Справа № 820/12701/14
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 р.
№ 820/12701/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

при секретарі судового засідання -
Арустамові А.А.,

за участю представника позивача -
Жукової В.М.,

представника відповідача - Полухіна
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Продукт» до
Державної екологічної інспекції у
Харківській області про визнання
рішення нечинним та скасування
припису,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма «Продукт»
звернулося до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просить суд визнати нечинним
рішення відповідача від 25.06.2014 року №
3838/01-25/06-09 «Про проведення перевірки»,
скасувати припис від 23.05.2014 року №
06-22-137.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що рішення відповідача від
25.06.2014 року № 3838/01-25/06-09 «Про проведення
перевірки», та припис від 23.05.2014 року №
06-22-137 є необґрунтованими та такими, що
суперечать нормам діючого
законодавства.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував, надавши письмові
заперечення, в яких зазначив, позовні
вимоги є безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Державною екологічною інспекцією у
Харківській області включено ТОВ фірма
«Продукт» до Плану заходів з виконання
покладених на Держекоінспекцію
завдань на 2 квартал 2014 року, який
затверджений Головою Державної
екологічної інспекції України.

25 квітня 2014 року Державною екологічною
інспекцією у Харківській області
видано наказ № 594/01-04 та направлення на
проведення планового заходу
(перевірки) дотримання вимог
природоохоронного законодавства
України ТОВ фірма «Продукт».

27 травня 2014 року Державною екологічною
інспекцією у Харківській області
направлено керівнику ТОВ фірма
«Продукт» повідомлення № 1937/01-25/06-09 про
проведення планової перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в термін з 25 квітня по 20
травня 2014 року.

Фахівцями Державної екологічної
інспекції у Харківській області
проведено планову перевірку
дотримання вимог природоохоронного
законодавства ТОВ фірма «Продукт», про
що складено відповідний акт перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами № 594/01-04/06-09.

На підставі акту перевірки № 594/01-04/06-09
та з метою усунення порушень виявлених
під час здійснення планового заходу
(перевірки), Держекоінспекцією
складено припис від 23.05.2014 року № 06-22-137.

Не погоджуючись з висновками акту
перевірки та винесеним на його
підставі приписом, позивач звернувся
до Державної екологічної інспекції у
Харківській області із запереченнями
від 23.05.2014 року за вих. № 53 до акту
перевірки та скаргою від 29.05.2014 року за
вих. № 54 на припис.

Листом від 25.06.2014 року за вих. №
3838/01-25/06-09 Державною екологічною
інспекцією у Харківській області
повідомлено позивача, що підстави для
скасування припису від 23.05.2014 року №
06-22-137 відсутні.

Щодо позовних вимог про скасування
припису від 23.05.2014 року № 06-22-137 суд
зазначає наступне.

Пунктом 2 припису зобов'язано позивача
отримати документи, що посвідчують
право користування земельною ділянкою
за адресою: м. Харків, просп.
Московський, 309 (селище Плиткове) та до
отримання вищевказаних документів,
повернути земельну ділянку до органу
виконавчої влади.

Як встановлено судом, ТОВ фірма
«Продукт» використовується земельна
ділянка площею 0,1492 га розташована за
адресою: м. Харків, пр. Московський, 309
(селище Плиткове).

Зазначена земельна ділянка
знаходиться у строковому платному
користуванні на підставі договору
оренди землі від 20.08.2008 року № 69,
строком строк дії до 01.12.2009 року,
що також підтверджується актом
приймання-передачі земельної ділянки
від 30.10.2008 року реєстраційний № 1940.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про оренду земель», орендарі
набувають права оренди земельної
ділянки на підставах і в порядку,
передбачених Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим та іншими законами України і
договором оренди землі.

Згідно до статті 13 Закону України «Про
оренду земель», договір оренди землі -
це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Статтею 31 Закону України «Про оренду
земель» встановлено, що договір оренди
землі припиняється в разі:

- закінчення строку, на який його було
укладено;

- викупу земельної ділянки для
суспільних потреб та примусового
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності в порядку,
встановленому законом;

- поєднання в одній особі власника
земельної ділянки та орендаря;

- смерті фізичної особи - орендаря,
засудження його до позбавлення волі та
відмови осіб, зазначених у статті 7
цього Закону, від виконання укладеного
договору оренди земельної ділянки;

- ліквідації юридичної особи - орендаря;

- відчуження права оренди земельної
ділянки заставодержателем;

- набуття права власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, що
розташовані на орендованій іншою
особою земельній ділянці;

- припинення дії договору, укладеного в
рамках державно-приватного
партнерства (щодо договорів оренди
землі, укладених у рамках такого
партнерства).

Договір оренди землі припиняється
також в інших випадках, передбачених
законом.

Договір оренди землі може бути
розірваний за згодою сторін. На вимогу
однієї із сторін договір оренди може
бути достроково розірваний за рішенням
суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Приписами статті 34 Закону України «Про
оренду земель», у разі якщо орендар
продовжує користуватися земельною
ділянкою після закінчення строку
договору оренди і за відсутності
протягом одного місяця після
закінчення строку договору
листа-повідомлення орендодавця про
заперечення у поновленні договору
оренди землі такий договір вважається
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором.

Судом встановлено, що рішенням
Харківської міської ради від 22.06.2012
року № 757/12 «Про надання юридичним та
фізичним особам у користування
земельних ділянок для експлуатації та
обслуговування будівель і споруд»,
надано ТОВ фірма «Продукт» в оренду
строком до 01.06.2017 року земельну ділянку
за адресою: м. Харків, пр-кт Московський,
309 загальною площею 0,1492 га. У пункті 2.2.
Витягу до Рішення сесії зазначено, що
договір оренди землі від 20.08.2008 року №
69 вважати таким, що припиняє дію з
дня державної реєстрації нового
договору оренди землі. Документом, який
посвідчує право користування
земельною ділянкою є рішенні сесії
Харківської міської ради від 22.06.2012
року №757/12 та чинний договір оренди
земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що пункт 2 припису від 23.05.2014
року № 06-22-137 є незаконним та таким, що
підлягає скасуванню.

Пунктом 3 припису, зобов'язано ТОВ фірма
«Продукт» отримати позитивний
висновок державної екологічної
експертизи на розміщення виробничого
обладнання для виготовлення
фармацевтичних (ветеринарних)
препаратів.

Як встановлено судом, під час перевірки
ТОВ фірма «Продукт» виявлено
розміщення обладнання для
виготовлення фармацевтичних
(ветеринарних препаратів ), а саме:
сушильна камера, пігулко-пресова
машина, упаковочно-склеювальний
верстат, стаціонарні витяжні місця з
власною витяжною системою, герметична
витяжна шафа, змішувач порошковий,
китайський верстат по фасусуванню
продукції в ампули, лінія по
виробництву нашийників

Відповідно до пункту 8 постанови
Кабінету Міністрів України від 28.08.2013
року № 808 «Про затвердження переліку
видів діяльності та об'єктів, що
становлять підвищену екологічну
небезпеку» хімічне виробництво
включаючи фармацевтичне виробництво є
об'єктами, що становить підвищену
екологічну небезпеку, для якого
здійснення державної екологічної
експертизи є обов'язковим.

Згідно статті 13 Закону України «Про
екологічну експертизу» здійснення
державної екологічної експертизи є
обов'язковим для видів діяльності та
об'єктів, що становлять підвищену
екологічну небезпеку.

Відповідно до статті 14 ЗУ «Про
екологічну експертизу» - Державній
екологічній експертизі підлягають:

1) державні інвестиційні програми,
проекти схем розвитку і розміщення
продуктивних

сил, розвитку окремих галузей
економіки;

2) проекти генеральних планів населених
пунктів, схем районного планування;

3) документація по перепрофілюванню,
консервації та ліквідації діючих
підприємств

окремих цехів, виробництв та інших
промислових і господарських об'єктів,
які можуть

негативно впливати на стан
навколишнього природного середовища,
в тому числі

військового та оборонного призначення;

4) проекти законодавчих та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини в галузі
забезпечення екологічної (в тому числі
радіаційної) безпеки, охорони

навколишнього природного середовища і
використання природних ресурсів,
діяльності,

що може негативно впливати на стан
навколишнього природного середовища;

5) документація по впровадженню нової
техніки, технологій, матеріалів і
речовин (у тому числі тих, що
закуповуються за кордоном), які можуть
створити потенційну загрозу

навколишньому природному середовищу;

6) документація щодо генетично
модифікованих організмів, що
призначаються для

використання у відкритій системі.

Суд зазначає, що основним видом
господарської діяльності позивача є
здавання в найм власного рухомого та
нерухомого майна, будь-яка виробнича
діяльність на підприємстві відсутня.

Виробництво фармацевтичних препаратів
та матеріалів ТОВ фірмою «Продукт» не
здійснюється з 2011 року, що
підтверджується листом до Головного
управління статистики, та не
заперечується відповідачем.

Таким чином, суд вважає, що факт
наявності обладнання на балансі
підприємства, яке не використовується
у виробничій діяльності не є підставою
для отримання позитивного висновку
екологічної експертизи на розміщення
обладнання, у зв'язку з чим пункт 3
припису від 23.05.2014 року № 06-22-137 не
відповідає вимогам чинного
законодавства та підлягає скасуванню.

Пунктом 4 припису відповідач зобов'язав
ТОВ фірма «Продукт» отримати
спеціальний дозвіл на користування
надрами (підземні води).

Як встановлено судом, на ТОВ фірма
«Продукт» є 1 артезіанська свердловина,
забір води з якої не ведеться з 2012 року
по теперішній час.

ТОВ фірма «Продукт» має дозвіл на
спеціальне водокористування від 25.12.2013
року Укр. № 05.01-10-87 АХар. Строком дії до
25.12.2016 року. Відповідно до дозволу
водопостачання змінюється на
господарсько-побутові потреби.

Згідно журналу обліку водоспоживання
(водовідведення) водовимірювальними
приладами та обладнанням, ТОВ фірма
«Продукт» з 01.02.2012 року взагалі не
використовує підземні води, що також
підтверджується актом перевірки №
594/01-04/06-09.

Відповідно до статті 23 Кодексу України
про надра, якою визначено, що
землевласники і землекористувачі в
межах наданих їм земельних ділянок
мають право без спеціальних дозволів
та гірничого відводу видобувати для
своїх господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу, та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

За приписами статті 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва -підприємцями.

Сферу господарських відносин
становлять господарсько-виробничі,
організаційно-господарські та
внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та
інші відносини, що виникають між
суб'єктами господарювання при
безпосередньому здійсненні
господарської діяльності.

Господарсько-виробничі відносини - це
відносини, що виникають безпосередньо
у процесі здійснення суспільного
виробництва, спрямованого на
виготовлення та реалізацію продукції,
на виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність, та на реалізацію
дієздатності суб'єкта господарювання.
Ці відносини виникають навколо
створення певних благ, що складають
предмет господарської діяльності.

Таким чином, суд вважає, що ТОВ фірма
«Продукт» використовує підземні води
для власних господарсько-побутових
потреб та в обсязі не більше 300 м3/добу,
на підставі чого, у відповідності до
статті 23 Кодексу України про надра має
право не отримувати спеціальний дозвіл
на користування надрами (підземні
води), а отже пункт 4 припису підлягає
скасуванню.

Пунктами 6 та 7 припису відповідачем
зобов'язано ТОВ фірма «Продукт»
розробити паспортизацію та
інвентаризацію відходів на
підприємстві та отримати дозвіл на
здійснення операцій у сфері поводження
з відходами (або подати декларацію про
утворення відходів), забезпечити
ведення первинного поточного обліку
відходів, тари і пакувальних
матеріалів за формою 1-ВТ, що
утворюються, зберігаються та
видаляються на ТОВ фірма «Продукт».

Згідно статті 4 Закону України «Про
відходи», цей Закон регулює відносини,
пов'язані з утворенням, збиранням і
заготівлею, сортуванням, перевезенням,
зберіганням, обробленням
(переробленням), утилізацією,
видаленням, знешкодженням та
захороненням відходів, що утворюються
в Україні, перевозяться через її
територію, вивозяться з неї, а також з
перевезенням, обробленням та
утилізацією відходів, що ввозяться в
Україну як вторинна сировина.
Суб'єктами у сфері поводження з
відходами, згідно статті 13 вказаного
Закону, є громадяни України, іноземці
та особи без громадянства, а також
підприємства, установи та організації
усіх форм власності, діяльність яких
пов'язана із поводженням з відходами.

Поводження з відходами, відповідно до
статті 1 Закону України «Про відходи»,
дії, спрямовані на запобігання
утворенню відходів, їх збирання,
перевезення, сортування, зберігання,
оброблення, перероблення, утилізацію,
видалення, знешкодження і захоронення,
включаючи контроль за цими операціями
та нагляд за місцями видалення.

Згідно статті 26 Закону України «Про
відходи», державному обліку та
паспортизації підлягають в
обов'язковому порядку всі відходи, що
утворюються на території України і на
які поширюється дія цього Закону.

Державний облік та паспортизація
відходів здійснюються у порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Система і форми звітності, порядок
надання і використання відповідної
інформації про відходи, а також порядок
перегляду їх номенклатури
розробляються на основі державного
класифікатора відходів і
затверджуються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з питань статистики
за поданням спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у
сфері поводження з відходами та інших
заінтересованих центральних органів
виконавчої влади.

Згідно до Порядку ведення державного
обліку та паспортизації відходів,
паспортизація відходів ведеться
підприємствами з метою їх вичерпної
ідентифікації та визначення
оптимальних шляхів поводження з ними.
Паспортизація відходів передбачає
складення і ведення паспортів
відходів, паспортів місць видалення
відходів, реєстрових карт об'єктів
утворення, оброблення та утилізації
відходів відповідно до державного
класифікатора ДК 005-96 «Класифікатор
відходів» та номенклатури відходів.

Згідно пункту 4 Порядку ведення
державного обліку та паспортизації
відходів, первинний облік відходів
ведуть підприємства відповідно до
типових форм первинної облікової
документації (картки, журнали, анкети) з
використанням технологічної,
нормативно-технічної,
планово-економічної, бухгалтерської та
іншої документації. Відомості для
первинного обліку відходів, що
заносяться до зазначених документів,
обумовлюються системою показників,
необхідних для заповнення форм
державної статистичної звітності та
ведення паспорта відходів.

Відповідно до пункту Порядку ведення
державного обліку та паспортизації
відходів, форми паспортів відходів та
інструкції щодо їх ведення
розробляються Мінприроди за участю
інших заінтересованих центральних
органів виконавчої влади і
затверджуються ним за погодженням з
МОЗ.

Типові форми первинної облікової
документації про відходи згідно з
державним класифікатором ДК 010-98
"Класифікатор управлінської
документації" та інструкції щодо їх
заповнення розробляються
Мінекобезпеки за участю
Держкомпідприємництва інших
заінтересованих центральних органів
виконавчої влади, погоджуються з МОЗ і
затверджуються спільним наказом
Держкомстату та Мінекобезпеки.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем ведеться облік відходів та
пакувальних матеріалів і тари за
формою 1-ВТ з якого можна встановити
склад, властивості та кількість
відходів, які утворює підприємство.

Відповідно до ЗУ «Про відходи» (у
редакції з 26.04.2014 року), декларація про
відходи - документ, який згідно з цим
Законом подають суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами, діяльність яких призводить
виключно до утворення відходів, для
яких показник загального утворення
відходів в межах від 50 до 1000.

Відповідно до статті 17 ЗУ «Про
відходи», суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами зобов'язані, зокрема, мати
дозвіл на здійснення операцій у сфері
поводження з відходами, крім суб'єктів
господарювання у сфері поводження з
відходами, діяльність яких призводить
виключно до утворення відходів, для
яких Пзув не перевищує 1000.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позивач не
має підстав для отримання дозволу на
здійснення операцій у сфері поводження
з відходами, оскільки не утворює таку
кількість відходів, яка потребує
отримання дозволу. Крім того, оскільки
зміни до статті 17 Закону України «Про
відходи» внесені 26.04.2014 року, суд вважає
передчасною вимогу Держекоінспекції
щодо подачі ТОВ фірма «Продукт»
декларації про утворення відходів.

Таким чином, враховуючи викладене, та
те, що позивачем ведеться облік
відходів які утворились на
підприємстві за формою 1-ВТ «Облік
відходів, тари та пакувальних
матеріалів», суд приходить до висновку,
що пункти 6 та 7 припису також є
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

Пунктом 8 припису зобов'язано
відповідача ліквідувати розміщення
металобрухту та поліетилену на
земельній ділянці з твердим покриттям
(асфальті).

З акту перевірки вбачається, що ДЕІ у
Харківській області під час проведення
перевірки виявлено розміщення
металобрухту та поліетилену на
земельній ділянці з твердим покриттям
(асфальті).

У статті 1 Закону України "Про відходи"
визначено поняття відходів - це
будь-які речовини, матеріали і
предмети, що утворилися у процесі
виробництва чи споживання, а також
товари (продукція), що повністю або
частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення.

Згідно статті 17 Закону України "Про
відходи ", суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами зобов'язані не допускати
зберігання та видалення відходів у
несанкціонованих місцях чи об'єктах.

Відповідно до статті 96 Земельного
Кодексу України, землекористувачі
зобов'язані: забезпечувати
використання землі за цільовим
призначенням та за свій рахунок
приводити ї у попередній стан у разі
незаконної зміни її рельєфу, за
винятком випадків незаконної зміни
рельєфу не власником такої земельної
ділянки; додержуватися вимог
законодавства про охорону довкілля;
підвищувати родючість ґрунтів та
зберігати інші корисні властивості
землі.

Порядок визначення забруднення
(засмічення) земель встановлено
пунктом 3 "Методики визначення розмірів
шкоди, зумовленої забрудненням і
засміченням земельних ресурсів через
порушення природоохоронного
законодавства", затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 04.04.07
№ 149 (надалі Методика).

Згідно підпункту 3.2 Методики, землі
вважаються засміченими, якщо на
відкритому ґрунті наявні сторонні
предмети і матеріали, сміття без
відповідних дозволів, що призвело або
може призвести до забруднення
навколишнього природного середовища.

Відповідно до підпункту 3.3 Методики,
факти забруднення (засмічення) земель
встановлюються уповноваженими
особами, які здійснюють державний
контроль за додержанням вимог
природоохоронного законодавства
шляхом оформлення актів перевірок,
протоколів про адміністративне
правопорушення та інших матеріалів, що
підтверджують факт забруднення та
засмічення земель.

Підпунктом 3.4 Методики встановлено, що
визначення обсягу забруднення
земельних ресурсів у кожному випадку є
самостійним завданням через
різноманітність геоморфологічних,
геологічних та гідрологічних умов. За
наявності інформації про кількість
(об'єм, маса) забруднюючої речовини, яка
проникла у певний шар землі,
визначаються площа, глибина
проникнення.

Приписами підпункту 3.5 Методики
встановлено, що при виявленні
засмічення визначаються на місці
обсяги засмічення відходами та інші
показники, які необхідні для
визначення розмірів шкоди.

Об'єм відходів (куб.м.), що спричинили
засмічення, встановлюють за об'ємними
характеристиками цього засмічення
через добуток площі засмічення
земельної ділянки та товщини шару цих
відходів. Товщину шару відходів
ділянки визначають вимірюванням.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач використовує металеві
конструкції та поліетилен у
господарській діяльності для накриття
басейну, що також підтверджується
залученими до матеріалів справи
фотокартками.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що металеві конструкції та
поліетилен, які використовуються
позивачем у господарській діяльності
для накриття басейну, не є відходами в
розумінні статті 1 Закону України "Про
відходи", а отже позовні вимоги ТОВ
фірма «Продукт» в частині скасування
пункту 8 припису Державної екологічної
інспекції у Харківській області
підлягають задоволенню.

Щодо пунктів 1, 5, 9 припису
Держекоінспекції від 23 травня 2014 року
№ 06-22-137, суд зазначає, що фактично
позивачем ані у позовні заяві, ані у
судових засіданнях не оскаржувалися
зазначені пункти припису, проте
уточненої позовної зави позивачем до
суду не надано, у зв'язку з чим, суд
вважає за необхідне, залишити
оскаржуваний припис в частині пунктів
1, 5, 9 без змін.

Щодо позовних вимог про визнання
нечинним рішення відповідача від 25.06.2014
року № 3838/01-25/06-09 "Про проведення
перевірки", суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17
КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Суд зазначає, що рішення органу владних
повноважень, прийняте за результатами
розгляду заперечення та скарги не
містить владних управлінських
приписів щодо позивача, у зв'язку з чим,
суд робить висновок про те, що позовні
вимоги в цій частині підлягають
залишенню без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції України та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню в частині скасування
пунктів 2, 3, 4, 6, 7, 8 припису від 23.05.2014
року № 06-22-137.

Керуючись статтями 17, 50, 160-163, 167, 185, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати пункти 2, 3, 4, 6, 7, 8 припису
Державної екологічної інспекції у
Харківській області від 23.05.2014 року №
06-22-137.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 22
серпня 2014 року.

Суддя
А.С. Мороко