Справа № 675/1599/14-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 675/1599/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Матвієць
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалу Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 02 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Державної
пенітенціарної служби України про
визнання незаконною відмову про
переведення засудженого по місцю його
проживання , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, який відбуває покарання в
Замковій виправній колонії №58 м.
Ізяслава Хмельницької області
звернувся до Ізяславського районного
суду Хмельницької області, в порядку
адміністративного судочинства з
позовом до Державної пенітенціарної
служби України про визнання незаконною
відмови про переведення засудженого по
місцю його проживання.

Ухвалою Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 02.07.2014 року
позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу суду першої
інстанції та задовольнити заявлені
позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з'явились
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені завчасно та належним
чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін у
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів, у відповідності до п.п.
1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, визнала
можливим проводити апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а ухвала скасуванню із
наступних підстав.

Так, суд першої інстанції своєю ухвалою
повернув позивачеві позовну заяву,
оскільки дана справа не підсудна цьому
адміністративному суду. При цьому суд
роз'яснив позивачу його право про
звернення з даним позовом до окружного
адміністративного суду м. Києва.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції враховуючи наступні
обставини.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини другої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції (адміністративна справа) -
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини 1 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України компетенція адміністративних
судів поширюється на:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних
з виборчим процесом чи процесом
референдуму.

Згідно пунктом 2 частини 3 статі 17
Кодексу адміністративного судочинства
України компетенція адміністративних
судів не поширюється на
публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

Судом встановлено, що позивач оскаржує
відмову відповідача розглянути
питання про переведення засудженого
ОСОБА_2 з Замкової виправної колонії
Хмельницької області (№58) до установи
виконання покарань Автономної
Республіки Крим, тобто за його останнім
місцем проживання у порядку статті 93
Кримінально-виконавчого кодексу
України.

Згідно з правовою позицією, яка
викладена у рішенні Конституційного
Суду України від 23.05.2001 № 6-рп/2001, захист
прав і свобод людини не може бути
надійним без надання їй можливості при
розслідуванні кримінальної справи
оскаржити до суду окремі процесуальні
акти, дії чи бездіяльність органів
дізнання, слідства і прокуратури. Але
таке оскарження може здійснюватись у
порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб зазначених органів, як і
діяльність суду, має свої особливості
та не належить до управлінської сфери.

Відповідно до ст. 4
Кримінально-виконавчого кодексу
України підставою виконання і
відбування покарання, зокрема, є вирок
суду, який набрав законної сили, інші
рішення суду.

Розподіл, направлення та переведення
для відбування покарання осіб,
засуджених до позбавлення волі на
певний строк та довічного позбавлення
волі, до установ виконання покарань
здійснюються на підставі ст. ст.12, 64, 65
Кримінального кодексу України та ст.
ст. 11, 18, 19, 86, 87, 92, 93, 101, 138, 140, 147
Кримінально-виконавчого кодексу
України за відповідними
індивідуальними та персональними
нарядами.

Розв'язання зазначених питань
стосується виконання вироку суду та
відповідно до ст. ст. 534, 535, 537, 539
Кримінально-процесуального кодексу
України, є однією із стадій
кримінального процесу, у зв'язку з чим
їх належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства.

Оскільки спірні правовідносини
витікають з кримінального та
кримінального процесуального
законодавства, тому цей спір не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Крім того, Листом Вищого
адміністративного суду України від
30.11.2009 року №1619/10/13-09 вказано, що такі
справи належить розглядати в порядку
кримінального судочинства.

Також, необхідно роз'яснити позивачу,
що даний спір належить до розгляду
районним чи міськрайонним судом за
місцем виконання вироку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 199 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду і постановити
нову ухвалу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 109, 160, 167, 195, 196, 199, 202, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 02 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Державної
пенітенціарної служби України про
визнання незаконною відмову про
переведення засудженого по місцю його
проживання, - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до Державної
пенітенціарної служби України про
визнання незаконною відмову про
переведення засудженого по місцю його
проживання.

Копію ухвали разом із позовною заявою
та доданими до неї матеріалами
повернути особі, яка подала позовну
заяву.

Роз'яснити позивачу, що даний спір
підлягає до розгляду у порядку
кримінального судочинства.

Повторне звернення до
адміністративного суду з тією самою
позовною заявою не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.