Справа № 2а-956/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року
Справа № 9104/38924/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Бережанському районі
Тернопільської області на постанову
Бережанського районного суду
Тернопільської області від 15 березня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Бережанському районі Тернопільської
області про стягнення недоплаченого
підвищення до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ

22 лютого 2011 року позивач звернулася до
суду з позовом про зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
пенсію з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", за
період шість місяців, що передують даті
звернення до суду, до виникнення
обставин, з якими закон пов'язує
виникнення, зміну або припинення
спірних правовідносин.

Постановою Бережанського районного
суду Тернопільської області від 15
березня 2011 року позов задоволено:
зобов'язано відповідача провести
нарахування та виплату позивачу
підвищеня до пенсії в розмірі 30% від
розміру мінімальної пенсії за віком як
дитині війни, визначаючи її розмір
відповідно до вимог ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеної відповідно до ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, починаючи з 22
серпня 2010 року і до виникнення
обставин, з якими закон пов'язує
виникнення, зміну чи припинення
спірних правовідносин. Постанову
звернено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив відповідач, у
скарзі, покликаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати та
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог. Апелянт
покликається на те, що встановлений ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій.
Враховуючи неодержання апелянтом
бюджетних асигнувань на здійснення
виплат підвищень пенсій дітям війни,
вважає свої дії правомірними, оскільки
реалізація нормативних приписів і
пенсійних програм здійснюється шляхом
фінансування пенсійних виплат за
рахунок чітко визначених прибутковою
частиною бюджету Пенсійного фонду
джерел і відповідно до конкретних
напрямів витратної частини бюджету
Пенсійного фонду України.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про часткове її задоволення,
враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних причин.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами лише цього
Закону, чинним законодавством інший
мінімальний розмір пенсії не
визначений, тому слід застосовувати
цей розмір.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Оскільки на час розгляду справи судом
першої інстанції часових обмежень у
застосуванні ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не було,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову за період з 22 серпня
2010 року до виникнення обставин, з якими
закон пов'язує припинення або
обмеження права на таке.

Окрім того, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі дітям
війни, суд, у разі відсутності спору про
право особи на отримання підвищення до
пенсії або встановлення такого права в
судовому порядку, не має підстав
обмежувати орган, відповідальний за
здійснення їх нарахування і виплати,
певним часовим проміжком, якщо не
відбулося змін у законодавстві (згідно
п. 12 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №8 від
19.12.2011р.).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково
допустив постанову в цілому до
негайного виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС
України у постанові, прийнятій у
скороченому провадженні, зазначається
обов'язок відповідача виконати
постанову негайно.

Водночас постанови, які виконуються
негайно, визначені ст. 256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та
абз. 9 цієї статті належать постанови
про присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць та постанови
суду, прийняті в порядку скороченого
провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище
норм, колегія суддів дійшла висновку,
що звертаючи до негайного виконання
постанови щодо оскарження фізичними
особами рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з питань
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання,
зокрема, виплат та пільг дітям війни,
прийняті в порядку скороченого
провадження, необхідно застосовувати
положення п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, який
є спеціальним для даної категорії
справ.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
щодо скасування оскарженого судового
рішення в цілому суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи,
проте вбачаються підстави для його
зміни із-за порушень процесуальних
норм.

Керуючись статями 99, 195, 197 ч. 1 п. 3, ст.ст.
198, 201 ч.1 п.1, 205 ч.1 п.2 ,ст. 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Бережанському районі Тернопільської
області задовольнити частково,
постанову Бережанського районного
суду Тернопільської області від 15
березня 2011 року у справі № 2-а-956/11 -
змінити, виклавши резолютивну частину
постанови в частині негайного
виконання в наступній редакції:
«Звернути до негайного виконання
постанову в межах суми стягнення за
один місяць».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький