Справа № 2а-2188/10/1170
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м.
Київ К/9991/8054/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.01.2011 по справі № 2а-2188/10/1170

за позовом Приватного
підприємства "Колега"

до Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів Державної податкової
адміністрації України,

до Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України в
Кіровоградській області

про визнання протиправними
дій та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Підприємством в судовому порядку
оскаржено дії Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів Державної податкової
адміністрації України в
Кіровоградській області щодо
проведення перевірки, а також заявлено
вимоги скасувати рішення від 14.05.2010 №
000254, яким позивачу Департаментом
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України за
наслідками планової виїзної перевірки
визначено фінансові санкції в розмірі
23 452,17 грн. за зберігання алкогольних
напоїв з підробними марками акцизного
збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
перевірка Департаментом контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів Державної податкової
адміністрації України проводилася за
відсутності повноважень, з порушенням
процедури призначення та проведення
перевірки. Також позивач вважає, що
фінансові санкції згідно оспорюваного
рішення застосовано до нього
безпідставно.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суд від 13.10.2010 у
задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції постановою
від 27.01.2011 судове рішення першої
інстанції скасував та позовні вимоги
Підприємства задовольнив частково,
скасувавши оспорюване рішення в
частині визначення фінансових санкцій
у сумі 22 787,12 грн. В решті у задоволення
позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, відповідач
(Департамент контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України) до
Вищого адміністративного суду України
подав касаційну скаргу, де посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначене судове рішення скасувати та
залишити в силі судове рішення першої
інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що відповідач в
ході перевірки позивача виявив факт
зберігання алкогольної продукції в
кількості 1 259 пляшок загальною
вартістю 23 452,17 грн.

З вказаної кількості товару
представниками відповідача було
вибірково вилучено 35 акцизних марок,
які згідно висновків ряду експертиз,
проведених Кіровоградським
відділенням Одеського науково -
дослідного інституту судових
експертиз, не відповідають
встановленому зразку.

В основу судового рішення апеляційної
інстанції в частині задоволення
позовних вимог покладено висновок про
неправомірне нарахування позивачу
штрафних санкцій у розмірі 23 452,17 грн., з
яким погоджується суд касаційної
інстанції, оскільки, як зазначив суд
апеляційної інстанції, ст. 17 Закону
України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин)
встановлено відповідальність
суб'єктів господарювання за
зберігання, транспортування,
реалізацію фальсифікованих
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів без марок акцизного
збору встановленого зразка або з
підробленими марками акцизного збору,
у вигляді фінансових санкцій у розмірі
100 % вартості товару, але судом першої
інстанції залишено поза увагою, що лише
акцизні марки 35 пляшок на суму 665,05 грн.
за засобом виготовлення не
відповідають акцизним маркам,
виготовленим на підприємстві, що
здійснює їх випуск ("Держзнак"
ПК-Україна"), - тобто є підробленими.

Також цілком обґрунтовано суди
попередніх інстанції відмовили
позивачу у задоволенні позовних вимог
щодо протиправності дій державного
податкового органу, які, на думку
позивача, полягали у проведенні
перевірки Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України за
відсутності повноважень на проведення
такої перевірки та з порушенням
процедури проведення такої перевірки.

Так, повноваження органів державної
податкової служби України визначені
Законом України від 04.12.1990 № 509-ХІІ "Про
державну податкову службу в Україні" у
редакції, чинній на момент спірних
правовідносин.

Відповідно до ст. 1 цього Закону до
системи органів державної податкової
служби віднесено Державну податкову
адміністрацію України, державні
податкові адміністрації в Автономній
республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, державні податкові
інспекції в районах, містах (крім міст
Києва та Севастополя), районах у містах
(далі - органи державної податкової
служби).

Згідно з п. 1 ст. 8 Закону № 509-ХІІ на
Державну податкову адміністрацію
України покладено функцію
безпосереднього виконання, а також
організації роботи державних
податкових адміністрацій та державних
податкових інспекцій, пов'язану з
проведенням роботи по боротьбі з
незаконним обігом алкогольних напоїв
та тютюнових виробів, веденням
реєстрів імпортерів, експортерів,
оптових та роздрібних торговців, місць
зберігання алкогольних напоїв та
тютюнових виробів; застосування у
випадках, передбачених законодавством,
фінансових санкцій до суб'єктів
підприємницької діяльності за
порушення законодавства про
виробництво та обіг спирту етилового,
коньячного, плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів;
здійснення заходів щодо вилучення,
знищення або передачі на промислову
переробку алкогольних напоїв, знищення
тютюнових виробів, що були незаконно
вироблені чи знаходилися у незаконному
обігу.

За порушення норм Закон № 481/95-ВР щодо
виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами ст. 17
цього Закону встановлено, що посадові
особи і громадяни притягаються до
відповідальності згідно з чинним
законодавством, до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовуються фінансові санкції.

З огляду на викладене та відповідно до
ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій
правильний і ґрунтується на вимогах
чинного законодавства, а позиція
скаржника щодо відсутності
повноважень у Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів Державної податкової
адміністрації України на проведення
вказаної перевірки є помилковою.

Також, встановлене статтями 11, 11 1, 11 2
Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ "Про
державну податкову службу в Україні"
правове врегулювання на час спірних
правовідносин визначало певні умови,
за наявності яких перевірка може
вважатися такою, що проведена належним
чином.

З системного аналізу зазначених норм
вбачається, що реалізація певних
етапів перевірки як то встановлення
підстав для проведення перевірки,
прийняття наказу про проведення
перевірки, допуск до перевірки,
вивчення наданих платником податків
документів, оформлення результатів
перевірки означає наявність
податкової перевірки як юридичного
факту, а певні процедурні недоліки
проведення перевірок, без спростування
факту вчинення порушення суб'єктом
господарювання, самі по собі не є
такими, що звільняють останнього від
відповідальності за вчинені ним
порушення податкового та іншого
законодавства, якщо допуск до
перевірки відбувся.

Тобто, якщо допуск до проведення
перевірки відбувся, в подальшому
предметом розгляду в суді має бути лише
суть виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється контролюючим органом.

З урахуванням викладеного, процедурні
порушення під час призначення та/або
проведення перевірки державним
податковим органом не повинні
сприйматися як безумовне свідчення
протиправності податкових повідомлень
- рішень (рішень) прийнятих за
результатами відповідної перевірки.

З огляду на зазначене, суд касаційної
інстанції відхиляє доводи державного
податкового органу, викладені у
касаційній скарзі, і не вбачає підстав
для скасування законного і
обґрунтованого судового рішення
апеляційної інстанції.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України
відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.01.2011 по справі № 2а-2188/10/1170
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко