Справа № 826/17699/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Романчук О.М., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної реєстраційної
служби України про зобов'язання
вчинити реєстраційні дії, за
апеляційною скаргою Державної
реєстраційної служби України на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 лютого 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до
Державної реєстраційної служби
України, у якому просив зобов'язати
державного реєстратора здійснити
реєстрацію права власності на нерухоме
майно - земельну ділянку з кадастровим
№78408023.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
лютого 2014 року адміністративний позов
задоволено частково. Зобов'язано
Державну реєстраційну службу України
забезпечити повторний розгляд
відповідно до вимог чинного
законодавства заяв ОСОБА_2, прийнятих
Реєстраційною службою Головного
управління юстиції у м. Києві 29.01.2013
року за реєстраційними номерами 26466 та
26403 та 02.02.2013 року за реєстраційним
номером 117162. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню, з таких підстав.

Вирішуючи спір, місцевий суд врахував,
що заяви позивача про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень були
подані до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві, а не до Державної реєстраційної
служби України, відтак - відсутні
підстави для зобов'язання відповідача
здійснити відповідну державну
реєстрацію нерухомого майна позивача.
Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для прийняття
державним реєстратором Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві рішень з питань розгляду заяв
позивач (відмови у реєстрації) та,
вийшовши за межі позовних вимог,
зобов'язав відповідача (Державну
реєстраційну службу України)
забезпечити повторний розгляд
зазначених заяв.

Проте, з такими висновками суду не
можна погодитися.

Колегією суддів установлено, що 15.01.2013
року ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві було подано заяви про державну
реєстрацію прав, які були
зареєстровані за №№ 26466 та 26403, задля
проведення державної реєстрації права
приватної власності на земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, (кадастровий номер: 78408023).

За результатами розгляду зазначених
заяв, 29.01.2013 року державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві
прийнято рішення №162855 та №161520 про
відмову в державні реєстрації права
власності позивача на вказану земельну
ділянку. Ці рішення мотивовані тим, що
подані документи не відповідають
вимогам, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

02.02.2013 року ОСОБА_2 до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві було повторно подано заяву
про державну реєстрацію права
приватної власності на вказану
земельну ділянку, яка була
зареєстрована за № 117162.

За результатами розгляду вказаної
заяви, 19.02.2013 року державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві було
прийнято рішення №45899 про зупинення її
розгляду, оскільки було встановлено
відсутність у повному обсязі
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації.

Відповідно до рішення державного
реєстратора від 19.02.2013 року №45899
позивачем до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві було подано зазначені в ньому
документи.

21.02.2013 року державним реєстратором прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві, за результатами розгляду заяви
від 02.02.2013 року за № 117162, прийнято
рішення № 508530 про відмову у державній
реєстрації права власності на
зазначену земельну ділянку, оскільки
звернення подано після державної
реєстрації обтяження на таку.

З огляду на викладене, позивач
звернувся у суд з вимогами до Державної
реєстраційної служби України про
зобов'язання державного реєстратора
здійснити відповідну реєстрацію права
приватної власності на згадану
земельну ділянку.

Обговорюючи обставини справи, висновки
суду першої інстанції та доводи
апелянта, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - це офіційне визнання
і підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно частини 7 статті 3 цього Закону
державна реєстрація права власності та
інших речових прав проводиться за
місцем розташування об'єкта нерухомого
майна в межах території, на якій діє
відповідний орган державної
реєстрації права власності та інших
речових прав, крім випадків,
установлених абзацами другим і третім
частини п'ятої цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 15 вказаного Закону
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до положень ст. 16 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав
проводиться на підставі заяви
власника, іншого правонабувача,
сторони правочину, за яким виникло
право, уповноваженої ними особи або
державного кадастрового реєстратора у
випадках, передбачених цим Законом (ч.
7). Заява про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень подається до органу
державної реєстрації прав у паперовій
або електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом (ч. 1). Разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень у паперовій формі
подаються оригінали документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, їх копії,
засвідчені в установленому порядку (ч.
3).

Враховуючи приведені норми, для
здійснення державної реєстрації права
на нерухоме майно, зокрема, на земельну
ділянку, зацікавлена особа повинна
звернутись до органу державної
реєстрації прав із відповідною заявою
разом із оригіналами та копіями інших
документів, передбачених названим
Законом.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
систему органів державної реєстрації
прав становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав).

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав на час спірних правовідносин було
визначено Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року № 703.

Згідно пункту 2 цього Порядку державну
реєстрацію прав шляхом внесення
записів до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно (далі - Державний
реєстр прав) проводять орган державної
реєстрації прав та нотаріус як
спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
(далі - нотаріус).

Органи державної реєстрації прав, за
визначенням цього Порядку, - це
структурні підрозділи територіальних
органів Мін'юсту, що забезпечують
реалізацію повноважень
Укрдержреєстру.

Як було встановлено судом, позивач
задля проведення державної реєстрації
права приватної власності на земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, (кадастровий номер: 78408023),
неодноразово звертався до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві, якою
рішеннями від 29.01.2013 року №162855 та №161520,
а також рішенням від 21.02.2013 року № 508530
було відмовлено в задоволенні вимог
заявника.

Разом з тим, в межах даної справи,
позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені не до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві чи до
конкретного державного реєстратора, а
до центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав -
Державної реєстраційної служби
України.

У той же час, компетенція центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері державної
реєстрації прав, визначена ст. 7-1 цього
Закону. Так, центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державної реєстрації
прав:

1) вносить в установленому порядку
пропозиції щодо її формування;

2) забезпечує створення та
функціонування Державного реєстру
прав;

3) організовує роботу, пов'язану із
забезпеченням діяльності з державної
реєстрації прав;

4) здійснює керівництво та контроль за
діяльністю у сфері державної
реєстрації прав;

5) організовує роботу з підготовки та
підвищення кваліфікації державних
реєстраторів прав на нерухоме майно
(далі - державний реєстратор);

6) здійснює інші повноваження,
передбачені цим та іншими законами
України та покладені на нього
Президентом України.

Указом Президента України від 06.04.2011
року № 401/2011 затверджено Положення про
Державну реєстраційну службу України
(Укрдержреєстр).

Пунктом 4 цього Положення передбачено,
що Укрдержреєстр відповідно до
покладених на нього завдань, зокрема, у
сфері державної реєстрації прав на
нерухоме майно:

- організовує роботу, пов'язану із
забезпеченням діяльності у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно;

- здійснює керівництво та контроль
за діяльністю у сфері державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно;

- здійснює державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно
відповідно до закону.

Відповідно до п. 7 Положення
Укрдержреєстр здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
структурні підрозділи головних
управлінь юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі, а також районних,
районних у містах, міських (міст
обласного значення), міськрайонних,
міжрайонних управлінь юстиції, що
забезпечують реалізацію повноважень
Укрдержреєстру.

Враховуючи те, що заяви позивача про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень були подані до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві, як органу державної
реєстрації прав, а не до Державної
реєстраційної служби України, і
останньою такі не розглядались і жодні
рішення з цього приводу не приймались,
відсутні підстави для задоволення
вимог позивач до названої установи.
Тобто, позивач звернувся із позовом до
неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд першої інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

Таким чином, під час розгляду справи
суд першої інстанції хоч і врахував, що
в даній справі позивач звернувся до
неналежного відповідача, проте не
допустив його заміну, що призвело до
суттєвого порушення норм
процесуального законодавства.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що
правила статті 52 КАС України не
передбачають права суду апеляційної
інстанції здійснити заміну
неналежного відповідача під час
апеляційного розгляду справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що відсутні
підстави для часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, адже такі
заявлені ним до неналежного
відповідача.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що
суд першої інстанції, вийшовши за межі
позовних вимог та зобов'язавши
Державну реєстраційну службу України
забезпечити повторний розгляд заяв
позивача, що подавались ним до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві, також
порушив норми матеріального та
процесуального права, втрутившись у
виключну компетенцію названого органу,
не встановивши в діях такого жодної
протиправності.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги відповідача знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи, а оскаржувана
постанова місцевого суду ухвалена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку із чим
підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 лютого 2014 року
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Романчук
суддяС.Б. Шелест

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Романчук О.М

Шелест С.Б.