Справа № 636/1805/14-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 р.Справа № 636/1805/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Чугуївському районі
Харківської області на постанову
Чугуївського міського суду
Харківської області від 06.08.2014р. по
справі №636/1805/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Чугуївському районі
Харківської області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Чугуївському районі Харківської
області, в якому, з урахуванням
уточнень, просив:

- поновити пропущений строк для подачі
адміністративного позову з 01.01.2012 року;

- визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови в перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, виходячи з
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді з 01.01.2012 року;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Чугуївському районі
Харківської області провести
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
згідно довідок територіального
управління Державної судової
адміністрації в Харківської області за
№ 1138 від 23.04.2012 року, №№ 149-155 від 03.03.2014
року, починаючі з 01.01.2012 року до надання
нової довідки про підвищення
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що він, будучі суддею у відставці,
отримує довічне грошове утримання, з
обмеженнями встановленими ч. 5 ст. 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" (в редакції Закону
України "Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" №3668-VI від 08.07.2011року).
Враховуючи, що вказані положення
Закону були визнані неконституційними,
позивач звернувся до відповідача із
заявою про проведення перерахунку
довічного грошового утримання,
виходячи з розміру грошового утримання
судді, який працює на відповідній
посаді, на яку отримав відмову. Позивач
не погоджується із відмовою
відповідача та вважає, що довічне
грошове утримання повинно бути
перераховано згідно з вимогами діючого
законодавства.

Постановою Чугуївського міського суду
Харківської області від 06.08.2014 року
адміністративний позов було
задоволено.

Поновлено позивачу пропущений строк
для подачі адміністративного позову з
01.01.2012 року.

Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Чугуївському районі Харківської
області щодо відмови позивачу в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
виходячи з грошового утримання
працюючого на відповідній посаді судді
з 01.01.2012 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Чугуївському районі
Харківської області провести позивачу
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
згідно довідок територіального
управління Державної судової
адміністрації у Харківській області:
№1138 від 23.04.2012 року, №№ 149-155 від 03.03.2014
року, починаючи з 01.01.2012 року, з
урахуванням фактично виплачених за цей
період сум, до надання нової довідки
про підвищення грошового утримання
працюючого на відповідній посаді
судді.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Чугуївського міського суду
Харківської області від 06.08.2014 року та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Вказує, що оскільки положеннями Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" визначено проведення
перерахунку довічного грошового
утримання виключно для суддів
Конституційного Суду України, то
відповідачем було правомірно
відмовлено позивачу в його проведенні.
Крім того вважає, що позивачем
пропущено встановлений законодавством
строк звернення до суду за захистом
порушених прав.

Позивач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є суддею у відставці, з 06.11.2010
року перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Чугуївському районі Харківської
області та отримує щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці,
відповідно до ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» від 15 грудня 1992 року.

Позивач 24.04.2012 року, 20.02.2014 та 03.03.2014 року
звертався до Управління Пенсійного
фонду України в Чугуївському районі
Харківської області з заявою про
перерахунок та виплату йому з 01.01.2012
року щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці,
відповідно до ч. 2 ст. 129 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів». До
вказаних заяв позивачем було долучено
відповідні довідки територіального
управління Державної судової
адміністрації в Харківської області
про заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці.

За наслідками розгляду заяв, рішеннями
Управління Пенсійного фонду України в
Чугуївському районі Харківської
області від 08.05.2012 року №6782-02/23 та від
12.03.2014 року №2633/02/23 позивачу було
відмовлено в проведенні перерахунку.

Як було встановлено під час розгляду
справи, фактичною підставою для
відмови в перерахунку щомісячного
грошового утримання слугували
висновки відповідача про те, що
вимогами діючого законодавства
передбачене здійснення перерахунку
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання лише у
разі зміни розміру грошового утримання
діючих суддів Конституційного суду
України.

Позивач, не погоджуючись із вказаною
відмовою відповідача, звернувся до
суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач, будучі
суддею у відставці, має право на
перерахунок з 01.01.2012 року довічного
грошового утримання судді у відставці
у розмірі, встановленому ч.3 ст. 138
Закону України "Про судоустрій та
статус суддів".

Колегія суддів частково погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Положеннями ч.1 ст. 126 Конституції
України закріплено положення, згідно з
яким незалежність і недоторканість
суддів гарантується Основним Законом
та іншими законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, є надання їм за
рахунок держави матеріального і
соціального захисту, до яких, зокрема,
відноситься і щомісячне довічне
грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України "Про
судоустрій та статус суддів".

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 129 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів",
суддівська винагорода регулюється цим
Законом і не може визначатися іншими
нормативно-правовими актами. Посадовий
оклад судді місцевого суду
встановлюється в розмірі 15 мінімальних
заробітних плат, визначених законом, що
запроваджується поетапно: з 1 січня 2011
року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1
січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних
плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних
заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст.138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" (в
редакції, яка діяла до 01.10.2011 року) було
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Законом України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" № 3668-VI
від 08.07.2011 року, який набрав чинності з 1
жовтня 2011 року, положення ч. 3 ст.138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" були викладені в новій
редакції, згідно якої щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

За правилами ч.5 ст.138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" (в
редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011 року),
максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність. Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України".

Рішенням Конституційного Суду України
№3-рп/2013 від 03.06.2013 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), частина третя,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" у редакції
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від
08.07.2011 року № 3668-VI.

Відповідно до п. 2.2 вищезазначеного
Рішення Конституційного Суду України
зазначено, що визначені Конституцією
та законами України гарантії
незалежності суддів є невід'ємним
елементом їх статусу, поширюються на
всіх суддів України та є необхідною
умовою здійснення правосуддя
неупередженим, безстороннім і
справедливим судом. Такими гарантіями
є надання їм за рахунок держави
матеріального забезпечення
(суддівська винагорода, пенсія,
щомісячне довічне грошове утримання
тощо) та надання їм у майбутньому
статусу судді у відставці. Право судді
у відставці на пенсійне або щомісячне
довічне грошове утримання є гарантією
належного здійснення правосуддя і
незалежності працюючих суддів та дає
підстави висувати до суддів високі
вимоги, зберігати довіру до їх
компетентності і неупередженості.
Щомісячне довічне грошове утримання
судді спрямоване на забезпечення
гідного його статусу життєвого рівня,
оскільки суддя обмежений у праві
заробляти додаткові матеріальні блага,
зокрема обіймати будь-які інші
оплачувані посади, виконувати іншу
оплачувану роботу. Конституційний
принцип незалежності суддів означає, в
тому числі, конституційно обумовлений
імператив охорони матеріального
забезпечення суддів від його
скасування чи зниження досягнутого
рівня без відповідної компенсації як
гарантію недопущення впливу або
втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді, як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням
Європейської хартії про закон "Про
статус суддів" від 10.07.998 року, за якими
рівень винагороди суддям за виконання
ними своїх професійних обов'язків має
бути таким, щоб захистити їх від тиску,
що може спричинити вплив на їхні
рішення або взагалі поведінку суддів і
таким чином вплинути на їхню
незалежність та неупередженість (пункт
6.1); статус забезпечує судді, який досяг
передбаченого законом віку для виходу
у відставку із посади судді і який
здійснював повноваження судді
протягом певного строку, право на
отримання виплат, рівень яких має бути
якомога ближчим до рівня його
останньої заробітної плати на посаді
судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам щодо суддів:
незалежність, ефективність та
обов'язки від 17.11.2010 року N (2010)12, "оплата
праці суддів повинна відповідати їх
професії та виконуваним обов'язкам, а
також бути достатньою, щоб захистити їх
від дії стимулів, через які можна
впливати на їхні рішення. Мають
існувати гарантії збереження належної
оплати праці на випадок хвороби,
відпустки по догляду за дитиною, а
також гарантії виплат у зв'язку з
виходом на пенсію, які мають
відповідати попередньому рівню оплати
їх праці" (пункт 54).

У пункті 7 вищезазначеного Рішення,
Конституційний Суд України вказав, що
Закон України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" № 3668-VI
від 08.07.2011 року, поширюючи дію положень
абзацу другого пункту 2 розділу II
"Прикінцеві та перехідні положення", як
вбачається з їх змісту, на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання), залишив
незмінним зміст права на пенсію та
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, але звузив обсяг цього права та
встановив обмеження в перерахунках
передбачених законами України пенсій
та щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці, чим
знизив досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Таким чином,
зазначені положення Закону № 3668 в
частині поширення їх дії на Закон № 2453
стосовно виплати пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) суддів
у відставці суперечать вимогам частини
першої ст. 126 Конституції України.

У зв'язку з чим, дія абзацу другого
пункту 2 розділу II "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (п.8
Рішення).

Відповідно до статті 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що до 3 червня 2013 року
щомісячне грошове утримання судді
повинно було здійснюватися відповідно
до ч.3 ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (в редакції
Закону № 3668-VI від 08.07.2011 року).

Натомість, з 3 червня 2013 року (з дня
ухвалення Конституційним Судом
України рішення №3-рп/2013),
положення ч.3 ст.138 Закону України"Про
судоустрій і статус суддів" повинні
застосовуватись в редакції, яка діяла
до змін, які були внесені Законом
України "Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року.

Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання передбачений,
зокрема, п.п. 3 і 4 "Положення про
Пенсійний фонд України", затвердженого
указом Президента України від 06.04.2011
року № 384/2011, пп. 2.1 і 2.2 "Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах",
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року № 8-2, серед основних завдань і
функцій Пенсійного фонду України та
його органів на місцях є призначення
(перерахунок) пенсій, щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці та підготовка документів для
їх виплати.

Також додатком № 2 до Порядку подання
документів для призначення і виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фонду України,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.01.2008
року № 3-1, встановлена форма довідки
про заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, в якій
зазначаються відомості про заробітну
плату судді, яка враховується при
призначенні (перерахунку) щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку щодо наявності у
позивача права на перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці у розмірі, встановленому ч.3
ст. 138 Закону України "Про судоустрій та
статус суддів".

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України „Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року (надалі -
Конвенція) та практику Суду як джерело
права.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 29.06.2006 року у справі
"Пантелеєнко проти України" зазначив,
що ст. 13 Конвенції гарантує наявність
на національному рівні засобу
правового захисту для реалізації прав
і свобод, у якій би формі вони не
забезпечувалися у національному
правовому полі. Суд також підкреслив,
що засіб юридичного захисту має бути
ефективним, як на практиці, так і за
законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі
"Дорани проти Ірландії" Європейський
суд з прав людини зазначив, що поняття
"ефективний засіб" передбачає
запобігання порушенню або припиненню
порушення, а так само встановлення
механізму відновлення, поновлення
порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші
проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008
року) Європейський Суд з прав людини
вказав, що для Конвенції було б
неприйнятно, якби стаття 13 декларувала
право на ефективний засіб захисту але
без його практичного застосування.
Таким чином, обов'язковим є практичне
застосування ефективного механізму
захисту. Протилежний підхід
суперечитиме принципу верховенства
права.

З урахуванням цього Держава Україна
несе обов'язок перед зацікавленими
особами забезпечити ефективний засіб
захисту порушених прав, зокрема - через
належний спосіб захисту та відновлення
порушеного права. Причому обраний
судом спосіб захисту порушеного права
має бути ефективним та забезпечити
реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії. Суд може прийняти іншу постанову,
яка б гарантувала дотримання і захист
прав, свобод, інтересів людини і
громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

З огляду на відсутність у Законі
України "Про судоустрій і статус
суддів" положення про перерахунок
щомісячного грошового утримання судді
у відставці, а також, що саме на органи
ПФУ покладений обов'язок виплати
такого утримання, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
обрано належний спосіб захисту
порушеного права позивача, а саме,
зобов'язання відповідача провести
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання.

При цьому відсутність в Законі України
"Про судоустрій і статус суддів"
положення, в якому безпосередньо було б
зазначено про необхідність проведення
такого перерахунку, не може бути
підставою для відмови позивачу в
перерахунку його грошового утримання,
оскільки іншим чином, ніж зробивши
такий перерахунок у відсотках до
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді, здійснити
виплату грошового утримання у
належному розмірі, тобто відповідно до
частини 3 статті 138 вказаного Закону, є
неможливим. До того ж в діючому
законодавстві відсутні положення, які
забороняли б робити такий перерахунок
судді у відставці.

Доводи відповідача про відсутність у
позивача права на перерахунок
довічного грошового утримання,
оскільки таке право мають виключно
судді Конституційного Суду України,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки відповідно
до змісту вимог ст.3 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів", суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Крім цього, положеннями ч.4 ст. 17 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" встановлено, що єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів"
визначено, що суддею є громадянин
України, який відповідно до
Конституції України та Закону України
"Про судоустрій та статус суддів"
призначений чи обраний суддею, займає
штатну суддівську посаду в одному з
судів України і здійснює правосуддя на
професійній основі. Судді в Україні
мають єдиний статус незалежно від
місця суду в системі судів загальної
юрисдикції чи адміністративної посади,
яку суддя обіймає в суді.

Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів", за суддею,
звільненим за його заявою, про
відставку, зберігається звання судді
та гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Виходячи із вище викладеного, колегія
суддів зазначає, що судді, що працюють
або працювали у системі судів
загальної юрисдикції, не повинні
ставитись у менш вигідне становище в
питаннях пенсійного забезпечення, а
саме нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов до правомірного
висновку щодо наявності у позивача
права на перерахунок довічного
грошового утримання судді у відставці
у розмірі, встановленому ч.3 ст. 138
Закону України "Про судоустрій та
статус суддів".

Разом з тим, колегія суддів дійшла
висновку що судом першої інстанції при
прийнятті рішення були порушені норми
процесуального права, які виявились у
наступному.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
15.05.2014 року (що підтверджується штампом
вхідної кореспонденції суду), в якому, з
урахуванням уточнень, просив
задовольнити позовні вимоги з 01.01.2012
року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Правовідносини в даній справі повинні
розглядатися, в першу чергу, виходячи з
правомірності або неправомірності дій
чи бездіяльності органу владних
повноважень, на звернення для
оскарження яких Кодексом
адміністративного судочинства
передбачено 6 місяців.

Колегія суддів зазначає, що практика
Європейського суду з прав людини також
свідчить про те, що право на звернення
до суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків на звернення до суду за
захистом порушених прав (справа
"Стаббігс та інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період, за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту з 15.11.2013
року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений судом за
наявності поважних причин його
пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України, суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Вирішуючи питання про поважність
причин пропущення строку звернення до
суду з даним позовом, колегія суддів
виходить з того, що поважними
визнаються лише такі причини, які є
об'єктивно непереборними, не залежать
від волевиявлення сторони та пов'язані
з дійсними істотними перешкодами чи
труднощами, тобто, які б об'єктивно та
істотно перешкоджали його зверненню до
суду та не залежали від його
волевиявлення.

Посилання позивача, з якими погодився
суд першої інстанції, на те, що про
порушення свої прав він дізнався лише у
березні 2014 року після отримання
відмови відповідача у проведенні
перерахунку щомісячного грошового
утримання від 12.03.2014 року
№2633/02/23,колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки позивач,
отримуючи щомісяця довічне грошове
утримання, знав про його розмір та у
випадку незгоди з діями відповідача
щодо розміру виплати, мав можливість
вчасно звернутись до суду із
відповідним позовом. Крім того, як було
встановлено під час розгляду справи,
позивач у 2012 році звертався до
відповідача із відповідною заявою про
проведення перерахунку довічного
грошового утримання, на що отримав
відмову.

Будь-яких інших доказів наявності
об'єктивних причин, що перешкоджали
своєчасно звернутися до суду з
відповідним позовом про захист свого
порушеного права, позивачем не
повідомлено, а судом в ході судового
розгляду не встановлено.

У відповідності до ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що постанова Чугуївського
міського суду Харківської області від
06.08.2014 року по справі №636/1805/14-а в
частині задоволення позовних вимог
щодо визнання протиправними дій
відповідача щодо відмови позивачу в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
виходячи з грошового утримання
працюючого на відповідній посаді судді
з 01.01.2012 року по 14.11.2013 року та
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Чугуївському районі
Харківської області провести позивачу
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
згідно довідки територіального
управління Державної судової
адміністрації у Харківській області
№1138 від 23.04.2012 року починаючи з 01.01.2012
року по 14.11.2013 року, з урахуванням
фактично виплачених за цей період сум,
не може бути визнана законною, а тому
підлягає скасуванню, а позов в
зазначеній частині згідно приписів ст.
100 КАС України - залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 197 п. 4 ч. 1
ст. 198, 200, 203, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Чугуївському районі Харківської
області - задовольнити частково.

Постанову Чугуївського міського суду
Харківської області від 06.08.2014р. по
справі №636/1805/14-а скасувати в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо
визнання протиправними дій Управління
Пенсійного фонду України в
Чугуївському районі Харківської
області щодо відмови в перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, виходячи з
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді з 01.01.2012 року
по 14.11.2013 року та зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Чугуївському районі Харківської
області провести ОСОБА_1 перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, згідно
довідки територіального управління
Державної судової адміністрації у
Харківській області №1138 від 23.04.2012 року
починаючи з 01.01.2012 року по 14.11.2013 року, з
урахуванням фактично виплачених за цей
період сум.

Прийняти в цій частині нову ухвалу,
якою відмовити ОСОБА_1 в поновлення
строку звернення до суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Чугуївському районі Харківської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання вчинити певні дії
за період з 01.01.2012 року по 14.11.2013 року
залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Чугуївського
міського суду Харківської області від
06.08.2014р. по справі №636/1805/14-а - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з дня отримання її копії шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Філатов Ю.М.