Справа № 806/3410/14
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року
Житомир справа № 806/3410/14

категорія 10.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

за участі секретаря Бондаренка Д.А.,

за участі представника позивача Коцюка
В.М.,

за участі представника відповідача
Ясинецької Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Житомирського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕП Креатив" про
стягнення 22058,11 грн.,

встановив:

Житомирське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до Житомирського окружного
адміністративного суду з вказаним
позовом, в якому просило стягнути з
товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕП Креатив" 22058,11 грн
адміністративно-господарських санкцій
за недодержання нормативу робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що згідно звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів середньооблікова
чисельність працюючих на товаристві з
обмеженою відповідальністю "КЕП
Креатив" у 2013 році складала 23 чоловік.
Відповідач мав працевлаштувати 1
інваліда, тоді як фактично не
працевлаштував жодного інваліда, тобто
не виконав нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів. Сума заборгованості по
сплаті адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів у 2013 році
складає 21226,09 грн, в т.ч. 832,02 грн - пеня.
Просить стягнути з відповідача 22058,11
грн на погашення заборгованості з
адміністративно-господарських санкцій
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала.
Пояснила, що підприємство має обов'язок
лише створювати робочі місця та
інформувати про це органи зайнятості, у
порядку, встановленому законом.
Доказом який свідчить про інформування
органів зайнятості про наявність
вільних робочих місць для інвалідів є
звіт форми № 3-ПН. Даний звіт був
поданий до Центру зайнятості про
наявність вакансій із зазначенням
даних про можливість працевлаштування
на вільне робоче місце (вакантну
посаду), особи з інвалідністю. Тому
норми, щодо працевлаштування інваліда
товариством були виконанні. Також
зазначила, що в 2013 році на підприємстві
був працевлаштований інвалід.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини у справі та перевіривши їх
доказами, приходить до висновку про
відмову у задоволенні
адміністративного позову з наступних
підстав.

Дані правовідносини регулюються
Законом України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в України" від 21
березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон
України №875-XII).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону
України № 875-ХІІ з метою реалізації
творчих і виробничих здібностей
інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону України №
875-ХІІ встановлено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 Закону
України № 875-ХІІ підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів. Порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

27.02.2014 ТОВ "КЕП Креатив" подало до
Житомирського обласного відділення
ФСЗІ звіт форми № 10-ПІ про зайнятість
та працевлаштування інвалідів за 2013
рік, відповідно до якого підприємством
було створено 1 робоче місце для осіб з
інвалідністю (а.с.6).

Відповідач не погоджується із
застосуванням до нього
адміністративно-господарських санкцій
за непрацевлаштування інвалідів у
зв'язку з тим, що ним були створені
робочі місця для інвалідів, направлена
відповідна інформація про наявність
вакансій до центру зайнятості,
подавались оголошення в газети про
наявність вакантних робочих місць, а
також проінформовано про наявність
вакантних робочих місць місцеву спілку
інвалідів.

Згідно з частинами 19, 20 статті 20 Закону
України № 875-ХІІ спори, що виникають із
правовідносин за статтями 19, 20 цього
Закону, вирішуються Фондом соціального
захисту інвалідів або в судовому
порядку. Фонд соціального захисту
інвалідів, його відділення мають право
захищати свої права та законні
інтереси, у тому числі в суді.

В матеріалах справи міститься
звітність про наявність вакансій, що
подавались відповідачем до
Житомирського міського центру
зайнятості станом на 29.05.2013 (а.с.21), та
характеристика вакантного місця до
звіту № 3-ПН, в якій міститься вимоги до
претендента, а саме інваліда (а.с.22)

Також відповідачем була надана до суду
копія списку працюючих інвалідів -
штатних працівників, які мають
інвалідність та були зайняті на
підприємстві у 2013 році де зазначено, що
на підприємстві працював інвалід 2
групи та відпрацював у 2013 році 5 повних
місяців (а.с.23).

Даний факт не заперечувався
представником позивача.

Отже, роботодавець вжив усіх
необхідних заходів для створення
робочих місць інвалідів та
проінформував центр зайнятості про
наявність вільних вакансій з метою
підбору останнім бажаючих
працевлаштуватися, а також
працевлаштував інваліда про що надав
відповідні докази.

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону
України № 875-XII підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Згідно зі статтею 18 Закону України №
875-XII забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Підбір
робочого місця здійснюється переважно
на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Інвалідам, які не мають змоги
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, державна
служба зайнятості сприяє у
працевлаштуванні з умовою про
виконання роботи вдома. Інваліди
можуть залучатися до оплачуваних
громадських робіт за їх згодою.

З аналізу даних норм вбачається, що
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, а також
працевлаштовувати інвалідів у разі їх
звернення до зазначених роботодавців
або у разі направлення їх на роботу
центром зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування про що неодноразово
наголошувалося Верховним Судом
України у постановах від 2 квітня 2013
року у справі № 21-95а11 та від 16 квітня 2013
року у справі № 21-81а13.

Крім того, згідно з пунктом 4.4.
Рекомендацій президії Вищого
адміністративного суду від 14 квітня 2008
року, № 07.2-10/2 "Про деякі питання
практики застосування
адміністративними судами
законодавства про забезпечення права
інвалідів на працевлаштування", при
розгляді зазначеної категорії справ
адміністративним судам потрібно
встановлювати такі обставини: -
створення робочих місць відповідно до
встановленого нормативу; -
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад); - спрямування
центрами зайнятості інвалідів до
роботодавців та випадки
безпосереднього звернення інвалідів
до роботодавців з питань
працевлаштування; - причини
непрацевлаштування роботодавцями
інвалідів. Статтею 71 КАС визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. При вирішенні
питання про правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
слід виходити із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій. При цьому слід враховувати, що
елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.
Вважається, що застосування принципу
вини як умови відповідальності
пов'язане з необхідністю доведення
порушення зобов'язання. Якщо при
розгляді справи буде встановлено, що
роботодавець вжив усіх необхідних
заходів для недопущення
господарського правопорушення, то
адміністративним судам потрібно
визнавати незаконним застосування
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
і відмовляти у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Положеннями частини 2 статті 218
Господарського кодексу України
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що він ужив усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх
залежних від нього заходів щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, на нього
не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, а також за
відсутність у населеному пункті за
місцем знаходження підприємства
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку, що адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

В задоволенні адміністративного
позову Житомирського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕП Креатив" про
стягнення 22058,11 грн відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Панкеєва