Справа № 820/12433/14
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2014 р.
№
820/12433/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Мороко
А.С., розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-промисловий
фондовий регістр" до Реєстраційної
служби Харківського міського
управління юстиції, державного
реєстратора юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ОСОБА_1 про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгово-промисловий
фондовий регістр" звернулося до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просить суд визнати
неправомірними дії державного
реєстратора юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ОСОБА_1, що мали місце
27.06.2014 року при винесенні повідомлення
про відмову у проведенні державної
реєстрації змін до установчих
документів позивача; скасувати
повідомлення державного реєстратора
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ОСОБА_1 № 04-13-10/6597 від
27.06.2014 року про відмову у проведенні
державної реєстрації змін до
установчих документів позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що повідомлення про відмову у
проведенні державної реєстрації змін
до установчих документів позивача
винесено державним реєстратором
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ОСОБА_1, в порушення
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", оскільки
позивачем при невідображенні
відомостей про місцезнаходження
юридичної особи в установчих
документах правомірно застосовано
положення Цивільного та
Господарського кодексів України.

Представник відповідачів надав до суду
заперечення на позов, у яких зазначив,
що стаття 4 Закону України "Про
господарські товариства" вимагає
зазначення в установчих документах
господарських товариств таких даних,
зокрема як місцезнаходження
підприємства. В установчих документах
позивача не містилися відомості про
місцезнаходження, у зв'язку з чим і
винесено повідомлення про відмову у
проведенні державної реєстрації змін
до установчих документів позивача.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, звернулися до суду з
клопотанням про розгляд справи за їх
відсутності.

Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами. Фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється, згідно до вимог статті
41 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
задоволення позову, виходячи з
наступного.

24 червня 2014 року представником
товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-промисловий
фондовий регістр" до реєстраційної
служби Харківського міського
управляння юстицію надано документи
відповідно до частини 1 статті 29 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців" для державної реєстрації
змін до установчих документів
юридичної особи.

Згідно повідомлення державного
реєстратора юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ОСОБА_1 від 27.06.2014 року
про відмову у державній реєстрації за
вих. № 04-13-10/6597, позивачу повідомлено
про відмову у проведенні Державної
реєстрації змін до установчих
документів на підставі
невідповідності установчих документів
вимогам частини 3 статті 8 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців".

Суд вважає, що дії державного
реєстратора юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ОСОБА_1 щодо винесення
оскаржуваного повідомлення є
незаконними, а повідомлення
необґрунтованим та таким, що підлягає
скасуванню, виходячи з наступного.

Відносини, які виникають у сфері
державної реєстрації юридичних осіб, а
також фізичних осіб - підприємців
регулює Закон України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" від 15.05.2003 року № 755-ІV.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", державна реєстрація
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців - це засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно частини 1 статті 17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", відомості про
юридичну особу або фізичну особу -
підприємця включаються до Єдиного
державного реєстру шляхом внесення
записів на підставі відомостей з
відповідних реєстраційних карток та
відомостей, що надаються юридичними
особами державному реєстратору за
місцезнаходженням реєстраційної
справи згідно із законодавством
України.

Вимоги до оформлення документів, які
подаються державному реєстратору
встановлені статтею 8 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців".

Відтак, документи, які відповідно до
вимог цього Закону подаються
(надсилаються поштовим відправленням
або електронним документом) державному
реєстратору, повинні бути викладені
державною мовою.

Установчі документи (установчий акт,
статут або засновницький договір,
положення) юридичної особи повинні
містити відомості, передбачені
законом. Відповідальність за
відповідність установчих документів
законодавству несуть засновники
(учасники) юридичної особи.

Установчі документи юридичної особи, а
також зміни до них, викладаються
письмово, прошиваються,
пронумеровуються та підписуються
засновниками (учасниками) або
уповноваженими особами, якщо законом
не встановлено інший порядок їх
затвердження. У випадках, які
передбачені законом, установчі
документи повинні бути погоджені з
відповідними державними органами.

Внесення змін до установчих документів
юридичної особи оформляється окремим
додатком або викладенням установчих
документів у новій редакції. На
титульній сторінці додатка до
установчих документів юридичної особи
робиться відмітка про те, що зазначені
документи є невід'ємною частиною
відповідних установчих документів.

Відповідно до статті 30 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців",
державний реєстратор відмовляє у
проведенні державної реєстрації змін
до установчих документів юридичної
особи за наявності підстав,
встановлених частиною першою статті 27
цього Закону.

Так, згідно частини 1 статті 27 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців", підставами для відмови у
проведенні державної реєстрації
юридичної особи є:

- невідповідність відомостей, які
вказані в реєстраційній картці на
проведення державної реєстрації
юридичної особи, відомостям, які
зазначені в документах, що подані для
проведення державної реєстрації
юридичної особи;

- невідповідність установчих
документів вимогам частини третьої
статті 8 цього Закону;

- порушення порядку створення
юридичної особи, який встановлено
законом, зокрема:

- наявність обмежень на зайняття
відповідних посад, встановлених
законом щодо осіб, які зазначені як
посадові особи органу управління
юридичної особи;

- невідповідність відомостей про
засновників (учасників) юридичної
особи відомостям щодо них, які
містяться в Єдиному державному
реєстрі;

- наявність обмежень щодо вчинення
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженою ними особою
юридичних дій, які встановлені абзацом
четвертим частини другої статті 35
цього Закону;

- наявність в Єдиному державному
реєстрі найменування, яке тотожне
найменуванню юридичної особи, яка має
намір зареєструватися;

- використання у найменуванні
юридичної особи приватного права
повного чи скороченого найменування
державного органу або органу місцевого
самоврядування, або похідних від цих
найменувань, або історичного
державного найменування, перелік яких
встановлюється Кабінетом Міністрів
України;

- невідповідність найменування
юридичної особи вимогам закону щодо
найменування окремих видів юридичних
осіб (банк, кредитна спілка,
недержавний пенсійний фонд тощо);

- встановлена іншими законами заборона
використання у найменуванні юридичної
особи певних термінів, абревіатур,
похідних термінів.

Відмова у проведенні державної
реєстрації юридичної особи з інших
підстав не допускається.

Суд зазначає, що представник
відповідачів у наданих до суду
письмових запереченнях вказує на те, що
позивачу відмовлено у проведені
державної реєстрації змін до
установчих документів юридичної особи
з причин незазначення у статутних
документах місцезнаходження юридичної
особи відповідно до статті 4 Закону
України "Про господарські товариства",
яка вимагає зазначення в установчих
документах господарських товариств їх
місцезнаходження.

Суд з такою позицією відповідачів не
погоджується, з наступних підстав.

Так, стаття 4 Закону України "Про
господарські товариства" вимагає
зазначення в установчих документах
господарських товариств таких даних,
як відомості про вид товариства,
предмет і цілі його діяльності, склад
засновників та учасників, найменування
та місцезнаходження, розмір та порядок
формування статутного фонду, порядок
розподілу прибутків та збитків, склад
та компетенція органів товариства й
порядок ухвалення ними рішень, перелік
питань, для ухвалення яких необхідна
одностайність або кваліфікована
більшість голосів, порядок внесення
змін до установчих документів і
порядок ліквідації та реорганізації
товариства.

Проте, суд звертає увагу на те, що у
відповідності до Закону України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" від 03.03.2005 року № 2452
зазначення відомостей про
місцезнаходження юридичної особи в
установчих документах (статуті) цієї
юридичної особи не є обов'язковим.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 2452 Кабінету
Міністрів України у тримісячний термін
з дня опублікування цього Закону
необхідно привести свої
нормативно-правові акти у
відповідність із цим законом.

Відповідно до зазначених змін, з статті
88 Цивільного кодексу України та частин
2, 4 статті 57 Господарського кодексу
України, якими встановлені відомості,
які повинні бути зазначені в
установчих документах та статутах
суб'єктів господарювання, виключена
інформація про місцезнаходження
юридичної особи.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що оскільки додаткові вимоги відносно
змісту статуту, як передбачено Законом
України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 03.03.2005
року № 2452, до Закону України "Про
господарські товариства" не вносилось,
суд приходить до висновку, що
зазначення відомостей у статуті про
місцезнаходження підприємства не є
обов'язковою умовою в розумінні
чинного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 57
Господарського Кодексу України в
установчих документах повинні бути
зазначені найменування суб'єкта
господарювання, мета і предмет
господарської діяльності, склад і
компетенція його органів управління,
порядок прийняття ними рішень, порядок
формування майна, розподілу прибутків
та збитків, умови його реорганізації та
ліквідації, якщо інше не передбачено
законом.

У відповідності до статті 88 Цивільного
Кодексу України у статуті товариства
вказуються найменування юридичної
особи, органи управління товариством,
їх компетенція, порядок прийняття ними
рішень, порядок вступу до товариства та
виходу з нього, якщо додаткові вимоги
щодо змісту статуту не встановлені цим
Кодексом або іншим законом, у
засновницькому договорі товариства
визначаються зобов'язання учасників
створити товариство, порядок їх
спільної діяльності щодо його
створення, умови передання товариству
майна учасників, якщо додаткові вимоги
щодо змісту засновницького договору не
встановлені цим Кодексом або іншим
законом, в установчому акті установи
вказується її мета, визначаються майно,
яке передається установі, необхідне
для досягнення цієї мети, структура
управління установою. Якщо в
установчому акті, який міститься у
заповіті, відсутні окремі із
зазначених вище положень, їх
встановлює орган, що здійснює державну
реєстрацію.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції України та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що повідомлення
державного реєстратора юридичних осіб
та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1
№ 04-13-10/6597 від 27.06.2014 року про відмову
у проведенні державної реєстрації змін
до установчих документів позивача є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню, а отже позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-промисловий
фондовий регістр" є такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється
відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 17, 50, 160-163, 167, 185, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Визнати неправомірними дії державного
реєстратора юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ОСОБА_1 щодо винесення
повідомлення № 04-13-10/6597 від 27.06.2014 про
відмову у проведенні державної
реєстрації змін до установчих
документів товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-промисловий
фондовий регістр" (61002, м. Харків,
вул. Сумська, буд. 96, ідентифікаційний
код юридичної особи 23920921).

Скасувати повідомлення державного
реєстратора юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ОСОБА_1 № 04-13-10/6597 від
27.06.2014 року про відмову у проведенні
державної реєстрації змін до
установчих документів товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгово-промисловий фондовий регістр"
(61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96,
ідентифікаційний код юридичної особи
23920921).

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгово-промисловий
фондовий регістр" (61002, м. Харків, вул.
Сумська, буд. 96, ідентифікаційний
код юридичної особи 23920921) судовий збір
в розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
А.С. Мороко