Справа № 826/9569/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
15 серпня 2014 року 08:11
№ 826/9569/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б. В.,
при секретарі судового засідання
Борисовій Т. М. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Домінант
Плюс»доДержавної податкової інспекції
України у Дніпровському районі м. Києва
Міндоходів у м. Києвіпровизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Домінант Плюс»
(надалі - ТОВ «Домінант Плюс») до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
(надалі - ДПІ у Дніпровському районі), в
якому просить суд:
1. Скасувати податкове
2. Присудити з Державного бюджету
України за рахунок бюджетних
асигнувань за зобов'язаннями
Відповідача на користь Позивача
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 2 939,12 грн.
Після усунення недоліків
адміністративного позову, ухвалою
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16.07.2014 р. було відкрито
провадження та призначено справу до
судового розгляду.
В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просить позовні вимоги задовольнити із
підстав викладених в
адміністративному позові, зазначає про
не дотримання відповідачем положень
Податкового кодексу України (надалі -
ПК України) та Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) під час
винесення податкового
В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який проти
позовних вимог заперечує в повному
обсязі, зазначає про дотримання
положень чинного законодавства під час
винесення спірного податкового
повідомлення-рішення. Крім того,
зазначає, що під час проведення
перевірки позивача було встановлено
порушення чинного законодавства,
зокрема ПК України, ЦК України, Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (надалі
- Закон №996), Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 р. (надалі - Положення №88),
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України №99 від 16.05.1996р. (надалі
- Інструкція №99).
Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) суд перейшов до
письмового провадження по справі.
Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення Позивача
та Відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.
ТОВ «Домінант Плюс» зареєстроване в
10.07.2006 р. Головним управлінням юстиції у
м. Києві та взято на податковий облік (з
14.02.2014 р. перебуває на податковому
обліку у ДПІ Дніпровському районі).
Основним видом діяльності є: надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна;
діяльність у сфері права; діяльність у
сфері бухгалтерського обліку й аудиту:
консультування з питань оподаткування;
діяльність у сфері зв'язків із
громадськістю; інша професійна наукова
та технічна діяльність н.в.і.у.;
діяльність приватних охоронних служб;
обслуговування систем безпеки;
проведення розслідувань; інша
діяльність із придбання будинків і
промислових об'єктів.
В період з 17.02.2014 р. по 21.02.2014 р., на
підставі наказу Відповідача №204 від
30.01.2014 р. «Щодо проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки» та направлень на проведення
перевірки, інспекторами Відповідача
була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
«Домінант Плюс» з питань правильності
нарахувань та повноти сплати до
бюджету податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинах з Приватним
підприємством «Флагман-1» (надалі - ПП
з 01.01.2013 р. по 341.03.2013 р..
За результатами перевірки було
складено Акт №313/26-53-22-01-26-34484452 від 21.02.2014
р. «Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Домінант Плюс» з питань правильності
нарахувань та повноти сплати до
бюджету податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинах з Приватним
підприємством «Флагман-1» (надалі - ПП
з 01.01.2013 р. по 341.03.2013 р.» (надалі - Акт
№313/26), в якому зазначено висновки про
встановлення порушень, зокрема: пп.198.3
та п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
на суму 117 565,00 грн., а саме: у січні 2013 р.
на суму 42 096,00 грн.; у лютому 2013 р. на суму
31 960,00 грн.; у березні 2013 р. на суму 43 509,00
12.03.2014 р., на підставі Акту перевірки
№313/26, Відповідачем було винесено
податкове повідомлення-рішення форми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 146 956,00,00 грн. ( із
яких за основним платежем 117 565,00 грн. та
29 391,00 грн. за штрафними санкціями).
Вважаючи, що Відповідачем було
порушено права та охоронювані законом
інтереси позивача під час винесення
спірного податкового-повідомлення
рішення, тому Позивач оскаржив рішення
Відповідача в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК
України, податковий кредит це сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно р.V цього
Кодексу.

Положеннями п.187.1 ст.187 ПК України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

ь дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

ь дата відвантаження товарів, а в
разі експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

В той же час, в п.198.1 ст.198 ПК України
зафіксовано операції, які надають
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, зокрема:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Крім того, відповідно до п.198.2 ст.198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

ь дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

ь дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

В п.198.3 ст.198 ПК України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

ь придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

ь придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

В п.198.6 ст.198 ПК України вказано, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи
не підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави
зробити висновок, що у ПК України
передбачено єдину підставу для
формування податкового кредиту, а саме
наявність у платника податку - покупця
належним чином оформленої податкової
накладної або митної декларації.

Згідно з п.1 та п.5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
№1379 від 01.11.2011 р. (надалі - Порядок №1379)
податкову накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Пунктами 6.2 та 6.3 Порядку №1379 визначено,
що податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку. Не дає права покупцю
на віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України визначено
окремі випадки, за яких неможливе
формування податкового кредиту,
зокрема це відсутність зв'язку з
господарською діяльністю, фіктивність
операцій (відсутність поставок),
відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку на додану вартість.

У відповідності до правової позиції
Вищого адміністративного суду України,
що викладена у його листі №742/11/13-11 від
02.06.2011р., податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. За
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, із зазначеного вище також
випливає те, що при дослідженні факту
здійснення господарської операції,
оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Поряд із цим, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні регулюються
Законом №996. Цей Закон поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ч.1 ст.2 Закону №996).

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).

Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний
документ це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №996 підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

При цьому, п.1.1 р.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 р. (надалі - Положення №88)
передбачено, що дане Положення
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності, установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів
бюджету.

Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено
порядок створення, прийняття і
відображення у бухгалтерському обліку,
а також зберігання первинних
документів, облікових регістрів,
бухгалтерської звітності
підприємствами, їх об'єднаннями та
госпрозрахунковими організаціями
(крім банків) незалежно від форм
власності (підприємства), установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів бюджету
(установи), первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення
№88).

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що
будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеною у листі останнього №742/11/13-11
від 02.06.2011 р.

Як вбачається матеріалів справи, між
Позивачем та ТОВ ПП «Флагман-1» 01.01.2013 р.
було укладено Договір №28 про
вдосконалення послуг безпеки, що надає
ТОВ «Домінант плюс» (надалі - Договір
№28), відповідно до якого на умовах і в
порядку, що передбачені відповідними
договорами на охорону між Стороною-1
(Позивач) і третіми особами, на об'єктах
Сторона-1 (Позивач) доручає, а Сторона-2
(ПП «Флагман») приймає на себе
зобов'язання, що належить Стороні-1
відповідно до зазначених договорів, що
є предметом їх взаємної діяльності.

В якості доказів реальності виконання
умов Договору №28 Позивачем надано Акти
здачі-приймання робіт (надання послуг)
на суму 705 389,76 грн. (із ПДВ), зокрема:

ь Акт №ФГ-000000035 від 31.01.2013 р. на суму
252 573,12 грн. (із ПДВ), щодо надання послуг
з розроблення, втілення та
вдосконалення заходів безпеки в січні
2013 р. (27 чоловік по 24 год. і 2 чоловіка по
7,2 год.);

ь Акт №ФГ- від 28.02.2013 р.) на
суму 191 761,92 грн. (із ПДВ), щодо надання
послуг з розроблення, втілення та
вдосконалення заходів безпеки в лютому
2013 р. (23 чоловік по 24 год. і 1 чоловік по 4,8
год.);

ь Акт №ФГ-000000305 на суму 261 054,72 грн.
(із ПДВ) від 31.03.2013 р., щодо надання
послуг з розроблення, втілення та
вдосконалення заходів безпеки в
березні 2013 р. (27 чоловік по 24 год. і 2
чоловіка по 12 год.).

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити:
порядковий номер податкової накладної;
дата виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). Відповідно до
п.201.10 ст.201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

До матеріалів справи Позивачем надано
податкові накладні на суму 705 389,76 грн.
(із ПДВ), зокрема: №47 від 31.01.2013 р. на суму
252 573,12 грн. (із ПДВ), №55 від 28.02.2013 р. на
суму 191 761,92 грн. (із ПДВ) та 65 від 31.03.2013 р.
на суму 261 054,72 грн. (із ПДВ).

Крім того, на підтвердження сплати
Позивачем придбаних послуг, до
матеріалів справи надані платіжні
доручення на суму 729 218,86 грн. (із ПДВ).

В п.2.5 Договору №28 визначено, що
Сторона-1 (ПП «Флагман-1») зобов'язується
письмово сповістити Сторону-2
(Позивача) щодо обставин, які можуть
вплинути або значно ускладнити
виконання функцій, передбачених
умовами договору.

Позивачем надано до матеріалів справи
листи, в яких зазначалась необхідна
кількість охоронців та вказувались
об'єкти охорони, зокрема:

ь №1912/14-17 від 01.01.2013 р. - кількість
охоронців - 29 чоловік, охороняти об'єкти
(СТОВ «Щербашенське», ТОВ «Агрофірма
ім. Петровського», ТОВ
«Маловисківський елеватор», ТОВ
«Медвинське хлібоприймальне
підприємство», КП «Мікро-еом-сервіс» та
СТОВ «Рось»);

ь №012/14-15 від 01.02.2013 р. - кількість
охоронців - 24 чоловік, охороняти об'єкти
(СТОВ «Щербашенське», ТОВ «Агрофірма
ім. Петровського», ТОВ
«Маловисківський елеватор», ТОВ
«АГРО-БОГУСЛАВЩИНА-ЕКО» та СТОВ
«Рось»);

ь №1912/14-16 від 01.03.2013 р. - кількість
охоронців - 29 чоловік, охороняти об'єкти
(СТОВ «Щербашенське», ТОВ «Агрофірма
ім. Петровського», ТОВ
«Маловисківський елеватор», ТОВ
«Медвинське хлібоприймальне
підприємство», ТОВ
«АГРО-БОГУСЛАВЩИНА-ЕКО» та СТОВ
«Рось»).

Разом із тим, суд звертає увагу, що
оцінка господарських операцій судом
під час розгляду справ, що виникають з
податкових відносин, змісту
господарських операцій може
здійснюватися і окремо від
застосування положень про цивільні
правочини чи господарські
зобов'язання.

Презумпція дійсності, притаманна
цивільним правочинам, не може бути
автоматично поширена на реальність
господарських операцій.

Отже, якщо цивільні правочини є сферою
приватного права й можуть розглядатися
лише з урахуванням норм Цивільного та
Господарського кодексів, то
господарські зобов'язання
підприємства повинні оцінюватися,
передусім, з огляду на норми
податкового законодавства. При цьому
дотримання норм цивільного чи
господарського права не означає
автоматично реальності вчинення
господарської операції. Якщо певна
господарська операція не відбулася чи
відбулася не за тим її змістом, який
відображений в укладених платником
податку договорах, це є підставою для
застосування відповідних наслідків у
податковому обліку.

Судом встановлено, що за результатами
перевірки Позивача були виявлені
порушення податкового законодавства,
на підставі чого прийнято оскаржуване
податкове повідомлення-рішення. При
цьому, суд звертає увагу, що наслідки
порушення податкового законодавства
можуть (і повинні) застосовуватися
незалежно від того, чи визнані
відповідні цивільні чи господарські
зобов'язання недійсними, оскільки
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства є
самостійним видом юридичної
відповідальності.

Крім того, суд вважає доцільним
зазначити, що до загальновизнаних у
світі дієвих механізмів, завдяки яким
здійснюється аналіз господарських
угод, виявлення та класифікація
протиправних схем та методик
незаконного ухилення від сплати
податків, відносяться спеціальні
судові доктрини.

Щодо правочинів між Позивачем та його
контрагентами доречним є застосування
доктрини «ділова мета».

Сутність доктрини ділової мети полягає
в тому, що передбачені податковим
законодавством податкові вигоди
поширюються лише на операції, що мають
розумну економічну причину.

Вказана доктрина закріплена у пп.14.1.231
п.14.1 ст.14 ПК України, згідно якого
розумна економічна причина (ділова
мета) - це причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків мав
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Положення ділової мети та розумного
змісту господарської операції широко
застосовуються в судовій практиці на
підставі судових узагальнень.

Верховний Суд України, скасовуючи
рішення судів у справах про
відшкодування ПДВ, неодноразово
зазначав, що в справах не встановлено
наміру одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності.

Зокрема, вперше доктрину «ділова мета»
в Україні використано Верховним Судом
України у постанові його Судової
палати в адміністративних справах від
12.02.2008 р. у справі №08/28 за позовом ТОВ
«Метпромсервіс» до ДПІ у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, в якій зазначено
про те, що задовольняючи позов, суди
виходили тільки з наявності у позивача
податкових накладних продавців, проте,
не взяли до уваги того, що позивач
протягом тривалого часу набував через
посередників сировину у осіб, які
систематично не сплачували податки,
діяльність яких мала ознаки фіктивного
підприємства, за юридичною адресою не
знаходилися, не звітували про свою
діяльність або подавали податкові
декларації про відсутність такої,
зареєстровані власники та посадові
особи яких не визнають своєї
причетності до їхньої діяльності, а
також, що позивач, продавці та їхні
постачальники працювали в одному
сегменті ринку, у якому існують
налагоджені стабільні зв'язки й
часники якого обізнані стосовно один
одного.

Позивачем надано до суду копії
договорів із контрагентами, які на
думку Позивача посвідчують ділову мету
укладення Договору №28, зокрема:

ь №01/01/13-01 від 01.01.2013 р. про надання
охоронних послуг, укладено із ТОВ
«АГРО-БОГУСЛАВЩИНА-ЕКО», відповідно до
якого Замовник доручає (ТОВ
«АГРО-БОГУСЛАВЩИНА-ЕКО»), а Виконавець
(Позивач) зобов'язується надати за
плату послуги з охорони об'єкту
(об'єктів) сільськогосподарського
призначення Замовника шляхом
здійснення відповідної системи
спеціальних заходів. Кількість
охоронників на посту - 10 чоловіка.

ь №01/01/13-02 від 01.01.2013 р. про надання
охоронних послуг, укладеного із ТОВ
«Медвинське Хлібоприймальне
Підприємство» відповідно до якого
Замовник доручає (ТОВ «Медвинське
Хлібоприймальне Підприємство»), а
Виконавець (Позивач) зобов'язується
надати за плату послуги з охорони
об'єкту (об'єктів)
сільськогосподарського призначення
Замовника шляхом здійснення
відповідної системи спеціальних
заходів. Кількість охоронників - 4
чоловіка.

ь №01/01/13-03 від 01.01.2013 р. про надання
охоронних послуг, укладеного із ТОВ
«Маловисківський елеватор» відповідно
до якого Замовник доручає (ТОВ
«Маловисківський елеватор»), а
Виконавець (Позивач) зобов'язується
надати за плату послуги з охорони
об'єкту (об'єктів)
сільськогосподарського призначення
Замовника шляхом здійснення
відповідної системи спеціальних
заходів. Кількість охоронників - 4
чоловіка.

ь №01/01/13-04 від 01.01.2013 р. про надання
охоронних послуг, укладеного із ТОВ
«Агрофірма ім. Петровського»
відповідно до якого Замовник доручає
(ТОВ «Агрофірма ім.. Петровського»), а
Виконавець (Позивач) зобов'язується
надати за плату послуги з охорони
об'єкту (об'єктів)
сільськогосподарського призначення
Замовника шляхом здійснення
відповідної системи спеціальних
заходів. Кількість охоронників - 7
чоловік.

ь №01/01/13-05 від 01.01.2013 р. про надання
охоронних послуг, укладеного із СТОВ
«РОСь» відповідно до якого Замовник
доручає (СТОВ «Рось»), а Виконавець
(Позивач) зобов'язується надати за
плату послуги з охорони об'єкту
(об'єктів) сільськогосподарського
призначення Замовника шляхом
здійснення відповідної системи
спеціальних заходів. Кількість
охоронників - 4 чоловіка.

ь №01/01/13-06 від 01.01.2013 р. про надання
охоронних послуг, укладеного із СТОВ
«Щербашенське» відповідно до якого
Замовник доручає (СТОВ «Щербашенське»),
а Виконавець (Позивач) зобов'язується
надати за плату послуги з охорони
об'єкту (об'єктів)
сільськогосподарського призначення
Замовника шляхом здійснення
відповідної системи спеціальних
заходів. Кількість охоронників - 7
чоловік.

ь №1/01 від 01.01.2013 р. про закупівлю
послуг з охорони, укладеного із
Колективним підприємством
«Мікро-еом-сервіс», відповідно до якого
Виконавець (Позивач) зобов'язується у
2013 р. надати послуги з охорони об'єктів
Замовника (КП «Мікро-еом-сервіс»)
шляхом здійснення відповідної системи
спеціалізованих заходів зазначених у
цьому договорі - послуг з охорони
адмінбудівлі, а Замовник (Позивач) -
прийняти і оплатити такі послуги.
Кількість охоронців - 1 чоловік.

В якості доказів господарської мети
укладення Договору №28 Позивачем
додатково надано акти здачі-приймання
робіт (надання послуг) та рахунки
фактури, зокрема на загальну суму 665 160,00
грн. (із ПДВ), і яких:

ь за січень 2013 р. - 234 840,00 грн. (із
ПДВ);

ь за лютий 2013 р. - 192 240,00 грн. (із ПДВ);

ь за березень 2013 р. - 238 080,00 грн. (із
ПДВ).

Таким чином, вбачається, що Позивачем
фактично було отримано меншу суму від
СТОВ «Щербашенське», ТОВ «Агрофірма ім.
Петровського», ТОВ «Маловисківський
елеватор», ТОВ «Медвинське
хлібоприймальне підприємство», ТОВ
«АГРО-БОГУСЛАВЩИНА-ЕКО», СТОВ «Рось»
аніж за цей же період було перераховано
Позивачем ПП «Флагман-1». Різниця між
отриманими коштами та перерахованими
становить 40 229,76 грн.

Більше того, суд звертає увагу, що в
Протоколі погодження договірної ціни
послуг до Договору №28 ціна однієї
години послуг з охорони, яку надає ПП
«Флагман-1» Позивачу становить 12,30 грн.
(із ПДВ) Водночас, як вбачається із умов
договорів укладених із СТОВ
«Щербашенське», ТОВ «Агрофірма ім.
Петровського», ТОВ «Маловисківський
елеватор», ТОВ «Медвинське
хлібоприймальне підприємство», ТОВ
«АГРО-БОГУСЛАВЩИНА-ЕКО», СТОВ «Рось»
вартість однієї години послуг з
охорони, яку надає Позивач становить 10
грн. (із ПДВ).

Жодних пояснень щодо економічної
доцільності перерахування Позивачем
більшої суми ПП «Флагман-1» аніж
фактично було отримано від СТОВ
«Щербашенське», ТОВ «Агрофірма ім.
Петровського», ТОВ «Маловисківський
елеватор», ТОВ «Медвинське
хлібоприймальне підприємство», ТОВ
«АГРО-БОГУСЛАВЩИНА-ЕКО» та СТОВ «Рось»
до суду не надано.

Більше того, суд акцентує угаву, що в
п.4.2 Інструкції по охороні об'єкту, до
договорів укладених із СТОВ
«Щербашенське», ТОВ «Агрофірма ім.
Петровського», ТОВ «Маловисківський
елеватор», ТОВ «Медвинське
хлібоприймальне підприємство», ТОВ
«АГРО-БОГУСЛАВЩИНА-ЕКО», СТОВ «Рось»
передбачено, що охоронець за
результатами огляду та прийняття
об'єкту під охорону, зобов'язаний
повідомити по про це телефону
черговому ТОВ «Домінант Плюс».

Однак, жодних Журналів повідомлення
про прийняття об'єкту під охорону до
суду не надано, як і не вказано, яким
саме чино проводилось фіксування
повідомлень черговими охоронцями про
прийняття об'єкта під охорону.

Крім того, Позивачем не надано жодних
доказів наявності у Позивача пульта
охорони (обладнання, технічного
персоналу, ви окремної багатоканальної
телефонної лінії тощо), на яку
сповіщається про прийняття об'єкту під
охорону.

Суд, в порядку передбаченому
положеннями ч.1 ст.114 КАС України,
пропонував особам, які брали участь у
справі, подати додаткові докази, однак
жодних додаткових доказів Позивач не
надав.

Як наслідок, з врахуванням положень
ст.11, ст.69, ст.70 та ст.71 КАС України, суд
приймає рішення на підставі тих
документів, що були подані сторонами.

В межах даного спору та на підставі
наданих сторонами документах, судом не
встановлено здійснення (реальність)
господарських операцій між Позивачем
та ПП «Флагмагн-1».

Згідно із зазначеним, ухвалою від 09.07.2014
р. судом витребовувались від Позивача
документи по справі, які мають
засвідчувати мету здійснення
господарської діяльності Позивача.

Так, на виконання вимог ухвали суду,
Позивачем були документи, які, на його
думку, в повному обсязі посвідчують
реальність господарських операцій між
ТОВ «Домінант Плюс» та його
контрагентом - ПП «Флагман-1».

Водночас, судом встановлено, що надані
Позивачем документи не посвідчують:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

Слід звернути на припис інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 р. стосовно
наступного: судам апеляційної
інстанції при вирішенні питання про
прийняття доказів, які не
досліджувалися судом першої інстанції,
варто враховувати приписи ч.2 ст.195 КАС
України. Згідно з наведеною нормою, суд
апеляційної інстанції може дослідити
докази, які не досліджувалися у суді
першої інстанції, з власної ініціативи
або за клопотанням осіб, які беруть
участь у справі, якщо визнає
обґрунтованим ненадання їх до суду
першої інстанції або необґрунтованим
відхилення їх судом першої інстанції.

Отже, у разі дослідження судом
апеляційної інстанції доказів, які не
досліджувалися в суді першої
інстанції, апеляційний суд повинен
зазначити у своєму рішенні поважні
причини, з яких такі докази не могли
бути надані до суду першої інстанції.
Наведене стосується також і доказів,
які були витребувані судом першої
інстанції, але не були надані позивачем
або відповідачем.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частинами 1, 2 та 3 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.
Кожна особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Таким
правом користуються й особи, в
інтересах яких подано
адміністративний позов, за винятком
тих, які не мають адміністративної
процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог позивача.
При цьому, відповідно до положень ст.94
КАС України, судовий збір не
відшкодовується.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Домінант Плюс» до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва
відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б. В. Санін