Справа № 2а-2713/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 р.
Справа № 122376/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Матковської З.М., Затолочного В.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області на постанову
Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 15 серпня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Відділу Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Закарпатській області про визнання
незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В
И Л А:

07.07.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання незаконною та
скасування постанови державного
виконавця від 30.06.2011 року у виконавчому
провадженні №19711616 про повернення
виконавчого документу стягувачеві.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
Ухвалою Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 21.07.2010 року у
справі № 6-а-1/2010 було змінено порядок і
спосіб виконання постанови
Міжгірського районного суду від 20.11.2007
року в справі № 2-а-62/2007, роз'яснено, що
стягнення за вказаним виконавчим
листом слід провести з державного
бюджету України через відповідний
орган Державного казначейства України.

Постановою Міжгірського районного
суду Закарпатської області від 15
серпня 2011 року адміністративний позов
задоволено. Визнано незаконною та
скасовано постанову від 30.06.2011 року
головного державного виконавця ППВР
ВДВС ГУЮ в Закарпатській області
Секерня В.М. про повернення виконавчого
листа №2-а-62/07 ОСОБА_1

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що державним виконавцем вжито всіх
заходів передбачених Законом України
«Про виконавче провадження» щодо
повного, своєчасного та неупередженого
вчинення виконавчих дій, але майна, на
яке можливо звернути стягнення у
боржника не виявлено.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що ухвалою
Міжгірського районного суду від 21.07.2010
року за поданням ДВС роз`яснино, що
стягнення коштів 500 грн. в користь
позивача слід провести через орган
Держказначейства України.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що 11.06.2010 року
старшим державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області Секернею В.М.
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №19711616 по
примусовому виконанню рішення суду на
підставі виконавчого листа № 2-а-62/2007,
виданого Міжгірським районним судом
Закарпатської області 28.11.2008 року, за
яким належить стягнути з РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ в користь ОСОБА_1
моральну шкоду в сумі 500 (п 'ятсот) грн., а
також судові витрати в сумі 19 (дев
'ятнадцять) гри. 40 коп., всього 519 (п'ятсот
дев'ятнадцять) грн. 40 коп. Даний
виконавчий документ неодноразово
стягувачем пред'являвся на виконання,
але повертався йому без виконання, у
зв'язку з відсутністю майна у боржника,
відповідно до п. 2 ст. 40 Закону України
«Про виконавче провадження».

16.06.2010 року до підрозділу примусового
виконання рішень від стягувача
надійшла заява проте, що вказаним у
виконавчому листі способом виконати
рішення суду неможливо та просить
державного виконавця звернутись до
суду із поданням про зміну способу
виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 263 України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду, що видав
виконавчий лист, із поданням, а сторона
виконавчого провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення. Питання про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення може бути
розглянуто також за ініціативою суду.

24.06.2010 року державний виконавець виніс
постанову про зупинення виконавчого
провадження в зв'язку з зверненням до
суду з заявою про зміну порядку та
способу виконання рішення суду.

21.07.2010 року суд виніс ухвалу у справі №
6-а-1/2010, якою ухвалив: «Подання
задовільнити. Змінити порядок і спосіб
виконання постанови Міжгірського
районного суду Закарпатської області
від 20.11.2007 року в справі № 2-а-62/2007 року,
за якою видано виконавчий лист 20.11.2008
року про стягнення з відділу ДВС
Ужгородського МРУЮ у користь ОСОБА_1 500
грн. моральної шкоди і 19 грн. 40 коп.
судових витрат, усього 519,40 грн. Роз
'яснити органу виконавчої служби, що
стягнення за вказаним виконавчім
листом слід провести з державного
бюджету України через відповідний
орган Державного казначейства
України».

18.10.2010 року державним виконавцем
винесено постанову про поновлення
виконавчого провадження виконавчого
провадження.

На адресу стягувача 19.10.2010 року
надіслано листа про те, що відповідно
до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
виконавче провадження» виконання
рішень про стягнення коштів з рахунків,
на яких обліковуються кошти Державного
бюджету України та місцевих бюджетів
або з бюджетних установ, здійснюється
органами Державного казначейства
України в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

09.11.2010 року державним виконавцем на
адресу ГУДК України в Закарпатській
області для виконання направлено
виконавчий лист та ухвалу про зміну
порядку і способу виконання рішення
суду.

Листом ГУДК України в Закарпатській
області від 18.11.2010 року повернуто
оригінал виконавчого листа, оскільки
відповідно до п.16 «Порядку виконання
рішень про стягнення коштів з рахунків,
на яких обліковуються кошти державного
та місцевих бюджетів, або бюджетних
установ» примусове виконання рішень
державних органів про стягнення коштів
з рахунків розпорядників та
одержувачів бюджетних коштів,
відкритих в органах Державного
казначейства, здійснює державний
виконавець у порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст.28 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
резолютивна частина рішення, викладена
у виконавчому документі, є
незрозумілою, державний виконавець, а
також сторони виконавчого провадження
мають право звернутися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення відповідного рішення
чи змісту документа.

Керуючись вищенаведеним, державним
виконавцем 26.11.2010 року на адресу
Міжгірського районного суду надіслано
заяву про роз'яснення рішення суду, а
саме суду необхідно роз'яснити
подальше виконання виконавчого листа
по справі № 2а-62, виданого 28.11.2008 року
Міжгірським районним судом
Закарпатської області.

Ухвалою Міжгірського районного суду
від 13.12.2010 року у задоволенні заяви
відмовлено повністю, у зв'язку з тим, що
судове рішення викладено чітко і за
змістом є повністю зрозумілим.

15.04.2011 року державним виконавцем на
адресу ГУДК України в Закарпатській
області для виконання повторно
направлено виконавчий лист та ухвалу
про зміну порядку і способу виконання
рішення суду.

Листом ГУДК України в Закарпатській
області від 10.05.2011 року повторно
повернуто виконавчі документи без
виконання.

Колегія суддів виходячи з
вищезазначеного вважає, що покликання
апеллянта на те, що майна, на яке
можливо звернути стягнення у боржника
не має є безпідставним, оскільки
ухвалою Міжгірського районного суду
від 21.07.2010 року роз`яснино органу
виконавчої служби, що стягнення за
виконавчим листом слід провести з
державного бюджету України через
відповідний орган Державного
Казначейства України.

Згідно ст.124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку, відтак подана
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області залишити без задоволення, а
постанову Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 15 серпня 2011
року у справі №2а-2713/2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
З.М.Матковська

В.С.Затолочний