Справа № 824/2440/14-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/2440/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

відповідача - Тененика Є.В., представник
на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області на ухвалу Чернівецького
окружного адміністративного суду від 08
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області до Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" про
стягнення коштів , -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року управління Пенсійного
фонду України в Сторожинецькому районі
Чернівецької області звернулось до
суду з позовом до ПАТ "Брокбізнесбанк"
(відділення №1 Чернівецького РВ) про
стягнення грошових коштів в сумі 413,63
грн.

Ухвалою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 08.07.2014 року
відмовлено у відкритті провадження у
справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати ухвалу суду та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги.

03.09.2014 року управлінням Пенсійного
фонду України в Сторожинецькому районі
Чернівецької області подано
клопотання про участь в судовому
засіданні в режимі відеоконференції.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 1221 КАС
України питання про участь особи у
судовому засіданні в режимі
відеоконференції вирішується судом за
наявності відповідного клопотання або
за власною ініціативою не пізніш як за
п'ять днів до дня проведення такого
судового засідання.

Отже враховуючи вищевказану норму суд
апеляційної інстанції не бере до уваги
заявлене клопотання.

Крім того, відповідно до ухвали
апеляційного суду 14.08.2014 року явка
представника позивача в судове
засідання визнавалась обов'язковою.

Враховуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції ухвалив
здійснювати розгляд за відсутності
представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а ухвалу суду
першої інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження
суд першої інстанції зазначив, що у
спірних правовідносинах відповідач
діє як суб'єкт переказу коштів, будучи
учасником платіжної системи, а позивач
діє як користувач платіжної системи
(отримувач коштів). У даних
правовідносинах сторони не пов'язані
відносинами "влада - підпорядкування",
натомість, спір пов'язаний з
несвоєчасним перерахуванням коштів на
банківський рахунок управління
Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області.

Отже, чинним законодавством України не
передбачено права позивача на
звернення до адміністративного суду з
такого роду позовами, а також
враховуючи відсутність у вказаних
відносинах влади і підпорядкування,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що даний спір не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції враховуючи наступні
обставини.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, справою адміністративної
юрисдикції може бути переданий на
вирішення адміністративного суду спір,
який виник між двома (кількома)
конкретними суб'єктами суспільства
стосовно їхніх прав та обов'язків у
конкретних правових відносинах, у яких
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти відповідно зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа) у спірних
правовідносинах не здійснює вказані
владні управлінські функції щодо
іншого суб'єкта, який є учасником спору,
такий спір не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України ознак справи
адміністративної юрисдикції, і,
відповідно, не повинен вирішуватись
адміністративним судом.

Отже, необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім тих, для
яких законом встановлено інший порядок
судового вирішення.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.

В силу ч. 4 ст. 50 КАС України передбачено,
що громадяни України, іноземці чи особи
без громадянства, їх об'єднання,
юридичні особи, які не є суб'єктами
владних повноважень, можуть бути
відповідачами лише за
адміністративним позовом суб'єкта
владних повноважень: 1) про тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 2)
про примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 3) про примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України; 4) про
обмеження щодо реалізації права на
мирні зібрання (збори, мітинги, походи,
демонстрації тощо); 5) в інших випадках,
встановлених законом.

Таким чином, суб'єкт владних
повноважень до суду в порядку
адміністративного судочинства з
позовом до не суб'єкта владних
повноважень може звернутися лише у
вказаних вище випадках або ж у випадках
прямо передбачених в законі.

Так, предметом спору є стягнення
коштів, які були перераховані ОСОБА_3
при придбанні нерухомого майна згідно
з договором купівлі-продажу житлового
будинку від 24.02.2014 року.

30.04.2014 року управління направило
претензію до ПАТ «Брокбізнесбанк» та
відділенні №1 Чернівецького РВ АТ
«Брокбізнесбанк» з вимогою
перерахувати збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування за
придбання нерухомого майна.

На казану претензію Чернівецьке РВ АТ
«Брокбізнесбанк» надіслав відповідь, в
якій зазначив, що в АТ «Брокбізнесбанк»
запроваджено тимчасову адміністрацію
строком на три місяці з 03.03.2014 року по
02.06.2014 року, під час якої не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів.

Відповідно до ч. 10 ст. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» виконавчі
органи Пенсійного фонду застосовують
до банків такі фінансові санкції: 1) за
несвоєчасне перерахування або
несвоєчасне зарахування на банківські
рахунки органів Пенсійного фонду та
Накопичувального фонду сум страхових
внесків, фінансових санкцій,
зазначених у частині дев'ятій цієї
статті, сум інвестиційного доходу,
одержаного від інвестування коштів
Накопичувального фонду, за несвоєчасне
перерахування за платіжними
документами виконавчих органів
Пенсійного фонду та несвоєчасне
зарахування на банківські рахунки сум
коштів Пенсійного фонду та
Накопичувального фонду, які
використовуються на цілі, передбачені
цим Законом, нараховується пеня з
розрахунку 0,1 відсотка зазначених сум,
розрахована за кожний день
прострочення їх перерахування
(зарахування) та накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно не
зарахованих (неперерахованих) сум; 2) за
порушення вимог, передбачених частиною
дванадцятою статті 20 цього Закону,
накладається штраф у розмірі суми
страхових внесків, яка підлягає сплаті
страхувальником.

В силу абз. 2 ч. 13 ст. 106 вказаного Закону
суми пені та штрафів, передбачених
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, підлягають сплаті
страхувальником, банком чи
організацією, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, протягом десяти
робочих днів з дня одержання
відповідного рішення. При цьому в цей
же строк страхувальник, банк чи
організація, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, має право оскаржити
зазначене рішення до вищого органу
Пенсійного фонду або в судовому
порядку з одночасним обов'язковим
письмовим повідомленням про це
відповідного виконавчого органу
Пенсійного фонду, яким прийнято це
рішення.

Абзацом третім п. 14 ст. 106 Закону
визначено, що суми пені та фінансових
санкцій, застосованих за порушення
порядку та строків обчислення,
нарахування та сплати страхових
внесків стягуються в тому ж порядку, що
й недоїмка із сплати страхових внесків.

У зв'язку з вищевикладеним судом
апеляційної інстанції ухвалою від
14.08.2014 року було витребувано в
управління Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі докази
застосування до відділення №1
Чернівецького РВ АТ «Брокбізнесбанк»
фінансових санкцій за неперерахування
коштів в сумі 413,63 грн.

Проте управлінням Пенсійного фонду не
були виконані вимоги вказаної ухвали, а
тому суд дійшов висновку, що між
позивачем та відповідачем не виникло
владно-управлінських відносин,
оскільки позивачем не було притягнуто
ПАТ «Брокізнесбанк» до
відповідальності передбаченої ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та не було прийнято
рішення про нарахування пені або
накладення штрафів.

Отже є правильними висновок суду
першої інстанції, що зважаючи на статус
сторін та характер спірних
правовідносин, дана справа підсудна
господарському суду.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не викликають сумнівів
щодо правильності висновків суду
першої інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області, - залишити без задоволення, а
ухвалу Чернівецького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
11 вересня 2014 року .

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.