 статті 41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - скасуванню, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, позивач ОСОБА_2
працював на посаді заступника
начальника управління - начальника
відділу державної податкової
адміністрації у Хмельницькій області
далі та з 1 серпня 2010 року перебував на
обліку в Управлінні пенсійного фонду
України у м. Хмельницькому як інвалід II
групи загального захворювання, що
підтверджується пенсійним
посвідченням від 20 січня 2002 року. 22
рудня 2010 року позивач звільнився з
займаної посади у зв'язку із виходом на
пенсію, як інвалід II групи.

23 грудня 2010 року Управлінню ПФУ у м.
Хмельницькому для нарахування пенсії
були надані дві довідки про складові
заробітної: посадовий оклад, надбавка
за ранг, або спеціальні звання,
надбавка за вислугу років; - надбавки та
премії, що подаються для призначення
пенсії відповідно до Закону України
«Про державну службу» за формою, що
затверджена постановою правління
Пенсійного фонду України від 30 жовтня
2008 року №19-11.

26 листопада 2013 року позивач надав
Управлінню ПФУ у м. Хмельницькому заяву
з проханням зробити перерахунок з
грудня 2010 року призначеної йому пенсії
з врахуванням даних в частині інших
виплат. На звернення позивача про
здійснення перерахунку пенсії,
Управління ПФУ у м. Хмельницькому
листом від 10 грудня 2013 року №563/с-09
відмовило з посиланням на ст.33 Закону
України «Про державну службу» та
постанову Кабінету Міністрів України
від 31 травня 2000 року №865 "Про деякі
питання вдосконалення визначення
розмірів заробітку для обчислення
пенсії".

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу», у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин,
пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
від сум їх заробітної шати, на які
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. За кожний повний рік
роботи понад 10 років на державній
службі пенсія збільшується на один
відсоток заробітку, але не більше 90
відсотків заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України
«Про державну службу», заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, та надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Згідно із ч.ч.6, 7 ст.33 Закону України
«Про державну службу», державним
службовцям можуть встановлюватися
надбавки за високі досягнення у праці і
виконання особливо важливої роботи,
доплати за виконання обов'язків
тимчасово відсутніх працівників та
інші надбавки і доплати, а також
надаватися матеріальна допомога для
вирішення соціально - побутових питань.
Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ст.37-1 Закону України «Про
державну службу», перерахунок пенсії
здійснюється виходячи із сум
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу на момент
виникнення права на перерахунок
пенсії.

Відповідно п. 2.3.3 ст. 2 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13.01.2004
року №5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 27.01.2004 року за №114/8713,
матеріальна допомога, що має
систематичний характер, надана всім
або більшості працівників (на
оздоровлення, у зв'язку з екологічним
станом) входить до складу фонду оплати
праці.

Відтак суд першої інстанції дійшов
обґрунтовано правильного висновку про
те, що до складу заробітної плати
держаного службовця включаються також
інші виплати. При цьому слід врахувати,
що надбавки, запроваджені нормативно -
правовими актами, матеріальна допомога
належать до додаткових видів грошового
забезпечення й приймаються в
розрахунок при нарахуванні пенсії лише
особам, які отримували такі надбавки
під час перебування на державній
службі та були звільнені зі служби
після їх впровадження.

Відповідно до ч.1 ст. 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до ст.41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до доходу у виді
заробітної плати враховуються: суми
виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно з цим Законом
були фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Отже, отримувані застрахованою особою
суми виплат, з яких були фактично
нараховані та сплачені страхові внески
або збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування, враховуються в
заробіток (дохід) застрахованої особи
для обчислення пенсії незалежно від
того, чи входять вони до структури
заробітної плати.

Те саме стосується і сум індексації
заробітної плати, на які також були
нараховані страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. Суми індексації є
складовою заробітної плати і входять
до складу фонду оплати праці. В
порушення вимог ст. 37 Закону України
№3723- XII, ст. 66 Закону України №1788-ХІІ
Управлінням ПФУ у м. Хмельницькому до
заробітку для обчислення пенсії не
було включено суми індексації, як «вид
оплати праці», на який нараховувався
збір на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Тому пенсія повинна обчислюватися із
заробітної плати, яка фактично
отримувалась на день призначення, в
тому числі матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально - побутових питань
та суми індексації заробітної плати, на
які нараховувались страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що
судом першої інстанції необґрунтовано
поновлено позивачу строк звернення до
суду з даним позовом. Зокрема, як
вбачається з матеріалів справи, пенсія
позивачу була призначена з грудня 2010
року. 26.11.2013 року (а.с. 12) позивач
звернувся із заявою про перерахунок
пенсії, і 10.12.2013 року отримав відмову,
яку і оскаржує в даній справі. Ухвалою
від 06.02.2014 року суд першої інстанції
постановив ухвалу про поновлення
строку звернення до суду, оскільки
такий строк позивач пропустив, на думку
суду, з поважних причин. Проте з
матеріалів справи судом не вбачається
наявності таких обставин, натомість
позивач пенсію отримував регулярно,
періодично, про її розмір та умови
нарахування був повідомлений. Тому і
підстави для перерахунку йому пенсії з
часу її призначення відсутні. За
встановлених обставин, керуючись
статтями 99-100 КАС України,
адміністративний позов, поданий поза
межами шестимісячного строку
звернення до суду (з 23.12.2010 року по 19.06.2013
року), необхідно залишити без розгляду.
Питання щодо обґрунтованості рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позову сторонами
не оскаржується, і апеляційним судом не
переглядається.

Статтею 99 КАС України встановлено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала (ст. 100 КАС України).

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
судом норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому задовольнити частково .

Постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 10 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому про перерахунок
пенсії, - скасувати .

Адміністративний позов в частині
позовних вимог за період з 23 грудня 2010
року по 19 червня 2013 року - залишити без
розгляду.

Прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову
управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому врахувати при
розрахунку пенсії ОСОБА_2, відомості в
частині інших виплат, що викладені у
довідці про складові заробітної плати
(надбавки та премії), що подається для
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати управління пенсійного
фонду України у м. Хмельницькому
врахувати суми матеріальної допомоги
на оздоровлення та матеріальної
допомоги на оздоровлення і
матеріальної допомоги на
соціально-побутові потреби та суми
індексації заробітної плати як
невід'ємну частину складової
заробітної плати, з якої проводиться
нарахування пенсії ОСОБА_2, в тому числі
при виникненні права на черговий
перерахунок пенсії відповідно до
чинного законодавства.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у м. Хмельницькому
здійснити перерахунок призначеної
пенсії ОСОБА_2 починаючи з 20 червня 2013
року з врахуванням матеріальної
допомоги на оздоровлення, матеріальної
допомоги на соціально-побутові
питання, суми індексації заробітної
плати, та виплатити різницю в пенсії.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.