Справа № 817/1192/14
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"19" серпня 2014 р.
Справа № 817/1192/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бондарчука І.Ф.

суддів:
Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "21" травня
2014 р. у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,вимоги про сплату боргу та
рішення про застосування штрафних
санкцій ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивач звернувся з
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 25.01.2014
року, вимогу про сплату боргу від 13.01.2014
року №Ф-4 №2 та Рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску № від 25.01.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що запчастини придбавались
ним до вантажних автомобілів, які
використовуються для здійснення
господарської діяльності. Витрати
понесені на придбання запчастин є
витратами на утримання та ремонт
основних засобів. В той же час, на думку
позивача, контролюючий орган
безпідставно покликається в Акті
перевірки на норми пп.139.1.5. п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, оскільки
застосуванню підлягають норми абз. г)
пп.138.8.5. п.138.8 ст.138 ПК України (в редакції
чинній протягом 2012 року). Зазначав про
протиправність вимоги про сплату боргу
(недоїмки) з огляду на відсутність бази
для нарахування єдиного внеску, а тому
і протиправність рішення про
застосування штрафних санкцій.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у м.Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області № від 25.01.2014
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "податок з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності" в розмірі
10103,91 грн.

Скасовано вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 13.01.2014 року №Ф-4 №2, якою
вимагається до сплати сума недоїмки зі
сплати єдиного внеску в розмірі 37726,89
грн.

Скасовано Рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
донарахованого єдиного внеску №
від 25.01.2014 року за яким нараховано 2993,57
грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції покликався на те, що
спірні податкове повідомлення-рішення,
вимога про сплату боргу (недоїмки) та
рішення про застосування штрафних
санкцій не відповідають критеріям
правомірності.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком, виходячи з
наступного.

Встановлено, що відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2012 р. по 31.12.2012 р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р. та правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2012 р.

За результатами перевірки складено акт
від 13.01.2014 року №5/17-01/НОМЕР_1 (далі за
текстом - Акт перевірки), яким
встановлені порушення п.138.4 ст.138, 139.1.5
п.139.1 ст.139, п.177.2, п. 177.3, п. 177.4 ст.177
Податкового Кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-УІ (із змінами та
доповненнями), у результаті чого
визначено суму податкових зобов'язань
з податку на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
за період, що перевірявся на суму 6735,94
грн. за 2012 р. та порушення п. 2 ч.1 ст.7, ч.11
ст. 8 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» в
результаті яких донараховано єдиного
внеску на загальну суму 37726,89 грн. в т.ч.
22144,47 грн. за 2011 рік та 15582,42грн. за 2012р.

25 січня 2014 року ДПІ у м. Рівному
винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності» в розмірі 10 103,91 гривень (в
тому числі за основним платежем - 6 735,94
грн., та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 3367,97 грн.);

13 січня 2014 року ДПІ у м. Рівному
винесено Вимогу про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-4 №2, якою вимагається до
сплати сума недоїмки зі сплати єдиного
внеску в розмірі 37 726,89 грн.

25 січня 2014 року ДПІ у м. Рівному
винесено Рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №, за
яким нараховано 2 993,57 грн.

Податок на доходи фізичних осіб
визначено спірним податковим
повідомленням-рішенням в сумі 6 735,94
грн., яку донараховано внаслідок
неприйняття відповідачем віднесених
до складу валових витрат позивача
витрат на придбання запасних частин та
ремонт основних засобів (два сідлові
тягачі та напівпричепи до них) за 2012 рік
в розмірі 44 906,12 гривень, оскільки, на
думку відповідача, позивач не є
платником податку на прибуток, не
зобов'язаний вести бухгалтерській
облік, а тому не має права на віднесення
до складу витрат витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів.

Так, що стосується віднесення витрат на
утримання, експлуатацію та ремонт
вантажних автомобілів позивача, до
складу витрат, слід зазначити наступне.

Встановлено, що основним видом
діяльності позивача є здійснення
вантажних перевезень автомобілями,
надання експедиторських послуг.
Позивач використовує в господарській
діяльності два сідлові тягачі та
напівпричепи до них.

Протягом 2012 року Позивач перебував на
загальній системі оподаткування та
сплачував відповідно до ст.177
Податкового кодексу України, податок з
доходів фізичних осіб - підприємців,
отриманих протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, за ставками, визначеними в
пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця (п.177.2 ст.177 ПК України).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
виробництва (обігу) згідно з розділом III
цього Кодексу (п.177.4 ст.177 ПК України).

За змістом п.138.1. ст.138 Податкового
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті та інших витрат,
визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 -
138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу.

Згідно із п.138.2. ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.15.4 П(С)БО 16 «Витрати»
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 р. N318,
який зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248,
до складу загальновиробничих витрат
включаються витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
операційну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем формувались валові витрати
за рахунок придбання запасних частин
до автомобілів, послуг по ремонту
автомобілів.

Витрати на утримання, експлуатацію та
ремонт, страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення протягом 2012 року
відносились до складу
загальновиробничих витрат відповідно
до абз.г) пп.138.8.5. п.138.8 ст.138 ПК України в
редакції від 02.12.2010 року.

В ході перевірки не виявлено фактів
ненадання відповідних первинних
документів зі сторони позивача або їх
невідповідність встановленим вимогам.

Крім того, контролюючим органом ні в
Акті перевірки, ні в судовому засіданні
не наведено обставин та не надано
відповідних доказів використання
вантажних автомобілів поза межами
господарської діяльності позивача
(тобто, у непідприємницьких інтересах).
Придбання запчастин та ремонт
вантажних автомобілів позивача, які
використовуються ним в господарській
діяльності, не призвело до збільшення
їх собівартості, реконструкції,
модернізації чи іншого поліпшення цих
основних засобів.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про непоширення на спірні
правовідносини норм пп.139.1.5. п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, за якими
не включаються до складу витрат
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, а саме
витрати на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію та інше поліпшення
основних засобів та витрати, пов'язані
з видобутком корисних копалин, а також
з придбанням (виготовленням)
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації згідно зі статтями 144 - 148
цього Кодексу, з урахуванням пунктів
146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті
148 цього Кодексу.

Таким чином, висновки контролюючого
органу про відсутність законодавчих
підстав для включення до складу
валових витрат вартості придбаних
запасних частин та послуг по ремонту
автомобілів є безпідставними та
нормативно необґрунтованими.

Крім того, суд першої інстанції вірно
покликався на недотримання
контролюючим органом, під час
проведення перевірки та оформлення
Акту ревізорами, вимог пункту 5.2.
розділу ІІ Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом ДПА України від
22.12.2010р. № 984.

Так, в акті перевірки, який став
підставою для прийняття оспорюваного
рішення, контролюючий орган
обґрунтовує наявність порушення лише
покликанням на норми Податкового
кодексу України, без зазначення
конкретних первинних документів, які
ним не беруться до уваги.

Що стосується вимоги ДПІ у м. Рівному
13.01.2014 року №Ф-4 №2 про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску та
рішенню ДПІ у м. Рівному про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску № від 25.01.2014 року, колегія
суддів зазначає наступне.

При прийнятті оспорюваної вимоги та
рішення, контролюючий орган покликався
на попередній акт перевірки від 21.11.2012
року №326//17-116 яким обревізовано
діяльність Позивача за період з 01.10.2009
року по 31.12.2011 року та яким встановлені
порушення ст.177 Податкового кодексу
України і відповідно до ст.164, п.167.1 ст.167,
п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України,
яким збільшено чистий оподаткований
дохід за 2011 рік в сумі 63 816,92 гривень та
на власні твердження про необхідність
збільшення позивачу чистого
оподаткованого доходу за 2012 рік на суму
44 906,12 гривень.

За таких обставин контролюючий орган
прийшов до висновку про наявність
недоїмки зі сплати єдиного внеску в
сумі 37 726,89 гривень (в тому числі 22 144,47
грн. за 2011 рік та 15 582,42 грн. за 2012 рік).

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком відповідача,
виходячи з наступного.

Встановлено, що постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду у справі №
817/308/14, яка залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2014
року за позовом ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у м.
Рівному про скасування податкових
повідомлень-рішень, якими за
аналогічних обставин, що і даній
справі, визначено зобов'язання по
сплаті податку з доходів фізичних осіб
з огляду на збільшення чистого
оподатковуваного доходу за 2011 рік,
скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 05.12.2012
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем «податок з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності» за 2011 рік.
Судом у справі №817/308/14 встановлено
безпідставність збільшення
контролюючим органом оподаткованого
доходу позивача за 2011 рік.

За змістом ст. 254 КАС України, судове
рішення набирає законної сили, якщо
воно не скасоване в апеляційному
порядку з моменту прийняття ухвали
апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що нарахування єдиного
внеску за 2011 рік в розмірі 22 144,47 гривень
є неправомірним.

Судом вірно зазначено, що оскільки в
ході судового розгляду контролюючим
органом не доведено правомірності його
висновків про заниження позивачем у 2012
році суми доходів отриманих від його
діяльності внаслідок завищення
валових витрат та відповідного
прийняття відповідачем податкового
повідомлення-рішення по податку з
доходів фізичних осіб, у відповідача
відсутні правові підстави для
формування оспорюваної вимоги про
сплату боргу від 13.01.2014 року №Ф-4 №2, а
тому вона є протиправною та підлягає
до скасування.

Як зазначено вище, у зв'язку з
відсутністю заборгованості по сплаті
єдиного внеску, скасуванню підлягає і
рішення ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №
від 25.01.2014 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що спірні податкове
повідомлення-рішення, вимога про
сплату боргу (недоїмки) та рішення про
застосування штрафних санкцій не
відповідають вказаним критеріям
правомірності, а тому вони є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку обставинам справи, вірно
застосував Законодавство, яке регулює
ці правовідносини та ухвалив правильне
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому апеляційну
скаргу потрібно залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду без
змін.

За таких обставин, доводи, наведені в
апеляційній скарзі, спростовуються
матеріалами справи, а висновок суду
першої інстанції є таким, що
ґрунтується на належних та допустимих
доказах.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"21" травня 2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Ф.Бондарчук

судді: (підпис)
Б.С. Моніч

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Ф.Бондарчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "20" серпня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3-представник позивача ОСОБА_5 АДРЕСА_2

4- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33023

- ,