Справа № 802/1501/14-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1501/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук К.О.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Іллінецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (Липовецьке відділення) на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємеця
ОСОБА_2 до Іллінецької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (Липовецьке
відділення) про визнання протиправним
та скасування рішення , -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2014 року позивач звернувся до
Іллінецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (Липовецьке відділення) про
визнання протиправним та скасування
рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року адміністративний позов
задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального права просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у задоволені позовних вимог
відмовити.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
26 березня 2014 року старшим
оперуповноваженим Липовецького РВ
УМВС України у Вінницькій області
складено протокол серії ВІ №110404 щодо
допущення ОСОБА_3 адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною 2 статті 156 Кодексу про
адміністративні правопорушення
України .

Підставою складання вказаного
протоколу слугував факт реалізації
слабоалкогольного напою
неповнолітньому, чим порушено пункт 2
частини 1 статті 15-3 Закону України "Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів".

Зважаючи на виявлене порушення,
органом державної податкової служби 28
квітня 2014 року прийнято рішення
№, яким до ФОП ОСОБА_2 застосовано
фінансові санкції в розмірі 6800 гривень.

Розглядаючи даний позов суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
податковим органом протиправно,
необґрунтовано з порушенням норм
чинного законодавства прийнято
рішення № від 28 квітня 2014 року,
яким застосовано до позивача
фінансові санкції у розмірі 6800 грн.
Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Основні засади державної політики щодо
регулювання виробництва, експорту,
імпорту, оптової і роздрібної торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України врегульовано
Законом України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" (надалі - Закон).

Так, частиною 11 статті 15 Закону
передбачено, що роздрібна торгівля
алкогольними напоями (крім столових
вин) або тютюновими виробами може
здійснюватися суб'єктами
господарювання всіх форм власності, у
тому числі їх виробниками, за наявності
у них ліцензій.

Відповідно до частини 17 зазначеної
статті Закону ліцензії на право
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями і тютюновими виробами
видаються уповноваженими Кабінетом
Міністрів України органами виконавчої
влади в містах, районах, районах у
містах Києві та Севастополі за місцем
торгівлі суб'єкта господарювання
терміном на один рік і підлягають
обов'язковій реєстрації в органі
доходів і зборів, а у сільській
місцевості - і в органах місцевого
самоврядування за місцем торгівлі
суб'єкта господарювання.

Статтею 15-3 Закону встановлені
обмеження щодо продажу пива (крім
безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
та тютюнових виробів.

Зокрема, пунктом 2 частини 1 вказаної
статті забороняється продаж пива (крім
безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
та тютюнових виробів особам, які не
досягли 18 років.

Згідно з частиною 7 статті 15-3 Закону
продаж вин столових здійснюється без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій з
використанням книжок та книг обліку
розрахункових операцій.

Положеннями статті 17 Закону
передбачено відповідальність у разі
порушення вимог статті 15-3 цього Закону
шляхом застосування до суб'єктів
господарювання фінансових санкцій у
вигляді штрафів в розмірі 6800 гривень.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону
рішення про стягнення штрафів,
передбачених частиною другою цієї
статті, приймаються органами доходів і
зборів та/або органом, який видав
ліцензію на право виробництва і
торгівлі спиртом етиловим, коньячним і
плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами, та
іншими органами виконавчої влади у
межах їх компетенції визначеної
законами України.

Механізм застосування фінансових
санкцій визначається Порядком
застосування фінансових санкцій,
передбачених статтею 17 Закону,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 02 червня 2003 року
№790 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 Порядку
підставою для прийняття рішення про
застосування фінансових санкцій є
матеріали правоохоронних, податкових
та інших органів виконавчої влади щодо
недотримання суб'єктами
підприємницької діяльності вимог
законодавчих та інших
нормативно-правових актів про
виробництво та обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

З аналізу наведених вище норм випливає,
що роздрібна торгівля алкогольними
напоями може здійснюватися суб'єктами
господарювання за наявності у них
ліцензій. Продаж вказаних товарів
особам, які не досягли 18-річного віку,
забороняється, а у разі такого продажу
настає відповідальність у вигляді
фінансових санкцій.

Як свідчать матеріали справи, позивач
зареєстрований Липовецькою районною
державною адміністрацією як фізична
особа-підприємець з 24 березня 2008 року,
що підтверджується свідоцтвом серії
НОМЕР_1.

На виконання вимог Закону України "Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" ФОП ОСОБА_2 отримав
ліцензію серії НОМЕР_2, відповідно до
якої він має право на здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями вітчизняного та імпортного
виробництва.

В ході судового розгляду судом першої
інстанції позивач пояснив, що продаж
слабоалкогольного напою "Beer Mix"
неповнолітній особі ОСОБА_4 він не
здійснював, про що свідчить копія
книги обліку розрахункових операцій,
яка вказує на відсутність продажу 26
березня 2014 року слабоалкогольного
напою "Beer Mix".

Більше того, позивач зазначив, що в його
асортименті товару вказаний
алкогольний напій взагалі відсутній, а
ОСОБА_3 (продавець, що здійснив
реалізацію такого напою
неповнолітньому) з ним у трудових
відносинах ніколи не перебувала.

Натомість, із матеріалів справи
випливає, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_3
(дружиною позивача) укладено трудовий
договір №2 від 17 липня 2012 року.

Так, на виконання вказаного договору
ОСОБА_3 виконує обов'язки продавця саме
у підприємця ОСОБА_3, а не у позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що у постанові Вищого
адміністративного суду України
№К/9991/30542/11 від 27 серпня 2013 року
викладена правова позиція, згідно з
якою необхідною умовою для
відповідальності, передбаченої
частиною 2 статті 17 Закону є факт
продажу забороненого товару
неповнолітньому особою, яка перебуває
у трудових відносинах із суб'єктом
господарювання.

Суд встановив, що свідоцтвом серії
НОМЕР_3 підтверджується те, що ОСОБА_3
зареєстрована як фізична
особа-підприємець Липовецькою
районною державною адміністрацією 01
липня 2010 року.

Договором оренди приміщення від 10
жовтня 2011 року підтверджується факт
прийняття в експлуатацію підприємцями
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 частини приміщень
«ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 140 кв.м.,
що розташований у смт. Турбів
Липовецького району.

З пояснень позивача та свідка випливає,
що ОСОБА_2 здійснює реалізацію
підакцизних товарів, в тому числі й
алкогольних напоїв, для продажу яких
слід отримати ліцензію, а його дружина
ОСОБА_3 реалізовує продукти харчування.
В асортименті його дружини також є
слабоалкогольні напої, для торгівлі
якими така ліцензія не потрібна. Саме з
асортименту підприємця ОСОБА_3 і було
здійснено реалізацію
слабоалкогольного напою "Beer Mix"
неповнолітній особі.

Відтак, досліджені докази спростовують
твердження податкового органу про
порушення фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 вимог Закону
України "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів", в зв'язку
із чим рішення №, що прийняте
Іллінецькою об'єднаною державною
податковою інспекцією 28 квітня 2014 року,
підлягає скасуванню.

Суд критично оцінює посилання
представника відповідача як на
підставу для відмови в задоволенні
адміністративного позову на те, що
продавець ОСОБА_3 можливо неофіційно ще
й працює у підприємця ОСОБА_2, оскільки
доказів виявлення такого порушення
суду не надано, а такі посилання є лише
припущеннями.

Не можуть також заслуговувати на увагу
посилання представника відповідача і
на письмові пояснення ОСОБА_3, в яких
вона вказує, що працює продавцем у
магазині, що належить ОСОБА_2, оскільки,
по-перше, жодним доказом не
підтверджено факт перебування ОСОБА_3 у
трудових відносинах із ОСОБА_2, а
навпаки, договір від 17 липня 2012 року
свідчить про перебування її у трудових
відносинах із підприємцем ОСОБА_3;
по-друге, свідок ОСОБА_3 повідомила, що
вона власноручно не писала пояснень, а
лише підписала вже написані письмові
пояснення, а підписуючи їх, не мала на
увазі перебування її у трудових
відносинах із підприємцем ОСОБА_2

Тому, враховуючи вищезазначене,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
(Липовецьке відділення), - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 24
червня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
08 вересня 2014 року .

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Білоус О.В.

Курко О. П.