Справа № 826/12484/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2014 року 16:22
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Катющенка
В.П., за участю секретаря судового
засідання Савченко А.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
до Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління
юстиції у місті Києві
про скасування постанови ВП
№44205419 від 31.07.2014
від відповідача - не з'явився
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у місті
Києві, в якому просить суд скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління
юстиції у місті Києві про відкриття
виконавчого провадження від 31.07.2014 ВП №
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувана постанова
підлягає скасуванню, оскільки головним
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у місті Києві при винесенні
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 31.07.2014 ВП № 44205419
порушено вимоги статті 18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки у виконавчому документі не
зазначено: строк пред'явлення до
виконання виконавчого документу; дати
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; повне найменування органу, що
його видав, ідентифікаційний номер
боржника. У зв'язку з наведеним позивач
вважає, що згідно статті 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець повинен був
винести постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження.
Крім того, позивач зазначив, що
відповідачем порушено строк
надіслання йому оскаржуваної
постанови, так як постанова про
відкриття виконавчого провадження від
31.07.2014 ВП № 44205419 отримана позивачем
12.08.2014.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26.08.2014 відкрито
провадження у справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду в судовому
засіданні.

Позивач у судовому засіданні 04.09.2014
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання 04.09.2014
не забезпечив, причини неявки суду не
повідомив, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

У судовому засіданні 04.09.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов до наступних
висновків.

Судом встановлено, що 26.03.2014
інспектором ВДАІ в Печерському районі
міста Києва винесено постанову у
справі про адміністративне
правопорушення серії ПС1 № 321647 про
накладення адміністративного
стягнення на позивача у вигляді штрафу
у розмірі 510 грн.

31.07.2014 головним державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у місті Києві Кузьмишиним Е.М.
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження ВП № 44205419 про
стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь
держави у розмірі 1020,00 грн.

Вважаючи зазначену постанову такою, що
підлягає скасуванню, позивач звернувся
з даним позовом до суду за захистом
своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV
(далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Законом №606-XIV примусове виконання
рішень в Україні покладається на
Державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України (частина 1 статті 2
Закону №606-XIV).

Частиною 1 статті 17 Закону № 606-XIV
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону
№ 606-XIV підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, зокрема, постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

Згідно частин 1, 2 статті 25 Закону № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо незакінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих
днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі, зокрема, невідповідності
виконавчого документа вимогам,
передбаченим статтею 18 цього Закону
(пункт 6 частини 1 статті 26 Закону №
606-XIV).

Частиною 1 статті 18 Закону № 606-XIV
встановлено, що у виконавчому
документі зазначаються: назва і дата
видачі документа, найменування
органу, прізвище та ініціали посадової
особи, що його видали; дата прийняття і
номер рішення, згідно з яким видано
документ; повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків)
або номер і серія паспорта стягувача
та боржника для фізичних осіб -
громадян України, які через свої
релігійні або інші переконання
відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;
резолютивна частина рішення; дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини 2 статті 283
Кодексу України про адміністративні
правопорушення постанова повинна
містити: найменування органу
(посадової особи), який виніс постанову,
дату розгляду справи; відомості про
особу, щодо якої розглядається справа;
опис обставин, установлених при
розгляді справи; зазначення
нормативного акта, який передбачає
відповідальність за дане
адміністративне правопорушення;
прийняте по справі рішення.

Частиною 1 статті 307 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
встановлено, що штраф має бути
сплачений порушником не пізніш як
через п'ятнадцять днів з дня вручення
йому постанови про накладення штрафу, а
в разі оскарження або внесення на неї
подання прокурора такої постанови - не
пізніш як через п'ятнадцять днів з дня
повідомлення про залишення скарги або
подання без задоволення.

Згідно статті 308 Кодексу України про
адміністративні правопорушення у разі
несплати правопорушником штрафу у
строк, установлений частиною першою
статті 307 цього Кодексу, постанова про
накладення штрафу надсилається для
примусового виконання до відділу
державної виконавчої служби за місцем
проживання порушника, роботи або за
місцезнаходженням його майна в
порядку, встановленому законом. У
порядку примусового виконання
постанови про стягнення штрафу за
вчинення адміністративного
правопорушення з правопорушника
стягується: подвійний розмір штрафу,
визначеного у відповідній статті цього
Кодексу та зазначеного у постанові про
стягнення штрафу; витрати на облік
зазначених правопорушень.

Дослідивши постанову у справі про
адміністративне правопорушення серії
ПС1 № 321647 від 26.03.2014 та з
огляду на викладене вище, суд приходить
до висновку, що оскаржувана постанова
відповідає вимогам, встановленим
частиною 2 статті 283 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, й
отже, є виконавчим документом, а
відсутність строку пред'явлення до
виконання виконавчого документу; дати
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; повного найменування органу,
що його видав, ідентифікаційного
номера боржника не носить
обов'язкового характеру та ніяким
чином не порушує прав та інтересів
боржника.

Таким чином, об'єктивні причини для
відмови у відкритті виконавчого
провадження у державного виконавця
були відсутні.

У частині посилання позивача на
порушення відповідачем строку
надіслання йому оскаржуваної
постанови (постанова про відкриття
виконавчого провадження від 31.07.2014 ВП №
44205419 отримана позивачем 12.08.2014), суд
зазначає, що наведене не є підставою
для визнання протиправною та
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП № 44205419, а
може слугувати підставою для визнання
протиправними дій чи бездіяльності
відповідача.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене, та виходячи з меж
заявлених позовних вимог, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167,181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 КАС України.

Суддя
В.П. Катющенко