Справа № 810/2048/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/2048/14
інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

21 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Літвіної Н.М., Хрімлі О.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12.05.2014 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сільпо
ПДВПП» до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішень.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 12.05.2014 року
позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені , посилаючись на
незаконність, необ'єктивність,
необґрунтованість рішення, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 12
серпня 2013 року між ТОВ "Сільпо ПДВПП" та
"Motrellar Invest OU" (Естонія) був укладений
Контракт купівлі-продажу товарів № 539.
Предметом даного контракту є
постачання рибної продукції в
асортименті, кількості та вартості,
визначеної інвойсами.

З метою митного оформлення товару,
отриманого на виконання умов
зовнішньоекономічного контракту,
позивачем 22.10.2013 подано до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
митну декларацію №100250000/2013/034892, згідно
якої було заявлено в режимі імпорт -
заморожений лосось атлантичний (Salmo
Salar), торговельна марка Motrellar, виробник:
OU Motrellar Invest (виробничі потужності: Empesas
Aquachile, Salmones Cailin (завод 10636,10256)), країна
виробництва: Чілі (CL), митна вартість
товару становить 4,4568 доларів США/кг
(електронне декларування).

Також, позивачем було подано
аналогічну митну декларацію на
зазначений товар, а саме: 25.10.2013
№100270000/2013/265320 за митною вартістю
одиниці товару - 4,4627 доларів США/кг.

На підтвердження задекларованої
митної вартості товарів ТОВ "Сільпо
ПДВПП" надало документи, перелік яких
вказано у графах 44 вказаних МД, зокрема,
для МД від 22.10.2013 №100250000/2013/034892
позивачем надано:

- декларацію митної вартості від 22.10.2013
№100250000/2013/034892;

- контракт № 539 від 12.08.2013, укладений між
ТОВ "Сільпо ПДВПП" та "Motrellar Invest OU"
(Естонія);

- рахунок-фактуру (інвойс) від 10.10.2013 №
229;

- транспортні документи (міжнародна
автомобільна накладна CMR № 233476 від
11.10.2013, довідка про транспортні витрати
від 15.10.2013 №149, рахунок-фактура про
надання транспортно-експедиційних
послуг від 21.10.2013 № ІТз, договір
перевезення від 01.06.2013 №Л-26.

Крім того, для підтвердження митної
вартості товару разом з МД від 22.10.2013
№100250000/2013/034892 позивачем за власним
бажанням було подано додаткові
документи, а саме: прайс-лист виробника
товару від 10.10.2013 б/н; комерційну
пропозицію від 10.10.2013 б/н; експортну
митну декларацію країни відправлення
від 14.10.2013 № PL 302060.

Як встановлено, подібні документи
подано позивачем і під час оформлення
МД по іншій оскаржуваній поставці.

Встановлено, що митна вартість товару
позивачем визначена виходячи з ціни
контракту, тобто за основним методом,
який встановлено статтею 58 Митного
кодексу України.

Документи для здійснення митного
оформлення подавались ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, як особами, уповноваженими на
декларування.

Київською регіональною митницею було
проаналізовано інформацію, що
містилась у товаросупровідних
документах, наданих до митного
оформлення за митною декларацією від
22.10.2013 та повідомлено позивача, що
відповідно до статті 53 Митного кодексу
України декларанту необхідно подати
додаткові документи, що підтверджують
митну вартість товару, а саме: висновок
про якісні та вартісні характеристики
товару, підготовлений експертною
організацією, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини; транспортні
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів.

Дані пропозиції направлені декларанту
в електронному вигляді.

За результати розгляду пропозицій
митного органу декларантом, ТОВ "Сільпо
ПДВПП", відповідним листом від 22.10.2013 №
267 було повідомлено митницю про
неможливість надання на той час
висновків про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини, а також зауважено,
що товаросупровідні документи, що
містять відомості про вартість
транспортних послуг, вже приєднано до
митних декларацій.

По поставці 25.10.2013 року відповідач
повідомив декларанта, що відповідно до
статті 53 Митного кодексу України,
необхідно подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість, а саме: рахунки про сплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору
(угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлений
експортною організацією, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

За результати розгляду пропозицій
митного органу декларантом, ТОВ "Сільпо
ПДВПП", відповідним листом від 2510.2013 №291
було повідомлено митницю про
неможливість надання на той час
додаткових документів.

За таких обставин, Київською
міжрегіональною митницею прийнято
картки відмови у прийнятті митних
декларації та рішення про коригування
митної вартості товарів, якими
скориговано митну вартість товару, а
саме:

- від 22.10.2013 №100250000/2013/500342/2, згідно якого
заявлена митна вартість становила 4,4568
доларів США/кг, після коригування - 5,8000
доларів США/кг;

- від 28.10.2013 №100270000/2013/310251/2, згідно якого
заявлена митна вартість становила 4,4627
доларів США/кг, після коригування - 6,0000
доларів США/кг.

Судом першої інстанції встановлено, що
причинами відмови у визнанні заявленої
митної вартості вказано, що рішення від
22.10.2013 №100250000/2013/500342/2 - митна вартість
товару не може бути визначена за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються через невідповідність
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 Митного
кодексу України та неподання
декларантом додаткових документів в
повному обсязі на письмову вимогу
митного органу, а надані додаткові
документи не підтверджують числові
значення митної вартості товару, а
також у митного органу наявна
інформація, яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості.

Рішення від 28.10.2013 №100270000/2013/310251/2 -
коригування митної вартості товару
здійснено відповідно до ст. 55 Митного
кодексу України у зв'язку з тим, що
надані документи містять неповні
відомості (у наданих документах
містяться розбіжності); наявна у
митного органу інформація щодо митної
вартості імпортованих товарів
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості; декларантом не надано
додаткові документи згідно ч. 3 ст. 53
Митного кодексу України, про що
декларант повідомив митний орган в
електронному вигляді.

Згідно оскаржуваних рішень митна
вартість товарів визначалася
відповідачем за резервним методом та
ґрунтується на раніше визнаних митним
органом вартостях.

З метою випуску товарів у вільний обіг
під гарантійні зобов'язання позивачем
подано до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів нові митні
декларації, у якій вказано митну
вартість товару на рівні, визначеному
митним органом, а саме: від 22.10.2013
№100250000/2013/034918 та від 28.10.2013
№100270000/2013/265337.

У подальшому, позивач звернувся до
митного органу із запитами щодо
надання письмової інформації про
причини, через які заявлена митна
вартість не може бути визнана та
інформації про порядок і метод
визначення митної вартості,
застосовані при її коригуванні.

Київська міжрегіональна митниця
листами від 28.10.2013 №14.1/4-24/6855Пі та від
04.11.2013 №14.1/4-26/7198Пі повідомила ТОВ
"Сільпо ПДВПП" про виникнення у митного
органу сумнівів щодо заявленої митної
вартості та про те, що декларантом
витребувані додаткові документи
надано не в повному обсязі.

16 січня 2014 року позивач, скориставшись
правом, наданим частиною восьмою
статті 55 Митного кодексу України,
листом № 10/14-22 надав митному органу
додаткові документи для підтвердження
заявленої ним митної вартості товарів,
що декларуються.

За результатами розгляду вказаної
заяви позивача, відповідач листом від
22.01.2014 № 806/1/26-70-63-04 повідомив про
відсутність підстав для перегляду
прийнятих рішень про коригування
митної вартості товарів.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України, метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Згідно статті 248 Митного кодексу
України, митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема, код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України,
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або повинні бути здійснені
покупцем оцінюваних товарів продавцю
або на користь продавця через третіх
осіб та/або на пов'язаних із продавцем
осіб для виконання зобов'язань
продавця (частини четверта та п'ята
статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 54
Митного кодексу України, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України, передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Відповідно до положень статті 53
Митного кодексу України, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами не заперечується факт
подання позивачем всіх наявних на час
розмитнення документів, перелік яких
наведений у положеннях статті 53
Митного кодексу України.

В силу положень частини п'ятої статті 53
Митного кодексу України, забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України,
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур", якими
запроваджено стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
кодексу України, принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у
частині другій статті 53 Митного
кодексу України, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини. У разі якщо митний
орган має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: 1) виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію) (частини
третя та четверта статті 53 Митного
кодексу України).

Тобто, митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу, додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
Митного кодексу України, митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави
дійти висновку, що митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Однак законом чітко
встановлено умови, за наявності яких у
митного органу виникає право на
застосування таких повноважень, як
витребування додаткових документів та
відмови у митному оформленні.

Такими імперативними умовами є
наявність обґрунтованих сумнівів у
правильності зазначеної декларантом
митної вартості товарів та/або
існування обґрунтованих підстав
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість.

З аналізу вказаних статей також
вбачається наявність у митного органу
обов'язку зазначити конкретні
обставини, які викликали відповідні
сумніви, причини неможливості
перевірки розрахунку митної вартості
на підставі наданих декларантом
документів, обґрунтувати необхідність
перевірки спірних відомостей та
зазначити документи, надання яких
зможе усунути сумніви у їх
достовірності. Крім того, для
витребування доказів на спростування
наявності впливу взаємозв'язку покупця
та продавця на митну вартість
задекларованого товару митниця
зобов'язана обґрунтувати обставини,
які свідчать про ймовірність існування
такого взаємозв'язку.

Як вбачається з наявних матеріалів,
витребовуючи у позивача додаткові
документи, відповідач послався на ту
обставину, що наявна у митного органу
інформація щодо митної вартості
імпортованого товару, призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості.

Зокрема, відповідачем зазначено, що під
час митного оформлення спрацювала
автоматизована система аналізу та
управління ризиками за напрямом митної
вартості, яка показала, що у попередні
періоди подібний товар розмитнювався
за більшою митною вартістю, ніж
задекларував позивач.

Разом з цим, відповідач у своїх
запереченнях не повідомив суду жодних
обставин та не надав доказів на
підтвердження того, що позивач в
декларації митної вартості зазначив не
всі документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів,
вніс до декларації недостовірні або
неточні відомості, або що надані
митному органу документи містили
розбіжності.

В даній справі судом також не
встановлено існування обмежень для
визначення митної вартості
задекларованих товарів за ціною
договору, наведених у статті 58 Митного
кодексу України.

Тобто у митного органу не було підстав
витребовувати додаткові документи,
перелік яких наведений у частині
третій статті 53 Митного кодексу
України.

Зі змісту оскаржуваних рішень також
вбачається, що відповідачем не вказано
яка конкретно інформація є наявною у
митного органу, що призвела до
виникнення обґрунтованого сумнівів у
правильності визначення позивачем
митної вартості товару.

Спірні рішення також не містять
обґрунтованого математичного
розрахунку ціни товару за одиницю (із
зазначенням конкретних складових
цього розрахунку), визначеної митницею
у рішеннях, що доводило б
обґрунтованість рівня скоригованої
нею митної вартості товару та не
розкривають конкретних фактів, які
вплинули на таке коригування, що вказує
на їх невідповідність вимогам частини 2
статті 55 Митного кодексу України.

Крім того, в порушення наведених
приписів спірні рішення не містять
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано. Натомість, у всіх
випадках митниця по суті лише загально
зазначає, що митна вартість товару не
може бути визначена за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються, через
неподання основних документів, які
підтверджують відомості про заявлену
митну вартість товарів та
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару умовам наведеним у главі 9
Митного кодексу України.

Щодо зазначеного в оскаржуваних
рішеннях неподання додаткових
документів, встановлено, що у всіх
випадках ТОВ "Сільпо ПДВПП" не подало
під час митного оформлення лише ті
документи, які були відсутні на момент
митного оформлення, зокрема, рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту), виписки з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару, копію
митної декларації країни відправлення,
висновки експертних організацій, у
зв'язку з необхідністю часу на їх
отримання.

Так, витребувані додаткові документи
були подані позивачем протягом
передбаченого статтею 55 Митного
кодексу України 80-денного строку разом
з листом ТОВ "Сільпо ПДВПП" від 16.01.2014
№10/14-22.

Водночас, відповідач, як на підставу
правомірності прийняття оспорюваних
рішень, послався на те, що прайс-лист
від 10.10.2013 має суб'єктивну
спрямованість та копія митної
декларації країни відправлення не
містить інформації щодо вартості
товару, у зв'язку з чим не може бути
використана для підтвердження
заявленої декларантом митної вартості
товару.

Так, відповідно до пункту 8 частини 3
статті 53 Митного кодексу України, у
разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи, а саме:
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Між тим суд зауважує, що висновок про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, надаються на письмову
вимогу митниці виключно у випадку їх
наявності у декларанта.

Крім того, відсутність таких
додаткових документів не впливає на
правильність визначення декларантом
митної вартості товарів за першим
методом, що підтверджується наданими
до митного оформлення основними
документами. Неподання декларантом
зазначених документів під час митного
оформлення, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товарів за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості.

Всі інші витребувані митним органом
додаткові документи для підтвердження
митної вартості були подані ТОВ "Сільпо
ПДВПП" під час митного оформлення та у
подальшому додатково додані листом від
16.01.2014 №10/14-22.

Щодо наявності розбіжностей в наданих
позивачем додаткових документах,
колегія суддів зазначає, що у ході
судового розгляду справи судом
встановлено, що в оскаржуваних
рішеннях про коригування митної
вартості товарів від 22.10.2013
№100250000/2013/500342/2 та від 28.10.2013
№100270000/2013/310251/2 не зазначено про
наявність будь-яких розбіжностей або
суперечностей у наданих ТОВ "Сільпо
ПДВПП" документах, що підтверджує
протиправність рішень митниці,
оскільки доводить відсутність у
митниці обґрунтованих сумнівів у
заявленій митній вартості на момент
витребування додаткових документів та
прийняття рішень про коригування
митної вартості.

Так, в листі відповідача від 22.01.2013
№806/1/26-70-63-04 на додатково подані ТОВ
"Сільпо ПДВПП" документів протягом
80-денного строку з дня випуску товарів
зазначено, що прайс-лист від 10.10.2013 має
суб'єктивну спрямованість, що
суперечить суті прайс-листа як
комерційної пропозиції продавця
необмеженій кількості потенційних
покупців.

Однак, оскільки наданий прайс-лист не
має адресата, а тому не може вважатись
суб'єктивно спрямованим лише на тій
підставі, що в ньому чітко визначені
умови поставки товару.

Крім того, зазначене зауваження
відповідача до прайс-листа суперечать
наданій Міністерством доходів і зборів
України консультації від 31.12.2013 з цього
питання Американській торгівельній
палаті в Україні як представнику
інтересів її членів, відповідно до якої
згідно загальноосвітньої практики
прайс-лист має містити, зокрема, умови
поставки.

Слід також зазначити, що згідно із ч. 2
ст. 53 Митного кодексу України,
прайс-лист не передбачений в переліку
основних документів, необхідних для
підтвердження митної вартості.

Таким чином, відсутність в ньому
зазначених митним органом відомостей
не є розбіжностями в документах, тим
більше розбіжностями в числових
значеннях складових митної вартості.

Згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару.

Тобто, прайс-лист може вимагатись лише
у разі встановлення розбіжностей в
основних документах, до яких він не
відноситься.

З приводу зауважень до експортної
декларації, то в листі відповідача від
22.01.2014 зазначено, що копія митної
декларації країни відправлення від
14.10.2013 не містить інформації щодо
вартості товару, у зв'язку з чим не може
бути використана для підтвердження
заявленої декларантом митної вартості
товару.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 53 Митного
кодексу України, на письмову вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
надати копію митної декларації країни
відправлення.

В той же час, Митний кодекс України не
містить жодних вимог щодо наявності
будь-яких відомостей у зазначеному
документі.

Разом з тим, як було зазначено судом,
згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України, митна декларація країни
відправлення не передбачена в переліку
основних документів, необхідних для
підтвердження митної вартості, у
зв'язку з чим суд вважає, що відсутність
в ній будь-яких відомостей не може
вважатись розбіжностями в документах,
а також розбіжностями в числових
значеннях складових митної вартості.

Відтак, встановлено, що в наданій
експортній декларації були відсутні
будь-які розбіжності.

З приводу застосування відповідачем
резервного методу визначення митної
вартості товару, колегія суддів
зазначає таке.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); другорядні: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

За приписами частин другої та третьої
статті 58 Митного кодексу України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи, зазначені у пункті 2 частини
першої статті 57 цього Кодексу

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі, якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої
статті 64 Митного кодексу України, у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу,
митна вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Як встановлено, ТОВ "Сільпо ПДВПП" для
підтвердження митного оформлення
товару було подано усі документи, які
підтверджують вартість товару та усі
складові митної вартості.

Натомість, в оскаржуваних рішеннях про
коригування митної вартості не
визначено, яка з перелічених у частині
другій статті 58 Митного кодексу
України, підстав у даній конкретній
справі стала причиною неможливості
застосування першого методу.

Тобто, відповідачем не обґрунтовано у
своїх рішеннях, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару, є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, не
навів обставини, які мали були бути
підтвердженні додатково запитаними
митним органом документами.

Ненадання декларантом під час митного
оформлення всіх запитуваних митним
органом документів, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом коригування митної
вартості.

Таким чином, у відповідача під час
прийняття рішень про коригування
митної вартості не було підстав для
незастосування основного методу
визначення митної вартості товарів ТОВ
"Сільпо ПДВПП" - за ціною договору.

Окрім того, навіть після надання
додаткових пояснень та документів,
протягом передбаченого частиною 8
статті 55 Митного кодексу України 80-
денного строку, митний орган не визнав
заявлену ТОВ "Сільпо ПДВПП" митну
вартість, що свідчить про те, що
додаткові документи вимагалися
відповідачем під час здійснення
митного оформлення без наявності в
митного органу мети підтвердити
обставини митного оформлення за
заявленою декларантом митною вартістю.

З матеріалів справи вбачається, що під
час коригування митної вартості
товарів відповідачем було
використаний резервний метод
визначення митної вартості.

Як вже зазначалося судом, згідно
Митного кодексу України, кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Зокрема, згідно статей 59 та 60 Митного
кодексу України, другорядні методи
визначення митної вартості на основі
віднімання або додавання вартості
можуть застосовуватися у будь-якій
послідовності за вимогою декларанта за
наявності інформації щодо продажу
(відчуження) оцінюваних, ідентичних чи
подібних (аналогічних) товарів на
митній території України та щодо
вартість товарів, які оцінюються,
надану виробником або від його імені,
яка повинна складатися із сум: вартості
матеріалів та витрат, понесених
виробником при виробництві оцінюваних
товарів; обсягу прибутку та загальних
витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно
відображається при продажу товарів
того ж класу або виду, що й оцінювані
товари, які виготовляються виробниками
у країні експорту для експорту в
Україну; загальних витрат при продажу в
Україну з країни вивезення товарів
того ж класу або виду

Як зауважено відповідачем, інформація
для застосування зазначених методів у
митниці відсутня, оскільки митний
орган не володіє інформацією щодо
продажу (відчуження) товарів на митній
території України, оскільки не
здійснює контролю за товарами після їх
митного оформлення та випуску у
вільний обіг.

Водночас, встановлено, що дане
твердження не відповідає дійсності,
оскільки такі відомості (інформація
органів виконавчої влади в галузі
статистики) було надано позивачем
листом від 16.01.2014 № 10/14-22 про надання
додаткових документів, поданих у
відповідності до вимог частини 8 статті
55 Митного кодексу України.

Так, відповідно до частини 1 статті 452
Митного кодексу України, інформація
щодо обсягів експорту та імпорту
конкретних видів товарів надається
центральним органам виконавчої влади
за їх вмотивованим запитом (одноразово)
або на підставі міжвідомчих угод про
інформаційний обмін (регулярно).

Спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
статистики є Державна служба
статистики України (Указом Президента
України від 06.04.2011 № 396/2011), у тому числі
і з питань статистики зовнішньої
торгівлі.

Враховуючи наявні дані Державної
служби статистики України (лист від
11.12.2013 №15.1-20/1683Пі), середня вартість
імпорту товарів за кодом УКТ ЗЕД
"лосось атлантичний Salmo Salar" з Чілі у
жовтні 2013 року 4,4789 доларів США/кг.

Як встановлено під час розгляду справи
заявлена позивачем митна вартість
товару (оселедців) становила 4,4568 - 4,4627
доларів США/кг, відповідачем визначена
митна вартість даного товару на рівні
5,80 - 6,00 доларів США/кг.

Відтак, визначена органом доходів і
зборів митна вартість товарів
перевищує середню вартість імпорту
цього товару з Чілі в Україну на 29% та 34%,
у той час як заявлена ТОВ "Сільпо ПДВПП"
митна вартість практично дорівнює
середній вартості імпорту цього товару
з Чілі в Україну в жовтні 2013 року.

Згідно опису графи 33 розділу 2 Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів, затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 2012 року №598,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 01 червня 2012 року за
№883/21195, у випадку визначення митної
вартості оцінюваних товарів із
застосуванням резервного методу
(стаття 64 Кодексу) зазначаються
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
її визначенні.

Проте, в оскаржуваних рішеннях не
зазначено докладну інформацію та
джерела, які використовувалися митним
органом при визначенні митної вартості
товарів.

Між тим, посилання на використання
цінової бази Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби у
Рішенні допускається тільки при
визначенні митної вартості відповідно
до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з
обов'язковим зазначенням номера та
дати митної декларації, яка була взята
за основу для визначення митної
вартості оцінюваних товарів, з
поясненнями щодо зроблених коригувань
на обсяг партії ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, умов
поставки, комерційних умов тощо.

Аналогічна вимога міститься у статті 64
Митного кодексу України, яка визначає
правила та умови застосування
резервного методу для визначення
митної вартості товарів, частиною 2 та
пунктом 7 частини 3 якої передбачено, що
митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) органами доходів і зборів
митних вартостях та не може
визначатися на підставі довільної чи
фіктивної вартості.

Водночас, відповідачем в оскаржуваних
рішеннях не вказано раніше визнану
(визначену) митну вартість, що
підтверджує її визначення на підставі
довільної вартості в порушення
вказаних норм Митного кодексу України.

Згідно частини 4 статті 57 Митного
кодексу України, застосуванню
другорядних методів передує процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган
доходів і зборів та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 "Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів", затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 №598, зареєстрованого в
Мін'юсті 01.06.2012 за № 883/21195, у графі також
вказується про проведення процедури
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору методів визначення митної
вартості товарів відповідно до вимог
статей 59 - 61 Кодексу. Результати
проведеної консультації, а також
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів (наприклад, відсутня
інформація щодо вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів),
фіксуються у графі.

Як вбачається з оскаржуваних рішень, у
графі 33 зазначено, що процедура
консультацій проведена та вказані
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів, окрім резервного.

Проте, відображення даного факту у
рішенні не є достатнім та
беззаперечним доказом проведення
консультації у разі заперечення цього
факту декларантом, оскільки
консультація проводиться до прийняття
рішення.

Так, митне оформлення товарів
здійснювалось шляхом електронного
декларування. При цьому, ніякої іншої
інформації, крім вимоги про надання
додаткових документів та прийнятого
рішення про коригування митної
вартості до ТОВ "Сільпо ПДВПП" не
надходило, що свідчить про відсутність
зі сторони митного органу будь-якої
спрямованості на діалог з декларантом
з метою визначення основи митної
вартості. Також ТОВ "Сільпо ПДВПП" не
засвідчувало жодним чином запис у
рішеннях про коригування митної
вартості про проведення консультацій,
що також підтверджується матеріалами
справи.

При цьому, у графі 33 оскаржуваних
рішеннях не зафіксовані результати
проведеної консультації, а лише
вказані причини через які не можуть
бути застосовані попередні методи
визначення митної вартості товарів.

Підсумовуючи вищенаведене суд
зазначає, що відповідно до частини 7
статті 54 Митного кодексу
України, у разі якщо під час проведення
митного контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відтак, оскільки митницею при
невизнанні митної вартості, заявленої
ТОВ "Сільпо ПДВПП" та визначенні митної
вартості за іншим, відмінним від
першого, методом, не обґрунтовано із
посиланням на надані декларантом
документи, причини неможливості
застосування першого методу
визначення митної вартості, митна
вартість повинна бути визнана
автоматично.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що оскаржувані
рішення про коригування митної
вартості товарів від 22.10.2013
№100250000/2013/500342/2 та від 28.10.2013
№100270000/2013/310251/2 прийняті відповідачем
безпідставно та підлягають скасуванню.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12.05.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
Н.М. Літвіна

О.Г. Хрімлі

Повний текст ухвали виготовлений 22.08.2014
року.

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Літвіна Н. М.

Хрімлі О.Г.