Справа № 295/1719/14-а
Суддя: Комісарчук О. В.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/1719/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2014 року
м. Житомир

БОГУНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА В
СКЛАДІ:

Головуючого
- судді Комісарчук О.В.

З участю
секретаря Содель А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області про визнання бездіяльності
неправомірною та стягнення моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому, з урахуванням заяв про
доповнення позовних вимог від 14.03.2014 р.
та 22.04.2014 р., просить визнати
протиправною бездіяльність державних
виконавців Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби ГУЮ у Житомирській
області, стягнути з Управління
пенсійного фонду в м. Житомирі 840,72 грн.
соціальної допомоги як дитині війни з
урахуванням індексу інфляції та 3%
річних в сумі 680,94 грн., а також стягнути
з відповідача 3000,00 грн. моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог
зазначив, що відповідно до постанови
Богунського районного суду м. Житомира
від 16.08.2011 року зобов'язано Управління
пенсійного фонду України в Богунському
районі м. Житомира здійснити
перерахунок та виплату йому державної
соціальної допомоги як дитині війни за
період з 01.03.2011 року по 23.11.2011 року
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни». На
виконання постанови 05.09.2011 року був
виданий виконавчий лист, який позивач
звернув до виконання. Незважаючи на те,
що виконавчий лист перебуває на
виконанні близько трьох років, рішення
суду не виконано, державний виконавець
допустив бездіяльність, внаслідок чого
порушені права позивача на отримання
коштів.

Відповідно до ухвали Богунського
районного суду м. Житомира від 29.04.2014
року позовні вимоги позивача про
стягнення соціальної допомоги в сумі
840,72 грн. з урахуванням індексу інфляції
та 3% річних в сумі 680,94 грн. залишено без
розгляду (а.с. 75).

Мотивуючи вимоги про стягнення
моральної шкоди позивач вказав, що
неправомірною бездіяльністю
державного виконавця позивачу
заподіяні моральні страждання, які він
оцінює в сумі 3000,00 грн.

В судовому засіданні 29.04.2014 року
ухвалою суду було замінено відповідача
на Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив позов
задоволити. Пояснив, що бездіяльність
державних виконавців була допущена з
05.09.2011 року і по час розгляду справи в
суді, оскільки він не отримав кошти,
присуджені відповідно до рішення суду.

Представники відповідача в судових
засіданнях позовні вимоги не визнали.
Пояснювали, що державними виконавцями
не було допущено бездіяльність, яка
вплинула на те, що на момент розгляду
справи рішення суду не виконано.
Державні виконавці діяли в межах
повноважень, передбачених Законом
України «Про виконавче провадження».
Крім того, зазначили, що позивач
пропустив строк звернення до суду без
поважних причин. Письмові заперечення
приєднані до матеріалів справи (а.с. 40-43,
88-90). В судовому засіданні 11.08.2014 року
державний виконавець Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Житомирській області
Сладь Т.П. пояснила, що з 06.02.2013 року в
новій редакції набрала чинності
Постанова Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку виконання
рішень про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ». Зазначила, що
відповідно до вимог вказаної Постанови
державні виконавці позбавлені
можливості проводити будь-яке списання
коштів за виконавчими документами, за
якими боржниками є державні органи, а
Законом України «Про введення
мораторію на примусову реалізацію
майна» введено мораторій на примусову
реалізацію майна державних
підприємств. З урахуванням
викладеного, вважає, що в ході
здійснення виконавчого провадження
державними виконавцями не було
допущено неправомірну бездіяльність.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до
постанови Богунського районного суду
м. Житомира від 16.08.2011 року зобов'язано
Управління пенсійного фонду України в
Богунському районі м. Житомира
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 державну соціальну допомогу як
дитині війни за період з 01.03.2011 року по
23.11.2011 року відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, яка розраховується залежно
від розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, з урахуванням
проведених виплат.

На виконання постанови суду 05.09.2011 року
був виданий виконавчий лист, який 26.10.2011
року позивач звернув до виконання,
звернувшись до виконавчої служби з
заявою про примусове виконання рішення
суду (а.с 46).

28.10.2011 року державний виконавець
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС ГУЮ у Житомирській області
Голубович Н.П. виніс постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Державним виконавцем проводились
виконавчі дії, внаслідок яких рішення
суду було виконано частково, здійснено
перерахунок державної соціальної
допомоги у розмірі 840,72 грн., однак кошти
не були виплачені у зв'язку з
відсутністю фінансування.

24.12.2012 року державний виконавець
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС ГУЮ у Житомирській області
Паламарчук П.В. виніс постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50
Закону України «Про виконавче
провадження», посилаючись на те, що у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем заходи щодо
розшуку такого майна виявились
безрезультатними. Постанова про
повернення виконавчого листа
позивачем оскаржена не була.

Відповідно до ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод та
інтересів.

Частина 2 статті 181 КАС України
визначає, що позовна заява на рішення,
дію або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби може бути
подана до суду у десятиденний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження, так і вході підготовчого
провадження чи судового розгляду
справи.

З огляду на викладене, позовні вимоги
позивача про бездіяльність державних
виконавців Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби ГУЮ у Житомирській
області за період з 05.09.2011 року по 28.07.2013
року підлягають залишенню без розгляду
у зв'язку із пропуском строку звернення
до суду. Позивач звернувся до суду з
позовом 29.01.2014 року, в якому просить
визнати неправомовірну бездіяльність,
починаючи з 05.09.2011 року. Суд не вбачає
поважних причин для поновлення
позивачу строку звернення до суду,
оскільки позивач був обізнаний про дії,
які проводились державними
виконавцями в межах виконавчого
провадження, копії процесуальних
документів від державного виконавця
отримував, що підтверджено ним в
судовому засіданні, проте у
встановлений законом строк з
відповідною позовною заявою до суду не
звертався.

29.04.2013 року та 19.11.2013 року постанови про
повернення виконавчих документів
стягувачеві - ОСОБА_1 виносились
державними виконавцями Богунського
відділу державної виконавчої служби
Житомирського міського управління
юстиції (а.с. 16-17), які не є учасниками
даного судового провадження, вимоги до
них позивач не заявляв, а тому не можуть
оцінюватись судом в межах
адміністративної справи, яка перебуває
на розгляді.

21.01.2014 року позивач повторно звернувся
до Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби ГУЮ у Житомирській
області із заявою про примусове
виконання рішення.

23.01.2014 року державний виконавець
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Житомирській області
Паламарчук П.В. виніс постанову про
відмову у прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання у зв'язку з тим, що виконавчий
документ не відповідав вимогам ст. 18
Закону України «Про виконавче
провадження».

В подальшому 03.03.2014 року позивач
повторно звернувся до виконавчої
служби з заявою про примусове
виконання рішення, постановою
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Житомирській області
Пилипенка О.С., винесеною 05.03.2014 року,
відкрито виконавче провадження (а.с. 91).

Таким чином, судом встановлено, що у
період з 24.12.2012 року до 03.03.2014 року
державними виконавцями Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Житомирській області
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-а-2061/11, виданого
05.09.2011 року Богунським районним судом м.
Житомира, не здійснювалось.

В межах виконавчого провадження № 5894/4,
заведеного 04.03.2014 року, вчинено
наступні дії (а.с. 94-107).

Відповідно до постанови державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби ГУЮ у Житомирській
області Пилипенка О.С. було замінено
сторону виконавчого провадження на
Управління пенсійного фонду України в
м. Житомирі.

29.04.2014 року винесено постанову про
арешт коштів боржника, яка в подальшому
Управлінням пенсійного фонду України в
м. Житомирі була оскаржена до суду.

30.07.2014 року державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Житомирській області
Сладь Т.П. винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, ст.
50 Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно та кошти
боржника, а також щодо проведення інших
виконавчих дій стосовно боржника, що
виключає можливість виконання
відповідного рішення, про що складено
акт державного виконавця. Одночасно
роз'яснено про необхідність звернення
з даним виконавчим документом до
Державної казначейської служби
України за місцем знаходження
боржника.

В судовому засіданні позивач вказав, що
він подав на виконання виконавчий лист
до Державної казначейської служби
України за місцем свого проживання
відповідно до Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Зі змісту статті 1 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції
Закону України від 04.11.2011 року)
вбачається, що виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню. Відповідно до
ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

В частині 2 статті 2 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон)
визначено, що примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Згідно зі ст. 11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Права та
обов'язки державного виконавця під час
здійснення виконавчого провадження
передбачені частиною 2 статті 11 Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В судовому засіданні позивачем не
доведено, а судом не встановлено, в чому
полягала бездіяльність державних
виконавців Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби ГУЮ у Житомирській
області під час здійснення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-а-2061/11, виданого
05.09.2011 року Богунським районним судом м.
Житомира, а тому позовні вимоги про
визнання бездіяльності неправомірною
та стягнення моральної шкоди за період
з 29.07.2013 року є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 86, 99, 100, 104, 159, 160,
162, 163, 167, 181 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області про визнання бездіяльності
неправомірною та стягнення моральної
шкоди за період з 05.09.2011 року по 28.07.2013
року - залишити без розгляду.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області про визнання
бездіяльності неправомірною та
стягнення моральної шкоди за період з
29.07.2013 року - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Богунський районний суд м. Житомира
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.В. Комісарчук