Справа № 263/6063/14-а
Суддя: Попов В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Соловйов О.Л.
Суддя-доповідач - Попов В.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
справа №263/6063/14-а

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий суддя: Попов В.В.,

Судді: Блохін А.А., Геращенко І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області на постанову
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 24 липня 2014 р. у
справі № 263/6063/14-а (головуючий І
інстанції Соловйов О.Л.) за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання нарахувати та сплатити
щомісячне підвищення до пенсії
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 24
липня 2014 року адміністративний позов
задоволено. Суд першої інстанції
визнав неправомірною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі міста Маріуполя
Донецької області щодо не нарахування
ОСОБА_2 підвищення до пенсії відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 01 січня 2014 року, з
відрахуванням фактично проведених
виплат та зобов'язав Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі міста Маріуполя Донецької
області здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 01 січня 2014 року, з
відрахуванням фактично проведених
виплат.

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що виплата доплати
до пенсії позивачу проводиться у
розмірі, визначеному постановою
Кабінету Міністрів України №1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»,
яка чинна на час розгляду справи, в
пункті 4 якої встановлено, що
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання або
державної соціальної допомоги дітям
війни справляється у розмірі 7% від
прожиткового мінімуму, встановленого
для осіб, які втратили працездатність.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач належить до соціальної групи
"діти війни", що підтверджується
посвідченням, та користується правами
і пільгами, встановленими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
державні соціальні гарантії дітям
війни, встановлені цим Законом, не
можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
який набрав чинності з 01 січня 2006 року,
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року,
іншого нормативно-правового акта, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

Статтею 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансове забезпечення
соціальних гарантій, передбачених
зазначеним законом, здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Відповідно до статті 71 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік"
та Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік» з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цими законами, на 2007
та 2008 роки було зупинено, зокрема, дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Поряд з цим, 09 липня 2007 року
Конституційним Судом України у справі
№ 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії
громадян) ухвалено Рішення № 6-рп/2007,
відповідно до якого, визнані такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення, зокрема,
п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19
грудня 2006 року, а також рішенням
Конституційного Суду України №10-рп/2008
від 22 травня 2008 року положення пункту 28
розділу ІІ «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року щодо внесення змін до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Конституційний Суд України відзначив,
що положеннями Закону України про
Державний бюджет України не можуть
скасовуватися чи змінюватися обсяги
прав і обов'язків, пільг, компенсацій і
гарантій громадян, передбачених іншими
законами України, не можуть вноситися
зміни, зупинятися дія чинних законів
України, а також встановлюватися інше
(додаткове) правове регулювання
відносин, що є предметом інших законів
України.

Таким чином, з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року до 22
липня 2011 року спірні відносини
регулювалися відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» в редакції Закону, яка діяла до 01
січня 2007 року, відповідно до якої дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30%
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році
норми і положення, зокрема, статей 5 та 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Тобто, визначення порядку та розмірів
виплат указаним категоріям громадян на
2013 рік делеговано Кабінету Міністрів
України.

В 2013 році порядок та розмір виплат
"дітям війни" визначалися постановою
Кабінету Міністрів України №1381 від 28
грудня 2011 року, якою визначено розмір
підвищення "дітям війни" 7% прожиткового
мінімуму, встановлено законом для осіб,
які втратили працездатність.

Саме в такому розмірі здійснював
відповідач нарахування та виплату
позивачу підвищення до пенсії як
"дитині війни" в 2013 році.

Згідно ст.3 Бюджетного Кодексу України
бюджетний період для всіх бюджетів, що
складають бюджетну систему України,
становить один календарний рік, який
починається 1 січня кожного року і
закінчується 31 грудня того ж року.

Тобто положення п.4 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» діяли
протягом бюджетного року та
закінчилися 31 грудня 2013 року.

Судова колегія звертає увагу, що
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» на час розгляду
справи судом 1 інстанції, не
встановлено обмеження щодо виплат
підвищення до пенсії "дітям війни", не
внесено змін до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», тому з
01 січня 2014 року діють положення ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», відповідно до якої дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30%
мінімальної пенсії за віком.

Крім того, колегія суддів не приймає
доводи апеляційної скарги на
відсутність публічно-правового спору з
тих підстав, що позивач не звертався з
заявою про проведення нарахування та
виплати підвищення до пенсії
встановленого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
оскільки, ці доводи не ґрунтуються на
Законі, який в даному випадку не
передбачає прийняття відповідного
рішення відповідачем щодо нарахування
такого підвищення за заявою особи.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату пенсії на користь позивача у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
як дитині війни починаючи з 1 січня 2014
року.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла до висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, що відповідно до вимог ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
на постанову Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 24
липня 2014 р. у справі № 263/6063/14-а -
залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 24
липня 2014 р. у справі № 263/6063/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Попов

Судді
А.А. Блохін

І.В. Геращенко