Справа № 1423/20260/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1423/20260/2012

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради на постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва від 18
червня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради про стягнення допомоги
дітям до 3-х років,-

В С Т А Н О В И В:

10.12.2012 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради то просила зобов'язати
Департамент зробити перерахунок
виплачених коштів та виплати на її
користь у сумі, кратній 60 розмірам
прожиткового мінімуму - як за другу
дитину.

Постановою Центрального
районного суду м. Миколаєва від 18
червня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено. Зобов'язано Департамент
праці та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради
перерахувати ОСОБА_1 одноразову
допомогу на народження доньки ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_1), обчисливши її у сумі,
передбаченої законом для народження
другої дитини. Зобов'язано Департамент
праці та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради виплатити
ОСОБА_1 різницю між нарахованою
відповідно до цієї постанови та
фактично сплаченою сумами одноразової
допомоги на народження доньки ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_1).

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради 30.07.2013 р. подав апеляційну
скаргу, в якій зазначав, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми матеріального і
процесуального права та просить
скасувати постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва від 18.06.2013 р.
з винесенням нової постанови, якою
відмовити позивачу у задоволені даного
позову.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
її задоволення, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

ОСОБА_1 вперше звернулась до Управління
соціальних виплат і компенсацій
Центрального району Департаменту
22.02.2012 р. для отримання допомоги у
зв'язку з вагітністю та пологами.

10.04.2012 р. позивачка надала до Управління
Центрального району документи,
підтверджуючі факт народження дитини -
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та не надала
документів, підтверджуючих наявність
інших дітей, зокрема, ОСОБА_3 -
(ІНФОРМАЦІЯ_2)

У своїй заяві про призначення всіх
видів соціальної допомоги від 10.04.2012 р.,
позивачка надала згоду щодо виплати їй
допомоги при народженні дитини у
розмірі, встановленому при народженні
першої дитини.

Також, остання надала відомості про
знаходження її іншої дитини - ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_2) у дитячому будинку на
повному державному забезпеченні.

Адміністрацією Миколаївського
обласного будинку дитини підтверджено
(лист № 1436 від 10.09.2012р.), що ОСОБА_3 -
(ІНФОРМАЦІЯ_2) перебувала у
вищезазначеному закладі у період з
26.05.2010р. до дати вибуття дитини до
матері - 02.07.2012р., відповідно до Акту
передачі дитини від 02.07.2012р., на повному
державному забезпеченні.

Рішенням Центрального районного суду
від 03.05.2012р. по справі № 1423/3824/2012 було
встановлено, що ОСОБА_1 до укладення
шлюбу мала прізвище Кондратюк, 24.03.2010р.
покинула свою дитину - ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_2) у відділенні № 1 обласної
дитячої інфекційної лікарні.

Рішенням виконкому Миколаївської
міської ради від 21.04.2010р. № 470 покинуту
дитину - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) було
направлено до Миколаївського будинку
дитини на повне державне забезпечення.

Та тільки у 2012 році ОСОБА_1 було
ініційовано встановлення факту
родинних відносин між нею та ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_2).

Вирішуючи справу по суті, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка
ніколи не відмовлялась від виховання
своєї доньки - ОСОБА_3, а перебування
цієї дитини поза родиною було
зумовлено за рішенням органів опіки та
піклування.

Колегія судів апеляційного суду уважно
дослідивши матеріали справи,
категорично не може погодитися з
такими висновками суду 1-ї інстанції, з
огляду на наступне.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
мають дитину до трьох років, на їх
соціальну захищеність шляхом надання
пільг і державної соціальної підтримки
визначені та закріплені в Законі
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Так, ст.15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції до
28 грудня 2007 року) передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Разом з тим, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», який
набрав чинності з 01 січня 2008 року,
частину 1 ст.15 вищезазначеного Закону
було викладено в новій редакції,
відповідно до якої, допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень.

Зазначений Закон України не
скасований, Конституційним Судом
України в частині викладення в новій
редакції частини першої ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» неконституційним не визнаний,
а тому є чинним.

Проте, в матеріалах справи не міститься
жодних документів, окрім свідчень
самої позивачки, які б документально
підтверджували намагання останьої
повернути покинуту доньку - ОСОБА_3 у
інфекційній лікарні з будинку дитини
до 02.07.2012р.

Як вже зазначалося вище, рішенням
Центрального районного суду від
03.05.2012р. було встановлено факт родинних
відносин між ОСОБА_1, і ОСОБА_3, а саме те,
що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_3

Виходячи з цього, на момент виплати
позивачці державної допомоги при
народженні дитини - ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_1) її інша дитина - ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_2) знаходилась на повному
державному утриманні та вихованні у
будинку дитини, під опікою державного
опікуна, а не на утриманні та вихованні
позивачки або батька дитини.

Відповідно до ч. 6 п. 13 Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого
постановою КМУ від 27.12.2001 р. №1751 (далі -
Порядок), розмір та строк виплати
допомоги, яка призначається одному з
батьків дитини, визначається з
урахуванням кількості живонароджених
та усиновлених дітей (враховуючи
померлих), які до дитини перебували на
утриманні особи, якій призначається
допомога, її чоловіка, (дружини), крім
дітей, від виховання яких зазначена
особа (її чоловік, дружина) відмовилась,
а також дітей, які передані на
виховання іншій особі, та повнолітньої
дочки (сина) чоловіка, які не були
усиновлені дружиною.

У відповідності до рішення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
від 21.04.2010р. № 470, ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2)
була направлена па повне державне
забезпечення до Миколаївського
будинку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з даними будинку дитини з
26.05.2010р. до 02.07.2012р., тобто до моменту
передачі ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2), що
підтверджується актом про факт
передачі дитини від 02.07.2012р., відповідно
до вимог ст. 245 СК України, остання
знаходилась на піклуванні державного
опікуна - головного лікаря будинку
дитини - Литвинової О.І.,.

Отже, оскільки до народження ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_1), інша дитина - ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_2) знаходилась на утриманні
та вихованні у будинку дитини,
позивачка не має права на перерахунок
одноразової допомоги на народження
дитини у розмірі, який передбачений
законом для народження другої дитини.

Відповідно до ч. 24 п. 13 Порядку, розмір
допомоги при народженні дитини може
бути переглянутий органом праці та
соціального захисту населення за умови
зверненя особи та, безпосередньо,
підтвердження факту проживання та
утримання одним з батьків інших дітей,
які не були під час визначення розміру
допомоги.

Також, позивачка - ОСОБА_1 особисто не
зверталась до відповідача з метою
перегляду розміру допомоги при
народженні дитини з суми, кратній 30
розмірам прожиткового мінімуму у суму,
кратну 60 розмірам прожиткового
мінімуму для дітей віком до шести
років, встановленим на день народження
дитини.

Разом з тим, в період виплати
зазначеної допомоги, дочка - ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_2) не знаходилась на
утриманні та вихованні позивачки та її
колишнього чоловіка, а знаходилась під
опікою державного опікуна на повному
державному утриманні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачка не має права для здійснення
їй перерахунку розміру допомоги при
народженні дитини - ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_1) у сумі, кратній 60 розмірам
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6-ти років.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі наведених вище положень
чинного законодавства України, судова
колегія приходить до висновку про те,
що відповідачем обґрунтовано було
відмовлено позивачці у виплаті їй
соціальної допомоги по догляду за
дитиною.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, до
того ж, висновки суду не відповідають
обставинам справи та ґрунтуються на
невірному тлумаченні норм діючого у
цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Таким чином, враховуючи, що судом
першої інстанції було порушено норми
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а також, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, судова
колегія, діючи в межах позовних вимог
та доводів апеляційної скарги,
керуючись п.п.3,4 ч.1 ст.202 КАС України,
вважає за необхідне задовольнити
апеляційну скаргу, скасувати постанову
суду першої інстанції, прийняти нову
постанову та відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 195,197,198,202,203,205,207,254 КАС
України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради - задовольнити.

Постанову Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 червня 2013 року -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко