Справа № 640/5141/14-а
Суддя: Якуша Н. В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2014 року Київський районний суд м.
Харкова у складі

головуючого судді Якуші
Н.В.

при секретарі
Шабановій С.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Гордієнко
Є.С.

розглянувши адміністративний позов
ОСОБА_1 до Харківського міського центру
зайнятості, головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича, про визнання дій
незаконними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до суду та просив визнати дії
відповідачів щодо направлення його на
невідповідну роботу за професіями
листоноша та охоронник - незаконними;
визнати дії відповідачів щодо відмови
у направленні його на професійне
навчання до навчального закладу ІІІ-ІV
рівня акредитації незаконними; визнати
дії головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича в призначенні йому
наступного прийому на 15 годину 10 хвилин
07 квітня 2014 року буз погодження з ним -
незаконними.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилався на те, що з 17
червня 2008 року він перебуває на обліку
у Харківському міському центрі
зайнятості та має статус безробітного.
31 березня 2014 року відповідачі
примусово видали йому два направлення
на невідповідну роботу, а саме по
працевлаштуванню його на посаду
листоноші та охоронника. Проте,
оскільки він має спеціальність
соціолога, є викладачем соціологічних
дисциплін та має кваліфікацію
бакалавра права, то вважає, що
запропонована йому посада листоноші та
охоронника є непідходящою для нього,
оскільки завданням та обов'язки
листоноші та охоронника не співпадають
з завданнями та обов'язками соціолога,
юриста.

Крім того, зазначав, що відповідачі
неодноразово відмовляли йому у
направленні його на професійне
навчання до навчальних закладів ІІІ-ІV
рівня акредитації, що в свою чергу він
вважає порушенням та свідчить про те,
що відповідачі відмовляються
створювати для нього умови для
самозайнятості та підтримки його
підприємницької ініціативи, що є одним
із заходів сприяння зайнятості.

Також позивач вказував, що відповідач
Федяй В.О. всупереч встановленому
порядку без погодження з ним призначив
йому наступний прийом на 15 годину 10
хвилин 07 квітня 2014 року, що на його
думку навмисним порушенням п. 29 Порядку
реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку осіб, які
шукають роботу».

На підставі вищевикладеного, просив
суд задовольнити його
адміністративний позов в повному
обсязі.

Ухвалою суду від 22 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання
дії відповідачів щодо відмови у
направленні його на професійне
навчання до навчального закладу ІІІ-ІV
рівня акредитації незаконними були
залишені без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
наполягав на задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, в
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначав обставини, які були викладені
в позові. Крім того, наголошував, що
відповідачі створили для нього
гіпотетичну погрозу зняття його з
обліку центра зайнятості, що в
подальшому може призвести до
погіршення рівня існування його
малозабезпеченої родини.

В судовому засіданні представник
відповідача Гордієнко Є.С., яка діє на
підставі довіреності від 12.12.2013 року
№ХМЦЗ-02-21253-22/13 (а.с.24) просила суд
відмовити в задоволенні позовних
вимог, приєднали до матеріалів справи
письмові заперечення (а.с.21-23), з яких
вбачається, востаннє позивач
зареєстрований Дзержинським районним
центром зайнятості м. Харкова як такий,
що шукає роботу 17.06.2008 року
(правонаступником якого є Харківський
міський центр зайнятості) та перебуває
на обліку по теперішній час. Статус
безробітного ОСОБА_1 надано 24.06.2008 року
з призначенням допомоги по безробіттю
застрахованим особам без урахування
страхового стажу строком 360
календарних дня відповідно до п.п.2,4 ст.
22 та п.2 ст. 23 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» з 24.06.2006 року по 18.06.2009 року.
У 2008 році, на час реєстрації, позивач
надав документи, які засвідчують
отриману ним в ХНУ ім. В.М. Каразіна
освіту за спеціальністю «соціологія» і
наявність кваліфікації соціолога,
викладача соціологічних дисциплін.
Останнє місце роботи ОСОБА_1 - «Центр
соціальних служб для сім'ї та молоді
Дзержинського району м. Харкова»,
спеціаліст 1 категорії. Звільнений з
останнього місця роботи 03.06.2008 року за
власним бажанням без поважних причин
за ст. 38 КЗпП України.

Також зазначалось, що в період
перебування на обліку у центрі
зайнятості ОСОБА_1 отримує соціальні
послуги, профорієнтаційні та
профконсультативні послуги.
Вказувалось, що 25.08.2009 року позивачу
було запропоновано взяти участь у
оплачуваних громадських роботах, проте
він відмовився, бо вважав цю
пропозицією незаконною, медичних
протипоказань до ОРГ не має.

Крім того, 23.02.2010 року позивачу було
запропоновано підвищення кваліфікації
за програмою «Основи комп'ютерної
грамотності», від чого останній
відмовився. Зазначалось, що позивач
неодноразово направлявся на
переговори щодо можливого
працевлаштування за спеціальністю
«соціолог», проте з різних, незалежних
від Центру зайнятості причин, ОСОБА_1
працевлаштований не був.

Також представник відповідача
вказував, що у червні 2012 року після
повідомлення ОСОБА_1 про отримання ним
«бакалавра права», при цьому
відмовляючи у наданні центру диплому,
йому було надано направлення на посаду
«юрист», проте позитивного результату
не було у зв'язку з зайнятістю цієї
вакансії.

Позивачу пропонувалось внести до
планів самостійного пошуку роботи
підібрані автоматичного пошуку систем
ЄІАС та ЄІАС (.NET) посади фахівців на
підприємствах: ТОВ «Дебант Україна»,
НВП «Хатрон Експерес», ПАТ «ХМСК», ПАТ
БАНК «Ренессанс», надалі конкретна
робота щодо опрацювання вакансій
заявником не проводилась.

Зазначав, що у відповідності п.4
Порядку професійної підготовки,
перепідготовки та підвищення
кваліфікації зареєстрованих
безробітних» професійне навчання
безробітних з вищою освітою
здійснюється на замовлення
роботодавців шляхом перепідготовки та
підвищення кваліфікації. У зв'язку з
чим, у разі наявності роботодавця -
замовника кадрів, питання щодо
направлення ОСОБА_1 до вищого
навчального закладу для проходження
професійного навчання може бути
розглянуто центром зайнятості.

Щодо вимоги позивача про визнання
незаконними дії головного спеціаліста
ХМЦЗ Федяя В.О. про призначення
наступного прийому на 07.04.2014 року о 15
годині 10 хвилин без погодження зі
ОСОБА_1, то наголошували, що відповідно
до наказу Міністерства соціальної
політики України від 16.05.2013 року №270
вбачається, що корінець направлення на
працевлаштування з прийнятим рішенням
необхідно повернути територіальному
органу в особі Харківського міського
центру зайнятості через направлену
особу протягом семи календарних днів з
дати направлення особи на
працевлаштування, що і було
запропоновано позивачу.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
такі фактичні обставини та відповідні
їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та
не заперечувалось сторонами, позивач
по справі перебуває на обліку в
Харківському міському центрі
зайнятості з 17.06.2008 року, про що
свідчить заведена відносно позивача
персональна картка із застосуванням
автоматизованої системи (а.с.72), в якій
зазначаються особисті дані особи
(прізвище, ім'я та по батькові,
інформація про реєстрацію місця
проживання, число, місяць та рік
народження, реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серія та номер паспорта (для осіб, які
через свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків і мають
відповідну відмітку в паспорті),
відомості про останнє місце роботи або
вид діяльності, що визначений пунктом 3
статті 1 Закону України "Про зайнятість
населення", підстава припинення
трудових відносин відповідно до запису
в трудовій книжці або іншого виду
діяльності, що підтверджено
документально.

24.06.2008р. позивачу наданий статус
безробітного, він був ознайомлений з
правами та обов'язками безробітних, був
повідомлений про необхідність
виконання рекомендацій центру
зайнятості, про санкції за їх
недотримання.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання дій Харківського міського
центру зайнятості, головного
спеціаліста Харківського міського
центру зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича у направленні його на
невідповідну роботу за професіями
листоноша та охоронник незаконними,
суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України «Про
зайнятість населення» безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Пунктом є) частини 1 статті 4 цього
Закону встановлено, що держава
гарантує працездатному населенню у
працездатному віці в Україні виплату
безробітним в установленому порядку
допомоги по безробіттю матеріальної
допомоги по безробіттю, матеріальної
допомоги по безробіттю членам сім'ї,
які перебувають на їх утриманні, та
інших видів допомоги.

У відповідності до ч.2 ст. 43 Закону
України «Про зайнятість населення»
статус безробітного надається особам
за їх особистою заявою у разі
відсутності підходящої роботи з
першого дня реєстрації у
територіальних органах центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
незалежно від зареєстрованого місця
проживання чи місця перебування.

Відповідно до ч.2 ст. 44 вищевказаного
Закону зареєстровані безробітні
зобов'язані: самостійно або за сприяння
територіальних органів центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
здійснювати активний пошук роботи,
який полягає у вжитті цілеспрямованих
заходів до працевлаштування, зокрема
взяття участі у конкурсних доборах
роботодавців; відвідувати
територіальний орган центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, в якому
він зареєстрований як безробітний у
визначений і погоджений з ним час, але
не рідше ніж один раз на тридцять
календарних днів; дотримуватися
письмових індивідуальних рекомендацій
щодо сприяння працевлаштуванню,
зокрема брати участь у заходах,
пов'язаних із сприянням забезпеченню
зайнятості населення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 має повну вищу освіту за
спеціальністю соціологія, закінчив
Харківський національний університет
ім. В.Н. Каразіна у 2005 році. Крім того
позивач має базову вищу освіту за
спеціальністю право, бакалавр,
кваліфікація юрист, закінчив
Харківський національний університет
внутрішніх справ у 2009 році (а.с.144-145).
Звільнений з останнього міста роботи -
«Центру соціальних служб для сім'ї та
молоді Дзержинського району м.
Харкова» 03.06.2008 року за ст. 38 КЗпП за
власним бажанням (а.с.146).

Відповідно до ч.1 ст. 46 Закону України
«Про зайнятість населення» підходящою
для безробітного вважається робота, що
відповідає освіті, професії
(спеціальності), кваліфікації особи з
урахуванням доступності транспортного
обслуговування, встановленої рішенням
місцевої державної адміністрації,
виконавчого органу відповідної ради.
Заробітна плата повинна бути не нижче
розміру заробітної плати такої особи
за останнім місцем роботи з
урахуванням середнього рівня
заробітної плати, що склався у регіоні
за минулий місяць, де особа
зареєстрована як безробітний.

Під час пропонування підходящої роботи
враховується тривалість роботи за
професією (спеціальністю),
кваліфікація, досвід, тривалість
безробіття, а також потреба ринку
праці.

Проте, згідно ч.3 цієї ж статті Закону
у разі коли неможливо надати
безробітному роботу за професією
протягом шести місяців з дня
перебування на обліку в
територіальному органі центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, йому
пропонується підходяща робота з
урахуванням здібностей, стану здоров'я
і професійного досвіду, доступних для
нього видів навчання та потреби ринку
праці.

Крім того, відповідно до п. 19 Порядку
реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку
громадян, які шукають роботу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
N 198, у разі коли протягом шести місяців
з дня реєстрації безробітному
неможливо підібрати роботу за
професією, підходящою є робота, що
потребує зміни професії з урахуванням
його здібностей, стану здоров'я,
професійного досвіду, доступних для
нього видів навчання та потреби ринку
праці.

Згідно ч. 8 ст. 46 Закону України «Про
зайнятість населення» підходящою
для безробітного не може вважатися
робота, якщо:

місце роботи розташовано за межами
доступності транспортного
обслуговування, встановленої рішенням
місцевої державної адміністрації,
виконавчого органу відповідної ради;

умови праці не відповідають правилам і
нормам, встановленим законодавством
про працю та охорону праці (в тому числі
якщо на запропонованому місці роботи
порушуються встановлені законом
строки виплати заробітної плати);

умови праці на запропонованому місці
роботи не відповідають стану здоров'я
громадянина, підтвердженому медичною
довідкою.

Тобто, законодавець чітко дає перелік
робіт, які не може вважатися для
безробітного підходящими, а тому
посилання позивача на те, що йому було
запропоновано непідходящу роботу на
посаду охоронця та листоноші є
безпідставною, бо до цього переліку
вони не входять.

Посилання позивача на необхідність
виключного застосування працівниками
Харківського міського центру
зайнятості ч.1 ст. 46 Закону України «Про
зайнятість населення» є на думку суду
необґрунтованими з огляду на те, що
законодавець чітко передбачив
розмежування вимог до підходящої
роботи для безробітного, виходячи з
періоду знаходження його на обліку у
центрі зайнятості.

Як вбачається з пояснень представника
відповідача, позивача, а також із
завіреної копії особової справи
ОСОБА_1, яка була долучена до матеріалів
судової справи, в період перебування на
обліку позивач отримував
профорієнтаційні та
профконсультативні послуги, отримував
направлення на працевлаштування за
спеціальністю «фахівець з соціальної
роботи», на посаду «юрист», «менеджер з
постачання», проте за результатами
співбесіди позитивного результату не
було чи з підстав не відповідності
кандидати вимогам чи у зв'язку з
зайнятістю посади чи з інших,
незалежних від центра зайнятості
підстав.

Таким чином, суд прийшов до висновку
про безпідставність вимог позивача
щодо визнання дій Харківського
міського центру зайнятості, головного
спеціаліста Харківського міського
центру зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича у направленні його на
непідходящу роботу за професіями
листоноша та охоронник незаконними,
оскільки ОСОБА_1 є безробітним за
професією більш ніж шість місяців з дня
перебування на обліку в
територіальному органі центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, а тому
йому були запропоновані посади, що
потребують зміни його професії з
урахуванням здібностей, стану здоров'я
і професійного досвіду, доступних для
нього видів навчання та потреби ринку
праці.

Будь яких доказів, які підтверджують
медичні протипоказання щодо
здійснення ним. функцій листоноші або
охоронника, ОСОБА_1 ані в Харківський
міський центр зайнятості, ані до суду
не надав.

Відповідно до ст.11 КАС України розгляд
і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Отже, належних та допустимих доказів
порушення своїх прав та інтересів
працівниками Харківського міського
центру зайнятості ОСОБА_1 суду не надав,
навпаки, судом було встановлено, що
відповідачі діяли в межах та на
підставі чинного законодавства, не
порушуючи при цьому законних прав та
інтересів ОСОБА_1, що в свою чергу
свідчить про те, що вимоги ОСОБА_1 в цій
частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача відносно
визнання дій головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича в призначенні наступної
дати прийому на 15 годину 10 хвилин 07
квітня 2014 року без погодження з ним
незаконними, суд приходить до
наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до розробленого
направлення на працевлаштування (Наказ
Міністерства соціальної політики
України від 16.05.2013 року №270) вбачається,
що корінець направлення на
працевлаштування з прийняття рішення
необхідно повернути територіальному
органу в особі Харківського міського
центра зайнятості через направлену
особу протягом семи календарних днів з
дати направлення особи на
працевлаштування.

Таким чином, ця вимога до визначення
часу наступного прийому після
отримання безробітним відповідних
направлень на працевлаштування є
імперативною, а тому підлягає
застосуванню як робітнику центру
зайнятості, так і особі, яка перебуває
на її обліку, у зв'язку з чим, суд
вважає, що дії головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича в призначенні наступної
дати прийому на 15 годину 10 хвилин 07
квітня 2014 року без погодження зі ОСОБА_1
не суперечать закону.

Щодо посилання позивача на порушення
головним спеціалістом Федяєм В.О. п. 29
Порядку реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку
громадян, які шукають роботу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
N 198, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 29 вищевказаного
Порядку - дата наступного відвідування
безробітним територіального органу, в
якому він зареєстрований,
встановлюється територіальним органом
не рідше ніж один раз на 30 календарних
днів за погодженням з безробітним, що
зазначається в додатку до персональної
картки.

Аналізуючи цей пункт Порядку суд
зауважує, що це є загальна норма, яка
передбачає порядок встановлення
відвідування безробітними
територіального органу центру
зайнятості, в якому вони зареєстровані,
проте вона не виключає призначення
іншої дати відвідування, якщо про це
передбачено нормативно-правовими
актами, як в даному випадку Наказом
Міністерства соціальної політики
України від 16.05.2013 року №270.

Відповідно до статі 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Крім того, у відповідності до
складеного акту від 31.03.2014 року,
підписаного начальником відділу
організації працевлаштування
населення, головного спеціаліста
юридичного відділу, головного
спеціаліста відділу взаємодії з
роботодавцями, головного спеціаліста
відділу активної підтримки
безробітних, головного спеціаліста
відділу організації працевлаштування
населення, старшого інспектора відділу
організаційної роботи, вбачається, що
ОСОБА_1 взяв направлення на роботу від
31.03.2014 року № 0229013 та №0189001,
після чого йому було повідомлено про
дату наступного прийому 07.04.2014 року та
видано відповідний талон, на що ОСОБА_1
відмовився ставити свій підпис у
додатку №1 у встановленому для цього
місці та повідомив, що згоден відвідати
ХМЦЗ тільки 20.04.2014 року. На це йому
роз'яснено, що такий тривалий проміжок
часу суперечить чинному законодавству,
а тому було

запропоновано відвідати ХМЦЗ у
будь-який зручний для нього час до
07.04.2014 року (а.с.52-53).

Тобто, відповідно до акту, ОСОБА_1. мав
змогу вибрати іншу зручну для себе
дату, проте в межах, визначених Наказом
Міністерства соціальної політики
України від 16.05.2013 року №270, тобто
протягом 7 днів з дня отримання
направлення на роботу, на що останній
не погодився взагалі.

Частиною 1 ст. 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На думку суду, позивач ОСОБА_1 не
довів, що дії головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича в призначенні наступної
дати прийому на 15 годину 10 хвилин 07
квітня 2014 року без погодження з ним є
незаконними, а тому його вимоги в цій
частині також не підлягають
задоволенню.

Таким чином суд приходить до
висновку, що оскільки, позивач
скористався своїм правом на отримання
соціальних послуг центру зайнятості і
такі послуги були йому надані, то
одночасно він взяв на себе
зобов'язання, які покладаються на
застраховану особу, у зв'язку з чим, усі
зібрані у справі докази та їх належна
оцінка вказують на правомірність дій
відповідачів та відсутність підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись Конституцією України,
Законами України: «Про зайнятість
населення», «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», Порядком
реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку
громадян, які шукають роботу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
N
198,ст.ст.2,8,9,10,69-71,79,86,87,94,102,104,105,158-163,185,186,254
КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Харківського міського
центру зайнятості, головного
спеціаліста Харківського міського
центру зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича, про визнання дій
незаконними - відмовити.

Постанова набуває законної чинності
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, яка подається
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої ст.
160 цього Кодексу, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст Постанови складений 24
квітня 2014 року.

Суддя
Н.В. Якуша