Справа № 826/14052/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Романчук О.М., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Приватного акціонерного товариства
«Спільне підприємство «Ен Ес Ай
Констракшн» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, третя особа - Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, за апеляційними
скаргами Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство
«Спільне підприємство «Ен Ес Ай
Констракшн» (далі - ПрАТ «СП «Ен Ес Ай
Констракшн») звернулося у суд із
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, за участю третьої особи -
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 01.08.2013 року №
8, яким товариству визначене
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
жовтня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року, адміністративний позов
задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 26 лютого 2014 року зазначені
судові рішення скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
квітня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
відповідач та третя особа подали
апеляційні скарги, в яких просять
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню, з таких підстав.

Так, суд першої інстанції дійшов
висновку про неправомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, яким позивачу
визначені грошові зобов'язання з
податку на додану вартість, виходячи з
того, що відповідачем не доведено
вчинення позивачем порушень
податкового законодавства.

Проте, з такими висновками суду не
можна погодитися.

Колегією суддів установлено, що
відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
господарських взаємовідносин з ПАТ
«Укрсоцбанк» за період з 01.01.2011 року по
01.05.2013 року, за підсумками якої складено
акт №45/26-55-22-08/22959559 від 03.07.2013 року та
виявлено порушення пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14,
п. 153.6 ст. 153, абз. «б» п. 187.1 ст. 187
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на додану вартість, який
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет, за листопад 2012 року на суму 76466000
грн.

Виявлені в ході перевірки порушення
полягають у тому, що позивачем,
усупереч вимогам податкового
законодавства, не відображено у
бухгалтерському та податковому обліку
за листопад 2012 року операції по
передачі права власності на нерухоме
майно: адміністративно-побутову
будівлю загальною площею 860,70 кв.м.,
розташовану за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, 12 (літера А); нежитловий
будинок загальною площею 18405,0 кв.м.,
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, 12 (літера С); нежитловий
будинок загальною площею 20372,9 кв.м.,
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, буд. 12; нежитловий
будинок загальною площею 3388,4 кв.м.,
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, буд. 12.

У зв'язку із наведеними порушеннями
відповідачем 01.08.2013 року прийнято
податкове повідомлення-рішення
№8, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
на 95582500 грн., в т.ч. 76466000 грн. - за
основним платежем, 19116500 грн. - за
штрафними санкціями.

Не погоджуючись із таким рішенням
податкового органу, позивач звернувся
у суд.

Як убачається з матеріалів справи, між
позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено
договір кредиту від 13.06.2007 року №18/062-КН
із змінами та доповненнями, внесеними
додатковими угодами від 24.01.2008 року
№18/062-КН/1, від 08.03.2008 року №18/062-KH/2, від
27.06.2008 року № 18/062-КН/З.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання по кредитному договору
щодо погашення заборгованості між
позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено
іпотечні договори від 13.06.2007 року та від
24.01.2008 року, умовами яких передбачено,
що в якості забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
ПрАТ «СП «Ен Ес Ай Констракшн» передано
в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк», зокрема,
вищенаведене нерухоме майно.

Відповідно до укладеного сторонами
кредитного договору у ПрАТ «СП «Ен Ес
Ай Констракшн» виникла заборгованість
перед ПАТ «Укрсоцбанк» на загальну
суму 40000000 доларів США.

У звітах про незалежну оцінку
нерухомого майна ринкова вартість
вищезгаданого нерухомого майна
становить: нежитловий будинок
загальною площею 18405 кв.м. - 201828000 грн.;
нежитловий будинок загальною площею
20372,9 кв.м. - 221256000 грн.; нежитловий
будинок загальною площею 3388,4 кв.м. -
31728000 грн.; адміністративно-побутовоа
будівля загальною площею 860,70 кв.м. - 3984000
грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 10.09.2012 року у справі №5011-66/79999-2012,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 14.11.2012 року та
постановою Вищого господарського суду
України від 26.02.2013 року, позов ПАТ
«Укрсоцбанк» до ПрАТ «СП «Ен Ес Ай
Констракшн» та ТОВ «Проект-А»
задоволено. У рахунок часткового
погашення заборгованості ПрАТ «СП «Ен
Ес Ай Констракшн» перед ПАТ
«Укрсоцбанк» звернено стягнення на
предмет іпотеки:
адміністративно-побутову будівлю
загальною площею 860,70 кв.м., розташовану
за адресою: м. Київ, вул. Миколи Амосова,
12 (літера А), нежитловий будинок
загальною площею 18 405,0 кв.м.,
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, 12 (літера С), нежитловий
будинок загальною площею 20372,9 кв.м.,
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, буд. 12, нежитловий
будинок загальною площею 3388,4 кв.м.,
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, буд. 12., а також визнано
право власності на зазначене нерухоме
майно за ПАТ «Укрсоцбанк».

Таким чином, рішення Господарського
суду м. Києва від 10.09.2012 року набрало
законної сили 14.11.2012 року.

Посилаючись на набрання вказаним
рішення законної сили у листопаді 2012
року, податковий орган стверджує, що
оскільки право власності позивача на
вищезазначене нерухоме майно
припинилось, останній був зобов'язаний
відобразити відповідні показники в
податковій звітності у відповідному
податковому періоді, що позивачем
здійснено не було.

Обговорюючи обставини справи, висновки
суду першої інстанції та доводи
апелянтів, судова колегія зазначає
наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до абзацу «а» пункту 185.1
статті 185 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

За визначенням Податкового кодексу
України, постачання товарів - це
будь-яка передача права на
розпоряджання товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду (пп. 14.1.191 п. 14.1
ст. 14). Під товаром слід розуміти,
зокрема, матеріальні активи (пп. 14.1.244 п.
14.1 ст. 14 ПК України), до яких відноситься
нерухоме майно.

Враховуючи приведені норми, операції з
переходу права власності, в тому числі
на підставі рішення суду, на предмет
іпотеки (яка є видом застави), зокрема,
від іпотекодавця до іпотекодержателя,
підлягають оподаткуванню податком на
додану вартість.

Згідно п. 187.1 статті 187 ПК України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Враховуючи приведену норму, у платника
податкове зобов'язання з ПДВ виникає
або в момент, що фіксує проведення
розрахунків за поставлений товар, або в
момент передачі (відвантаження) такого
товару, в залежності від того, яка подія
настала раніше.

Згідно Закону України «Про іпотеку»,
іпотекою є вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 37 цього
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки.

Згідно пункту 27 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №703 від
22.06.2011 року, до документів, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
зокрема, відносяться рішення суду, яке
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Враховуючи приведені норми та
встановлені обставини, колегія суддів
доходить висновку, що ПрАТ «СП «Ен Ес Ай
Констракшн» втратило право власності
на вищезгадане нерухоме майно, яка було
предметом іпотеки, внаслідок набрання
чинності рішенням Господарського суду
м. Києва від 10.09.2012 року, що сталось
14.11.2012 року.

При цьому, колегія суддів зауважує, що
відсутність державної реєстрації
переходу права власності не спростовує
те, що ПАТ «Укрсоцбанк» є фактичним
власником зазначеного вище нерухомого
майна, оскільки відповідно до ст. 2
Закону України «Про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обмежень», в редакції, чинній на час
набрання законної сили судовим
рішенням, державною реєстрацією
речових прав на нерухоме майно є
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто, перехід права власності де-факто
передує державній реєстрації, яка є
лише його офіційним визнанням та
підтвердженням державою. Так само,
надані позивачем докази
обслуговування спірних об'єктів
(сплата комунальних платежів, послуг з
газопостачання, послуг з
водопостачання та прийняття стічних
вод через приєднані мережі, послуг з
водовідведення та електропостачання)),
а також обліковування цих об'єктів
нерухомості на балансі підприємства,
не спростовує вищезазначений факт.

Приписами пункту 153.6 статті 153 ПК
України встановлено, що відчуження
об'єкта застави для заставодавця
прирівнюється до продажу такого
об'єкта у податковий період такого
відчуження.

За визначенням Податкового кодексу
України, наведеним у пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14,
продаж (реалізація) товарів - це
будь-які операції, що здійснюються
згідно з договорами купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими
господарськими, цивільно-правовими
договорами, які передбачають передачу
прав власності на такі товари за плату
або компенсацію незалежно від строків
її надання, а також операції з
безоплатного надання товарів.

У даному випадку, рішенням
Господарського суду м. Києва від 10.09.2012
року, яке набрало законної сили 14.11.2012
року, підтверджується перехід права
власності на адміністративно-побутову
будівлю загальною площею 860,70 кв.м.,
розташовану за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, 12 (літера А), нежитловий
будинок загальною площею 18 405,0 кв.м.,
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, 12 (літера С), нежитловий
будинок загальною площею 20372,9 кв.м.,
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, буд. 12, нежитловий
будинок загальною площею 3388,4 кв.м.,
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, буд. 12 в рахунок
часткового погашення заборгованості
ПрАТ «СП «Ен Ес Ай Констракшн» перед
ПАТ «Укрсоцбанк».

Враховуючи викладене, колегія суддів
доходить висновку, що саме у
податковому періоді - листопаді 2012 року
позивач втратив право власності на
спірне нерухоме майно, яке з того часу
фактично визнано за ПАТ «Укрсоцбанк».
Відтак, у листопаді 2012 року у позивача
виникло податкове зобов'язання з
податку на додану вартість.

При цьому, колегія суддів наголошує, що
передбачена положеннями п. 187.1 ст. 187 ПК
України дата виникнення податкових
зобов'язань, що пов'язана із
відвантаженням товару, - стосується
лише рухомого товару. Натомість,
нерухоме майно неможливо відвантажити,
покласти на склад чи перемістити без
його знецінення та зміни призначення.

У той же час, системний аналіз положень
наведених норм податкового
законодавства свідчить про те, що в
разі коли об'єктом оподаткування
виступає операція з відчуження
нерухомого майна, визначальним
виступає момент переходу права
власності на таке.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується із встановленими
податковим органом в ході перевірки
позивача порушеннями, внаслідок яких
останньому визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість. Відтак, відсутні підстави для
скасування спірного податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином, колегія суддів не
погоджується із висновками місцевого
суду про задоволення позову, які не
знайшли підтвердження в ході
апеляційного розгляду справи. Тому,
вимоги апелянтів підлягають
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві, Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 квітня 2014 року
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову Приватному акціонерному
товариству «Спільне підприємство «Ен
Ес Ай Констракшн» відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Романчук
суддяС.Б. Шелест

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Романчук О.М

Шелест С.Б.