Справа № 820/12225/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 р.Справа № 820/12225/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Зарицької Т.В.

представника позивача - Карамишевої
Л.Є.

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - Ткачова О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.08.2014р. по
справі №820/12225/14

за позовом Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фонд загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості, звернувся до суду із
адміністративним позовом до ОСОБА_2, в
якому просив стягнути в примусовому
порядку вартість незаконно отриманого
матеріального забезпечення у сумі 6659,59
грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що 19.01.2011 року ОСОБА_2 звернувся до
Харківського міського центру
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні, де був
зареєстрований з відкриттям
персональної картки №11900001. За
його заявою, у якій він зазначає, що не є
підприємцем, трудовою діяльністю не
займається і пенсію не отримує, йому
був наданий статус безробітного і,
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", "Порядку надання допомоги
по безробіттю, у тому числі одноразової
її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності", призначена виплата
допомоги по безробіттю на період з
26.01.2011р. по 20.01.2012р. Разом з тим,
відповідач приховав факт реєстрації як
фізичної особи-підприємця, а відтак,
приховав факт того, що є зайнятою
особою в розумінні чинного
законодавства і незаконно отримав
6659,59грн. допомоги. Дана обставина була
виявлена під час проведення перевірки
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітної
та виплати їй матеріального
забезпечення, та зафіксована в акті
№106-ФО-П від 29.04.2014 року. У зв'язку зі
встановленням факту належності
відповідача до категорії зайнятого
населення, директором Харківського
міського центру зайнятості 29.04.2014р.
виданий наказ № 741 "Про повернення
коштів, виплачених як допомога по
безробіттю", в якому зазначалась сума у
розмірі 6659,59 грн., що підлягає
поверненню. Враховуючи, що до
теперішнього часу відповідачем
вказані кошти в добровільному порядку
сплачені не були, позивач звернувся до
суду із даним позовом про стягнення
вказаних коштів у примусовому порядку.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.08.2014
адміністративний позов було
задоволено.

Стягнуто в примусовому порядку з
ОСОБА_2 вартість матеріального
забезпечення у сумі 6659,59грн. на користь
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.08.2014 року
та постановити нову ухвалу, якою
залишите без розгляду позовну заяву.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції до
неправомірного висновку про
відсутність пропуску позивачем
встановленого законодавством строку
звернення до суду із адміністративним
позовом.

У судовому засіданні представник
позивача заперечував проти
апеляційної скарги та просив відмовити
в її задоволенні.

Відповідач та представник відповідача
підтримали вимоги апеляційної скарги
та просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши рішення суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки відповідач під час звернення
до центру зайнятості не повідомив про
наявність обставин, що впливають на
умови виплати йому забезпечення та
надання соціальних послуг, то згідно із
вимогами Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" не мав права на отримування
допомоги по безробіттю, а тому вказана
допомога підлягає поверненню.
Враховуючи, що відповідачем вказані
кошти в добровільному порядку сплачені
не були, то вони підлягають стягненню у
примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується з даними
висновками, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 19.01.2011 року ОСОБА_2
звернувся до Харківського міського
центру зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні, де був
зареєстрований як такий, що шукає
роботу з відкриттям персональної
картки №11900001.

26.01.2011 року відповідачем подана заява
до Харківського міського центру
зайнятості про надання йому статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю, відповідно до Законів
України "Про зайнятість населення" та
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття". Крім того, в даній заяві
відповідач зазначив, що на час
звернення з заявою не зареєстрований
як суб'єкт підприємницької діяльності,
трудовою діяльністю не займається,
пенсії не отримує, не має права на
пенсію за віком, в тому числі на
пільгових умовах, та на пенсію за
вислугу років.

Згідно наданої заяви, наказом
Харківського міського центру
зайнятості від 26.01.2011 року №НТ110126
відповідачу наданий статус
безробітного відповідно до п.п 2, 4 ст. 22
та п. 2 ст. 23 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", п.п 2.7, 2.9 Порядку надання
допомоги по безробіттю у тому числі,
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності" та призначена допомога з
26.01.2011 року по 20.01.2012 року.

10.11.2011 року ОСОБА_2 знятий з обліку в
центрі зайнятості відповідно до п. 20
Порядку реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, а саме: у зв'язку з відмовою від
2-х пропозицій підходящої роботи.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що загальна сума сплаченої
відповідачу допомоги по безробіттю
складає 6659,59 грн.

Відповідно до ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Згідно п.п.1, 2, 7 ч.1 ст. 1 Закону України
"Про зайнятість населення", безробіття -
соціально-економічне явище, за якого
частина осіб не має змоги реалізувати
своє право на працю та отримання
заробітної плати (винагороди) як
джерела існування; безробітний - особа
віком від 15 до 70 років, яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів як джерела існування, готова та
здатна приступити до роботи;
зайнятість - не заборонена
законодавством діяльність осіб,
пов'язана із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно.

У відповідності до ст. 2 Закону України
"Про зайнятість населення",
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України
"Про зайнятість населення",
встановлено, що до зайнятого населення
належать особи, які працюють за наймом
на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, особи,
які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

У відповідності до п. 12 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №
219 встановлено, що для одержання
статусу безробітного громадянин
особисто подає у день, що настає після
закінчення встановленого строку для
пошуку підходящої роботи, до центру
зайнятості заяву із зазначенням у ній
інформації про те, що він не займається
видами діяльності, що визначені
частиною третьою статті 1 Закону
України "Про зайнятість населення", і не
отримує пенсію на пільгових умовах, а
також копію довідки про його
ідентифікаційний номер.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 12 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" виконавча дирекція
Фонду та її робочі органи контролюють
правильність нарахування,
своєчасність сплати страхових внесків,
а також витрат за страхуванням на
випадок безробіття, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, державної податкової
політики, Пенсійним фондом України за
погодженням з правлінням Фонду.

Відповідно до Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України 13.02.2009 року № 60/62, Постановою
правління Пенсійного фонду України від
13.02.2009 № 7-1, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.03.2009 за
№ 232/16248, розслідування здійснюється
шляхом проведення перевірки
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітної
та виплати їй матеріального
забезпечення, що зазначені в
документах, поданих особою до
державної служби зайнятості під час
реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що центром зайнятості
була проведена перевірка
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення на адресу відповідача -
ОСОБА_2, результати якої оформлені
актом від 29.04.2014р. №106.

Вказаною перевіркою було встановлено,
що кошти нараховані та перераховані на
особистий рахунок відповідача, як
допомога по безробіттю за період з
26.01.2011 року по 21.09.2011 року належить до
повернення у повному обсязі.

Позивач вказує, що фактичною підставою
для вказаних висновків, слугувало те,
що за наслідками проведеного
розслідування було встановлено, що
ОСОБА_2 на момент отримання статусу
безробітного приховав факт реєстрації
його як суб'єкта підприємницької
діяльності.

Колегія суддів зазначає, що за своєю
правовою природою підприємництво
(господарська комерційна діяльність) -
це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Отже, беручі до уваги, що позивач не
повідомив про наявність обставин, що
впливають на умови виплати йому
забезпечення та надання соціальних
послуг, то колегія суддів дійшла
висновку, що згідно із вимогами Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" він не мав права на
отримування допомоги по безробіттю.

Наказом директора Харківського
міського центру зайнятості від 29.04.2014
року №741 було вжито заходів щодо
повернення виплачених гр. ОСОБА_2
коштів у розмірі 6659,59 грн.

На адресу відповідача було направлено
лист-претензію від 30.04.2014 року
№ХМЦЗ-02-11892-22/14 з вимогою про сплату
вказаних коштів із копією наказу та
акту розслідування страхових випадків.

Також даним листом було доведено до
відома відповідача про необхідність
позивача звернення до суду з
відповідним позовом, у разі відмови
повернення вказаних коштів в
добровільному порядку. Станом на час
розгляду справи відповідачем сума
сплаченої позивачем допомоги по
безробіттю в розмірі 6659,59 грн. не
відшкодована.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", Фонд має право стягувати
відповідно до закону кошти Фонду,
виплачені особам, зареєстрованим як
безробітні, у вигляді матеріального
забезпечення на випадок безробіття та
витрачені на надання соціальних послуг
безробітним у разі встановлення факту
їх отримання на підставі недостовірних
відомостей, поданих особою.

Враховуючи, що наказ Харківського
міського центру зайнятості про
відшкодування незаконно виплачених
коштів відповідачем не оскаржений,
недійсним не визнаний, кошти, отримані
відповідачем у сумі 6659,59 грн. на час
розгляду справи не сплачені, колегія
суддів дійшла висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог про стягнення вказаної суми у
примусовому порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги про
пропуск позивачем строку звернення до
суду, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини з приводу строків
звернення до адміністративного суду
унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2
вищенаведеної статті Кодексу
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
наявність або відсутність пропуску
строку звернення до суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
необхідно з'ясувати, яким саме
рішенням, дією чи бездіяльністю
порушені права цієї особи, коли
розпочався перебіг цього строку.

Як було встановлено під час розгляду
справи, про факт неправомірної виплати
відповідачу допомоги по безробіттю був
встановлений за наслідком проведеної
перевірки обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення,
результати якої оформлені актом від
29.04.2014р. №106.

Таким чином, саме з моменту виявлення
факту неправомірної виплати
відповідачу грошової допомоги, у
позивача виникли підстави для
стягнення вказаної суми, у т.ч. шляхом
звернення до суду із відповідним
позовом.

Із даним позовом позивач звернувся
25.06.2014 року, тобто в межах встановленого
КАС України шестимісячного строку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
позивачем вживались також заходи
досудового врегулювання спору,
зокрема, шляхом звернення до
відповідача із листом-вимогою від
30.04.2014 року про сплату вказаних кошів у
добровільному порядку. Проте
відповідачем не було у добровільному
порядку сплачено вказану суму, що
слугувало підставою для звернення із
вказаним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає такими що не
спростовують правомірних висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розв'язуючи спір, колегія суддів бере
до уваги, що в силу ч.1 ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо законності та
обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.08.2014 року
по справі №820/12225/14 відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205,
206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.08.2014р. по
справі №820/12225/14 за позовом Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Філатов Ю.М.

Повний текст ухвали виготовлений
05.09.2014 р.