Справа № 824/2643/14-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

(за результатами розгляду справи у
порядку письмового провадження)

02 вересня 2014 р. м.
Чернівці Справа № 824/2643/14-а

Суддя Чернівецького окружного
адміністративного суду Брезіна Т.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Заставнівському районі
Чернівецької області до Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Заставнівському
районі про стягнення заборгованості,-

СУТЬ СПОРУ:

В поданому до суду адміністративному
позові позивач просить суд стягнути із
відповідача витрати за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за березень-липень 2014
року в сумі 750,00 грн. (основний розмір
пенсії), в тому числі витрати за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а саме за березень-липень
2014 року витрати за особовою справою:
ОСОБА_1 (п/с НОМЕР_1) на суму 750 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Управлінням ПФУ в березень - липні 2014
року до Відділення ВДФСС було
сформовано списки осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на загальну суму, що
підлягає відшкодуванню в розмірі 13810,56
грн., до заліку та відшкодування
відповідачем взято за березень-липень
2014 року 13060,56 грн. Таким чином,
відповідачем не прийнято до заліку та
відшкодування 750,00 грн., (п/с НОМЕР_1
ОСОБА_1, с. Веренчанка).

Причиною відмови є отримання трудового
каліцтва потерпілим ОСОБА_1 на
території СНД, тобто за межами України.
Позивач вважає, що чинним
законодавством обов'язок щодо сплати
витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання покладено на Відділення
ВДФСС.

Представник відповідача надав
заперечення на адміністративний позов
в яких зазначив, що вважає позовні
вимоги безпідставними та просить суд у
задоволенні позову відмовити. Правове
регулювання питань відшкодування
шкоди потерпілим, які отримали
каліцтво за межами України і переїхали
в Україну на постійне місце проживання,
і не є застрахованими в України,
здійснюється у відповідності до
міжнародних угод.

З цього питання діє Угода про взаємне
визнання прав на відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я, які пов'язані з
виконанням трудових обов'язків від
09.09.1994 року. Питання надання пенсій, в
тому числі і пенсій по інвалідності
регулюються Угодою країн - учасниць СНД
про гарантії прав громадян держав
співдружності у галузі пенсійного
забезпечення. Відповідно до ст. 3 цієї
Угоди призначення та виплати пенсій
громадянам інших країн - учасниць СНД у
галузі пенсійного забезпечення та
членам їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Відповідно до ст. 15 Закону №1105 Фонд є
некомерційною, самоврядною
організацією і не відповідає за
зобов'язаннями держави.

Тому використання коштів Фонду на
відшкодування пенсій, виплачених
вказаним у списках особам, які отримали
каліцтво за межами України суперечить
на думку відповідача ст. 46 Закону №
1105-XIV у якій передбачено, що кошти на
здійснення страхування від нещасного
випадку не включаються до складу
Державного бюджету України,
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Таким чином відповідач вважає, що
позивач безпідставно звернувся з
позовом про стягнення коштів, а також
не довів порушення законних своїх прав.

Сторони в судове засідання не прибули,
написали заяви про розгляд справи у
порядку письмового провадження. Згідно
ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття в
судове засідання без поважних причин
представника сторони або третьої
особи, які прибули в судове засідання,
або неповідомлення ним про причини
неприбуття не є перешкодою для
розгляду справи.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
можливе та доцільне розглянути дану
адміністративну справу без участі
сторін по справі на підставі наявних в
ній матеріалів в порядку письмового
провадження, що відповідає вимогам п. 10
ч. 1 ст. 3, ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судом встановлені наступні обставини
по справі.

Позивачем за березень-липень 2014 року
направлялись акти щомісячних звірок
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які відповідачем
підписувались. Позивачем зазначена
загальна сума, заявлена до
відшкодування, яка складає 750,00 грн.
(а.с.4-8).

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення
законодавства.

Відповідно до ст.81 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року
№1788- ХІІ (далі - Закон №№1788- ХІІ)
призначення пенсій і оформлення
документів для їх виплат здійснюється
органами Пенсійного фонду України. Ця
норма стосується і призначення та
виплат пенсій по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 р. № 1105-XIV
фонд зобов'язано співпрацювати з
фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-XIV. Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

За пенсійним страхуванням згідно з
пунктом 1 статті 25 цих Основ надаються
такі види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;
медичні профілактично-реабілітаційні
заходи; допомога на поховання
пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є відповідач.

Частиною другою статті 24 Закону №1105
визначено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
ту категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату
пенсій, по яким виник спір.

За змістом частини другої статті 2
Закону №1105 особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
№ 1788-XII встановлено, що громадянам
України переселенцям з інших держав,
які не працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до абзацу другого пункту 3
Прикінцевих положень Закону № 1105
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом також зазначеним у
статті 8 цього Закону особам, які
потерпіли до набрання ним чинності та
мали право на зазначені страхові
виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім пункту 3 Прикінцевих
положень Закону № 1105 встановлено, що
уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували цьому Фонду
страхові платежі підприємства, що
ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 9 пункту 3
Прикінцевих положень Закону № 1105 Фонд
є правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України від 14 жовтня 1992 року
№2694-XII "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Статтею 2 Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, підписаної 9
вересня 1994 року між частиною держав
колишнього СРСР, передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту цієї норми випливає, що вона
регулює інші відносини, а не ті, які є
предметом спору у цій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ,
понесених у зв'язку з виплатою пенсій
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території інших республік СРСР до
проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Отже, сума витрат на виплату пенсій
громадянину, який отримав каліцтво в
країнах СНД за березень-липень 2014 року
в розмірі 750,00 грн. підлягає стягненню з
відповідача.

Положеннями ч. 1 ст. 244-2 КАС України
визначено, що рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Так, правова позиція з даного спірного
питання викладена у постановах
Верховного Суду України у справах №
21-361а11 від 21.11.2011 року та № 21-333а11 від
05.12.2011 року тощо.

Разом з тим судом встановлено, що до
заліку та відшкодування відповідачем
взято за березень-липень 2014 року 13060,56
грн. Таким чином, відповідачем не
прийнято до заліку та відшкодування
750,00 грн., (п/с НОМЕР_1 ОСОБА_1, с.
Веренчанка).

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Позивачем
доведено суду правомірність заявлених
вимог.

На підставі викладеного ст.ст. 11, 71, 76, 79,
86, 94, 158-163, 167 КАС України суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити повінстю.

2.Стягнути з відповідача витрати за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за березень-липень 2014
року в сумі 750,00 грн. (основний розмір
пенсії), в тому числі витрати за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а саме за березень-липень
2014 року витрати за особовою справою:
ОСОБА_1 (п/с НОМЕР_1) на суму 750 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 185,
частин першої-другої статті 186 КАС
України, сторони які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в
апеляційному порядку дану постанову
повністю або частково шляхом подання
апеляційної скарги до Вінницького
апеляційного адміністративного суду
через Чернівецький окружний
адміністративний суд. Скарга про
апеляційне оскарження даної постанови
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення або в разі відсутності
сторони в судовому засіданні з дня
одержання її копії.

Суддя Т.М.
Брезіна