Справа № 806/1530/14
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
Житомир справа № 806/1530/14

категорія 10.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

за участі секретаря Бондаренка Д.А.,

за участі представника позивача
Онищенко Л.М.,

за участі представника відповідача
Головко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства "Коростишівський
льонозавод" до управління Пенсійного
фонду України в Коростишівському
районі Житомирської області про
визнання протиправним та скасування
рішення № 1/20415045/236 від 13.01.2014 р.,

встановив:

Публічне акціонерне товариство
"Коростишівський льонозавод" (далі -
позивач, ПАТ "Коростишівський
льонозавод") звернулось з позовною
заявою до управління Пенсійного фонду
України в Коростишівському районі
Житомирської області (далі -
відповідач, УПФУ в Коростишівському
районі) про взнання протиправним та
скасування рішення
№ 1/20415045/236 від 13.01.2014 про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
за несвоєчасну сплату (неперахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду по ПАТ
"Коростишівський льонозавод" в сумі
147623,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що рішення УПФУ в
Коростишівському районі є незаконним,
оскільки відповідач до фактів
несвоєчасної сплати позивачем
страхових внесків, які мали місце з
26.03.2009 по 30.08.2011, застосував положення
пункту 2 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 № 1058-IV, яке з 01.01.2011 втратило
чинність. Позивач вважає, що це
суперечить конституційному принципу
про заборону зворотної дії в часі
законів та інших нормативно-правових
актів, окрім випадків, коли вони
пом'якшують відповідальність особи.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
просила суд їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала. Зазначила,
що рішення про застосування до
позивача фінансових санкцій та
нарахування пені є законним, прийнятим
на підставі норм Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, які діяли
на момент вчинення правопорушення
позивачем. Тому вважає, що позов є
безпідставним.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ПАТ
"Коростишівський льонозавод" перебуває
на обліку в УПФУ в Коростишівському
районі та є платником страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

13.01.2014 УПФУ в Коростишівському районі
прийняло рішення № 1/20415045/236 про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несвоєчасну сплату
(перерахування) або несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду, згідно з яким
позивачу на підставі пункту 2 частини 9
статті 109 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", згідно камеральної
перевірки карток особового рахунку, за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальником
страхових внесків застосовано до
позивача штраф в розмірі 15201,95 грн та
нараховано пеню в розмірі 132421,42 грн за
період з 26.03.2009 по 30.08.2011 у сумі 147623,37 грн
(а.с.12).

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач 23.01.2014 направив скаргу в
порядку адміністративного оскарження
до Головного управління Пенсійного
фонду України в Житомирській області
(а.с.13).

Рішенням Головного управління
Пенсійного фонду України в
Житомирській області від 17.03.2014 за №
2641/12, оскаржуване рішення УПФУ в
Коростишівському районі залишено без
змін, а скаргу ПАТ "Коростишівський
льонозавод" - без задоволення (а.с.14-17).

Частина 2 статті 19 Конституції України
визначає, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV),
розроблений відповідно до Конституції
України та Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначає
принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел,
передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV
страхові внески це кошти відрахувань
на соціальне страхування, збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше; надходження від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Згідно зі статтею 14 Закону України №
1058-IV страхувальниками відповідно до
цього Закону є: 1) роботодавці:
підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - підприємці та інші особи
(включаючи юридичних та фізичних осіб -
підприємців, які обрали особливий
спосіб оподаткування (єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Відповідно до статтей 14-15, 17 вказаного
Закону України позивач є платником
страхових внесків (страхувальником) на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та несе обов'язки з
нарахування, обчислення і сплати
страхових внесків в установлені строки
в повному обсязі.

Згідно з частиною 6 статті 20 Закону №
1058-IV cтрахувальники зобов'язані
сплачувати страхові внески, нараховані
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше ніж через 20 календарних днів
із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до частини 2 статті 106 Закону
№ 1058-IV (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Частиною 9 даної статті визначено, що
виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників такі
фінансові санкції - за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Під час судового розгляду встановлено,
що факт несвоєчасної сплати позивачем
страхових внесків за період з 26.03.2009 по
30.08.2011, суми заборгованості, строки
прострочення платежів підтверджується
документально.

Так, судом встановлено, що 12.10.2009 між
позивачем та УПФУ в Коростишівському
районі було укладено договір про
сплату внесків № 1. Предметом даного
договору є те, що страхувальник
зобов'язується протягом шести місяців
з моменту укладання даного договору
сплатити заборгованість із страхових
внесків, що склалася на 1 січня 2009 року у
сумі 83588,91 грн, та не допустити
виникнення нової заборгованості із
страхових внесків у період дії
договору, а управління зобов'язується
не накладати (не нараховувати)
страхувальнику штрафи та пеню згідно
пункту 2 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" у разі
виконання ним умов цього договору.

Пунктом 2.2. даного договору
передбачено, що управління має право
накласти (нарахувати) штраф та пеню у
разі не виконання умов договору. В
пункті 2.3. цього договору вказується, що
страхувальник зобов'язується протягом
шести місяців з моменту укладання
цього договору, до квітня 2010 року, у
повному обсязі сплатити
заборгованість із страхових внесків,
що склалися на 1 січня 2009 року у сумі;
сплачувати у повному обсязі поточні
платежі із страхових внесків у строки,
встановлені Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" для відповідних базових
звітних періодів, що дорівнюють
календарному місяцю: до 20.11.2009, 20.12.2009,
20.01.2010, 20.02.2010, 20.03.2010, 20.04.2010 (а.с.77-78).

Відповідно графіка погашення
заборгованості по страхових внесках
згідно окремого договору про сплату
страхових внесків № 1 від 12.10.2009 по ВАТ
"Коростишівський льонозавод",
затвердженого начальником УПФУ в
Коростишівському районі та
погодженого з директором ВАТ
"Коростишівський льонозавод", сплата до
20.11.2009 становить 13931,48 грн, тоді як
сплачено 7574,41 грн, сплата до 20.12.2009
становить 13931,48 грн, тоді як сплачено
8926,21 грн, сплата 20.01.2010 становить 13931,48
грн, тоді як сплачено 101,42 грн, сплата до
20.02.2010 становить 13931,48 грн, тоді як
сплачено 400,00 грн, сплата до 20.03.2010
становить 13931,48 грн, тоді як сплачено
154,08 грн, сплата до 20.04.2010 становить
13931,51, тоді як сплачено 444,27 грн (а.с.87).

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_3, яка займає посаду начальника
відділу надходження, прогнозування
платежів, обліку застрахованих осіб та
контрольно-перевірочної роботи УПФУ в
Коростишівському районі, показала, що
станом на 01.01.2009 ПАТ "Коростишівський
льонозавод" мало заборгованість у сумі
83588,91 грн. Згідно графіку погашення
заборгованості позивач мав її
сплачувати протягом шести місяців
щомісячно, з 20.11.2009 по 20.04.2010 по 13931,48 грн.
Проте позивачем заборгованість у
встановлені строки була сплачена
частково, що підтверджується карткою
особового рахунку. Заборгованість
повністю була погашена лише в серпні 2011
року. Розмір штрафних санкцій та пені
обрахований згідно вимог ст.106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". Крім
того, свідок показала, що договір на
розстрочення № 8 від 12.10.2009 та рішення
про розстрочення № 3 від 16.03.2011 не
стосуються даного спору, оскільки ними
позивачу надано розстрочку сплати
накладених (нарахованих) штрафів на
пені на суму 36643,47 грн та на суму 2112,6 грн
(а.с.41-44).

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку про те, що позивачем умови
договору про сплату страхових внесків
№ 1 від 12.10.2009 виконано не було. Не
сплачено у повному обсязі поточні
платежі із страхових внесків,
встановлені Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" у відповідні базові
звітні періоди, що дорівнюють
календаному місяцю. Даний факт
підтверджується також довідкою
позивача від 07.09.2011 № 258/07, де він
самостійно зазначає, що сума
заборгованості згідно договору про
сплату страхових внесків від 12.10.2009 в
розмірі 83588,91 грн була сплачена
повністю в серпні 2011 року (а.с.84).

Отже за період з 26.03.2009 по 30.08.2011 до
позивача правомірно застосовано
фінансову санкцію та нараховано пеню
(а.с.45,47).

Відповідно до пункту 2 частини 9 статті
106 Закону України № 1058-IV (у редакції до
01.01.2011) за несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу

Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), який
набрав чинності 01.01.2011, вказану норму
виключено.

Проте, згідно з пунктом 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464-VI
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

На період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Таким чином, законодавець передбачив
право органів Пенсійного фонду України
застосовувати фінансові санкцій за
порушення своєчасності сплати
страхових внесків, які відбулись до
01.01.2011, на підставі законодавства, що
діяльно до набрання чинності Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 №
2464-VI.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування абзацу 5 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 № 2464-VI, була висловлена колегією
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постановах від 19.02.2013 у
справі № 21-432а12 та від 26.03.2013 у справі
21-71а13.

Щодо посилання позивача на
необхідність застосування до даних
правовідносин статті 250
Господарського кодексу України, суду
зазначає наступне.

Вказане питання неодноразово було
предметом розгляду у Верховному Суді
України (постанова від 04.07.2011 у справі №
21-160а11; постанова від 25.06.2011 у справі
№ 21-146а11; постанова від 06.02.2012 у
справі № 21-352а11), з яких вбачається
наступне.

Статтею 20 Закону України № 1058-IV
встановлено порядок обчислення та
сплати страхових внесків. Якщо
страхувальники несвоєчасно або не в
повному обсязі сплачують страхові
внески, до них застосовуються
фінансові санкції, передбачені цим
Законом, а посадові особи, винні в
порушенні законодавства про сплату
страхових внесків, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно із законом
(частина десята зазначеної статті).

Відповідно до частини першої статті 250
Господарського кодексу України,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Частиною 15 статті 106 Закону № 1058-IV
встановлено, що строк давності щодо
стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

У розумінні Закону України від 21 квітня
1999 року № 606-XIV "Про виконавче
провадження" рішення органу ПФУ не є
виконавчим документом, тому недоїмка,
штраф та пеня стягуються в судовому
порядку. Оскільки строки стягнення не є
предметом регулювання Закону № 1058-IV, то
частину 15 статті 106 цього Закону в
контексті положень частини 14 цієї ж
статті треба розуміти як непоширення
строків давності не лише на стягнення
недоїмки, пені та штрафів в судовому
порядку, а й на прийняття рішення
органу ПФУ про їх застосування.

Таким чином, висновки Верховного Суду
України базуються на наданні переваги
спеціальній нормі, у даному випадку
частині 15 статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-IV, а не статті 250
Господарського кодексу України, норми
якої є загальними щодо спірних
відносин (постанова Верховного Суду
України від 25.06.2011 у справі № 21-146а11).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Отже, до правовідносин сторін не
підлягають до застосування положення
статті 250 Господарського кодексу
України, і відповідачем вимоги
вказаної норми не порушено.

Враховуючи викладене, а також з огляду
на пункт 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 №
2464-VI, відповідач приймаючи спірне
рішення на підставі пункту 2 частини 9
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV діяв
правомірно, а тому підстави для
скасування даного рішення відсутні.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Оскільки відповідачем не
понесено судових витрат, судові
витрати стягненню на користь
відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства
"Коростишівський льонозавод" до
управління Пенсійного фонду України в
Коростишівському районі Житомирської
області про визнання протиправним та
скасування рішення № 1/20415045/236 від 13.01.2014
відмовити за безпідставністю.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Панкеєва