Справа № 826/7313/14
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
в порядку письмового провадження
№ 826/7313/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Маруліної Л.О.
розглянув у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомКомунального підприємства
"Бориспільтепломережа"доГоловного
управління Державної казначейської
служби України у місті
Києвіпровизнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Комунальне підприємство теплових
мереж "Бориспільтепломережа" (далі
також - позивач) звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Головного управління Державної
казначейської служби України у місті
Києві (далі також - відповідач), в якому
- дії Головного управління Державної
казначейської служби України у місті
Києві, які полягають у відмові від
виконання рішення суду та у повернення
без виконання наказу Господарського
суду міста Києва від 28.09.2010 №23/445 про
стягнення 796,07 грн. інфляційних витрат,
424,83 грн. державного мита та 236,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу з
Головного управлінням Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області визнати незаконними;
- зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві прийняти до
виконання наказ Господарського суду
міста Києва від 28.09.2010 №23/445 про
стягнення з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області 796,07 грн.
інфляційних витрат, 424,83 грн. державного
мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу на користь позивача.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.06.2014 відкрито
провадження у справі та призначено
судовий розгляд.
У судове засідання, 21.07.2014, прибули
представники позивача та відповідача.
Позивач позов підтримує в повному
обсязі. Позовні вимоги вмотивовує
безпідставністю відмови Головного
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві у
прийнятті до виконання наказу від
11.10.2010 №23/554 про примусове виконання
рішення Господарського суду міста
Києва від 28.09.2010 №23/445, яким вирішено
стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області на користь
позивача 796,07 грн. інфляційних витрат,
424,83 грн. державного мита та 236,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу,
оскільки порядок виконання рішень про
стягнення коштів, в тому числі,
державного бюджету передбачає, що
стягувачі, на користь яких прийняті
судові рішення про стягнення
надходжень до бюджету подають
відповідні документи до органу
казначейства, на рахунки в якому
зараховані надходження до бюджету.

Відповідач проти позову заперечив з
підстав, викладених у письмових
запереченнях в яких зазначено, що у
зв'язку із набранням чинності Законом
України "Про внесення змін до деяких
законів України щодо виконання судових
рішень" від 19.09.2013 №583-VII, пункт 3
прикінцевих положень Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI
викладено в новій редакції, згідно з
якою виконавчі документи за рішенням
суду про стягнення коштів або рішення
суду, що набрали законної сили,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Тому, згідно з підпунктом 1
пункту 9 "Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 №845, орган
Казначейства повертає виконавчий
документ стягувачу у разі коли
виконавчий документ не підлягає
виконанню органом Казначейства.

Оскільки сторонами подано заяви про
продовження розгляду справи у порядку
письмового провадження, суд на
підставі частини четвертої статті 122,
частини шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
ухвалив продовжити розгляд справи у
письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, Окружним
адміністративним судом міста Києва
встановлено, що Господарським судом
міста Києва видано наказ від 11.10.2010
№23/445 про примусове виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
28.09.2010 №23/445, яким вирішено стягнути на
користь Комунального підприємства
теплових мереж "Бориспільтепломережа"
з Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області 796,07 грн. інфляційних витрат,
424,83 грн. державного мита та 236,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Листом від 28.02.2011 №278 позивачем
направлено зазначеного виконавчого
листа до відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві з метою його примусового
виконання.

Постановою головного державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві від
14.03.2011 ВП№25100411 відкрито виконавче
провадження з виконання наказу
Господарського суду міста Києва від
11.10.2010 №23/445.

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві від 29.11.2013 ВП№25100411 наказ
Господарського суду міста Києва від
11.10.2010 №23/445 повернуто стягувачу в
зв'язку з тим, що виконання зазначеного
наказу чинним законодавством України
покладено на органи Державної
казначейської служби України.

Вказану постанову надіслано на адресу
позивача супровідним листом від 29.11.2013
№146/1 та отримано ним 20.12.2013 за вх.
№01-07/753, про що свідчить відмітка про
прийняття на вказаному супровідному
листі.

Комунальне підприємство теплових
мереж "Бориспільтепломережа"
звернулось до Головного управління
Державної казначейської служби
України у Київській області з заявою
від 03.01.2014 №01-08/05 про прийняття до
примусового виконання наказу
Господарського суду міста Києва від
11.10.2010 №23/445.

Листом Головного управління Державної
казначейської служби України у
Київській області від 20.01.2014 №15-04/34-300
наказ Господарського суду міста Києва
від 11.10.2010 №23/445 повернуто позивачу в
зв'язку з тим, що він був виданий до
набрання чинності Законом України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень", відповідно не підлягає
виконанню органами Казначейства.

Позивачем листом від 24.01.2014 №01-08/66
повторно направлено на адресу відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві наказ
Господарського суду міста Києва від
11.10.2010 №23/445 з метою його примусового
виконання.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві від
08.02.2014 ВП №41860844 відмовлено в прийнятті
до провадження та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання наказу Господарського суду
міста Києва від 11.10.2010 №23/445 в зв'язку з
тим, що даний документ пред'явлено до
виконання з порушенням підвідомчості
його виконання.

Зазначену постанову було направлено
позивачу супровідним листом від 08.02.2014
№475/1 та отримано ним 20.02.2014 вх. №01-07/125,
про що свідчить відмітка про прийняття
на вказаному супровідному листі.

Листом від 21.02.2014 №01-08/156 позивач
звернувся до Міністерства юстиції
України з метою отримання роз'яснень
щодо компетенції органів, які повинні
здійснювати примусове виконання
наказу Господарського суду міста Києва
від 11.10.2010 №23/445.

Міністерство юстиції України
надіслало позивачу лист від 24.03.2014
№3745-0-33-14/6.1 в якому зазначило, що дія
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень" не
поширюється на рішення суду,
стягувачем за якими є державний орган,
державне підприємство, орган місцевого
самоврядування, підприємство,
установа, організація, що належать до
комунальної власності.

В зв'язку з отриманням вказаних
роз'яснень, Комунальне підприємство
теплових мереж "Бориспільтепломережа"
звернулось до Головного управління
Державної казначейської служби
України у Київській області з заявою
від 02.04.2014 №06-21/58 про примусове
виконання наказу Господарського суду
міста Києва від 11.10.2010 №23/445.

Головне управління Державної
казначейської служби України у
Київській області листом від 11.04.2014
№15-04/302-2054 повернуло позивачу оригінал
наказу Господарського суду міста Києва
від 11.10.2010 №23/445 та повідомило, що
боржник, визначений у виконавчому
документі, не обслуговується в
Головному управління Казначейства.

В зв'язку з цим позивач звернувся до
Головного управління Державної
казначейської служби України в місті
Києві з заявою від 18.04.2014 №01-08/288 в якій
просив прийняти до примусового
виконання наказ Господарського суду
міста Києва від 11.10.2010 №23/445.

Головним управлінням Державної
казначейської служби України в місті
Києві листом від 05.05.2014 №05-08/1272-5963
повернуто позивачу оригінал наказу
Господарського суду міста Києва від
11.10.2010 №23/445 та повідомлено, що
виконавчий документ відповідно до
пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" не підлягає виконанню
органом Казначейства.

Вказаний лист отримано позивачем 13.05.2014
за вх. №01-07/271, про що свідчить відмітка
позивача про прийняття на вказаному
листі.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги не
обґрунтованими, а адміністративний
позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначаються Законом України
"Про виконавче провадження" від 21.04.1999
№606-XIV (з наступними змінами і
доповненнями) та "Інструкцією про
проведення виконавчих дій",
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 №74/5,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 15.12.1999 за №865/4158.

З 01.01.2013 набрав чинності Закон України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень", від 05.06.2012 №4901-VI, яким
встановлено гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження", та
особливості їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень" держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є: державний орган; державні
підприємство, установа, організація;
юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" (в редакції, чинній на
час виникнення між сторонами спірних
відносин), виконання рішень суду про
стягнення коштів, боржником за якими є
державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду (частина перша). Стягувач за
рішенням суду про стягнення коштів з
державного органу звертається до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, у строки, встановлені
Законом України "Про виконавче
провадження", із заявою про виконання
рішення суду (частина друга).

Разом з тим, частиною другою статті 2
зазначеного Закону України
встановлено, що дія цього Закону не
поширюється на рішення суду,
стягувачем за якими є державний орган,
державне підприємство, орган місцевого
самоврядування, підприємство,
установа, організація, що належать до
комунальної власності.

З змісту наказу Господарського суду
міста Києва від 11.10.2010 №23/445 про
примусове виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
28.09.2010 №23/445 убачається, що стягувачем
за вказаним рішенням є Комунальне
підприємство теплових мереж
"Бориспільтепломережа".

Відповідно до пункту 1.1 Статуту
комунального підприємства теплових
мереж "Бориспільтепломережа" 2012 року
підприємство засноване на власності
територіальної громади міста
Бориспіль відповідно до рішення
Київської обласної ради п'ятого
скликання від 29.12.2008 №409-21-V та рішення
Бориспільської міської ради від 13.01.2009
№5325-46-V.

Як убачається з довідки АБ №471519 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
Комунальне підприємство теплових
мереж "Бориспільтепломережа"
зареєстроване як юридична особа 04.02.1992,
присвоєно ідентифікаційний код 13712452,
організаційно-правова форма -
комунальне підприємство.

За висновком суду, оскільки згідно
наказом Господарського суду міста
Києва від 11.10.2010 №23/445 позивач є
стягувачем, а також одночасно є
комунальним підприємством, на нього не
поширюється дія Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень", відтак примусове
виконання рішення Господарського суду
міста Києва від 28.09.2010 №23/445 повинно
здійснюватись відповідно до вимог
Закону України "Про виконавче
провадження".

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення,
встановлений "Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників",
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Відповідно до підпункту 1 пункту 9
зазначеного Порядку орган
Казначейства повертає виконавчий
документ стягувачу у разі коли
виконавчий документ не підлягає
виконанню органом Казначейства.

Враховуючи те, що наказ Господарського
суду міста Києва від 11.10.2010 №23/445 про
примусове виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
28.09.2010 №23/445 не підлягає виконанню
Казначейством, відповідач правомірно
повернув позивачу зазначений наказ,
відтак відсутні підстави для визнання
незаконними дій відповідача щодо
неприйняття до примусового виконання
наказу Господарського суду міста Києва
від 11.10.2010 №23/445 та зобов'язання його
прийняти наказ для примусового
виконання. Тому у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

Щодо строку звернення до
адміністративного суду, то за
висновком суду, позивачем дотримано
встановленого частиною другою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України шестимісячного строку,
оскільки про порушене право позивач
міг та повинен був дізнатися після
отримання 13.05.2014 листа Головного
управління Державної казначейської
служби України в місті Києві від 05.05.2014
№05-08/1272-5963, водночас з даним позовом до
суду позивач звернувся 22.05.2014, про що
свідчить відбиток штемпеля поштового
відділення на конверті, в якому
надійшов адміністративний позов.

При цьому, за висновком суду, в даному
випадку до спірних відносин не
підлягають застосуванню положення
статті 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки
зазначена норма визначає особливості
провадження у справах з приводу рішень,
дій або бездіяльності державної
виконавчої служби, а не особливості з
приводу примусового виконання рішень
судів іншими державними органами,
зокрема, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що доводи позивача про
незаконність дій відповідача щодо
відмови Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві у прийнятті до
виконання наказу від 11.10.2010 №23/554 про
примусове виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
28.09.2010 №23/445 не підтверджуються
наявними у матеріалах справи доказами
та фактичними обставинами справи,
відтак у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

З матеріалів справи убачається, що
позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 73,08 грн. (платіжні доручення від
21.05.2014 №435, від 05.06.2014 №483). Відповідач не
надав суду доказів понесення ним
судових витрат, тому підстави для
присудження на його користь судових
витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 97, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Комунального підприємства
теплових мереж "Бориспільтепломережа"
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили згідно
зі статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185 -187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Л.О. Маруліна