Справа № 825/1826/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/1826/14
інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Межевича М.В., Є.О. Сорочко

за участю
секретаря Тищенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Виконавчої дирекції
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Комунального
лікувально-профілактичного закладу
"Чернігівська обласна дитяча лікарня"
до Виконавча дирекція Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про скасування
рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Комунальний
лікувально-профілактичний заклад
"Чернігівська обласна дитяча лікарня",
звернулась до суду з адміністративним
позовом до виконавчої дирекції
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності та
просить скасувати рішення виконавчої
дирекції Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності №92 від 19 травня 2014 року
про повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності у
вигляді штрафу в розмірі 11 581 гривень 95
коп.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року позов задоволено. Скасовано
рішення виконавчої дирекції
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності №92
від 19 травня 2014 року про повернення
коштів Фонду та застосування
фінансових санкцій за порушення
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності у вигляді штрафу в
розмірі 11 581 гривень 95 коп.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Виконавчої дирекції
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду першої інстанції - скасуванню в
частині з ухваленням нового рішення з
таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, з
22.04.2014 року по 07.05.2014 року виконавча
дирекція Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Чернігівське обласне
відділення, проводила перевірку з
питань правильності нарахування,
обліку та використання страхових
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності за
період з 01.04.2013 року по 31.03.2014 року
страхувальника КЛПЗ «Чернігівська
обласна дитяча лікарня».

19 травня 2014 року виконавчою дирекцією
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності було
винесене рішення № 92 про повернення
коштів Фонду та застосування
фінансових санкцій за порушення
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності на загальну суму 11 581
гривень 95 коп., а саме: страхові кошти,
використані з порушенням 7721 грн. 30 коп.
та фінансові санкції (штраф) 3860 грн.65
коп.

Не погоджуючись з цим, позивач
звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи
повністю позовні вимоги прийшов до
висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог в
повному обсязі.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з висновком суду першої
інстанції та зазначає наступне.

Так, з акту перевірки вбачається, що
підставою для прийняття оскаржуваного
рішення №92 від 19 травня 2014 року було
встановлення відповідачем під час
перевірки двох порушень
неправомірного використання коштів,
зокрема, неправильне нарахування
допомоги по тимчасовій
непрацездатності, загальна сума
неправомірно використаних страхових
коштів складає 1217,30 грн. та
неправомірне направлення дитини
ОСОБА_2 на лікування у реабілітаційне
відділення санаторно-курортного
закладу, загальна сума неправомірно
використаних страхових коштів складає
6504,00 грн., допущених позивачем.

Так, в ході перевірки було встановлено,
що путівка № 407780 до клінічного
санаторію «Авангард», згідно протоколу
№ 16 від 24.12.2013 засідання спеціальної
відбіркової комісії КЛПЗ
«Чернігівська обласна дитяча лікарня»
по направленню хворих дітей на
лікування у реабілітаційні відділення
санаторно-курортних закладів видана
тітці дитини-інваліда, що стаждала
келоїдними гіпертрофічимиі після
опіковими рубцями тулуба, верхніх та
нижніх кінцівок зі стійкими
порушеннями функцій рухів у колінних
суглоба, тому що батьки дитини не є
застрахованими особами Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності. Мати дитини не
працює, батько не проживає з сім'єю.
Тітка дитини-інваліда ОСОБА_3 протягом
2013 року іншими видами
санаторно-курортного лікування за
рахунок Фонду не користувалась, вона є
медичним працівником, працює медичною
сестрою в Чернігівському обласному
протитуберкульозному диспансері.

Дитина за станом здоров'я потребувала
термінового санаторно - курортного
лікування, раніше в санаторій не
направлялась, що підтверджено
документально та не заперечувалось
відповідачем.

Рішення комісії про видачу
санаторно-курортної путівки
дитині-інваліду було прийняте на
підставі діагнозу «Келоїдні
гіпертрофічні після опікові рубці
тулуба, верхніх та нижніх кінцівок зі
стійкими порушеннями функцій рухів у
колінних суглобах» та за наявності
медичних показань, які вказували на
необхідність направлення дитини на
санітарно-курортне лікування.

Згідно ст. 47 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» для
забезпечення відновлення здоров'я
застрахована особа та члени її сім'ї (а
також особа, яка навчається у вищому
навчальному закладі) мають право на
отримання санаторно-курортного
лікування, оздоровлення в
спеціалізованих оздоровчих закладах (у
тому числі дитячих) у межах асигнувань,
встановлених бюджетом Фонду на
зазначені цілі та в порядку і на умовах,
визначених правлінням Фонду.

Положення про комісію по відбору
хворих дітей у реабілітаційні
відділення санітарно-курортних
закладів регламентує організацію
діяльності комісії з метою
раціонального та цільового
використання санаторно-курортних
путівок, отриманих згідно договору між
обласною дитячою лікарнею та
виконавчою дирекцією обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової врати
працездатності (далі облвідділення
Фонду) для відновлювального лікування
членів сімей (дітей) застрахованих
осіб, після перенесених захворювань
або травм, у спеціалізованих
відділеннях оздоровниць, правильного
та відповідального медичного відбору
хворих дітей в реабілітаційні
відділення санаторно-курортних
закладів (далі-реабілітаційне
відділення), забезпечення ефективності
медичної реабілітації на
санаторно-курортному етапі лікування ,
тривалості та стійкості її
результатів.

Пунктом 4 Положення передбачено, що
комісія здійснює медичний відбір
хворих дітей за результатами
комісійного огляду дитини і
ознайомлення з даними проведеного
обстеження і лікування та приймає
рішення щодо направлення хворих дітей
у реабілітаційні відділення
санітарно-курортних закладів. Рішення
комісії вважається прийнятим, якщо за
нього проголосувала більшість
присутніх на засіданні членів комісії.
Рішення комісії оформляється
протоколом встановленого зразку.

Так, матеріалами справи підтверджено,
що протокольне рішення № 16 про
направлення в санаторій в якості
супроводжуючої особи ОСОБА_3, тітки
дитини - інваліда, було узгоджене та
підписане головою та всіма членами
спеціалізованої відбіркової комісії, в
тому числі і представником Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

Таким чином, колегія суддів звертає
увагу, що рішення про направлення
хворої дитини в санаторій було
прийнято з додержанням
вищезазначеного Порядку та оформлено
протоколом, за згодою представника
Фонду.

З огляду на наявність рішення комісії,
яка встановила необхідність
проходження неповнолітньою дитиною
санаторно-курортного лікування та
приймаючи до уваги, що тітка
дитини-інваліда, будучи близьким
родичем і супроводжуючи її на
лікування, фактично замінювала
батьків, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
адміністративний позов КЛПЗ
«Чернігівська обласна дитяча лікарня»
підлягає задоволенню, а рішення
відповідача в цій частині скасуванню.

Посилання апелянта на ту обставину, що
тітка не є одним із застрахованих
батьків дитини, опікуном чи
піклувальником, а тому позивач порушив
Порядок отримання застрахованими
особами і членами їх сімей
санаторно-курортного лікування,
колегія суддів не приймає до уваги, так
як вважає, що таким чином відповідач
звужує поняття близького родича,
передбаченого ст.47 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» та
в даному випадку фактично звужує права
дитини-інваліда на отримання
лікування.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції в частині скасування №92 від
19 травня 2014 року про повернення коштів
та застосування штрафних санкцій в
розмірі 1825,95 грн., так як суд першої
інстанції помилково скасував рішення
№92 в цій частині та зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
перевіркою встановлено порушення
порядку використання страхових коштів
при нарахуванні та виплаті допомоги по
тимчасовій непрацездатності по
листках непрацездатності: №920576
виданому ОСОБА_4 з 24.09.2013 по 04.10.2013, за
рахунок коштів Фонду допомогу
виплачено незалежно від страхового
стажу, чим порушено ст.37 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням" від
18.01.2001р. №2240; №№713490,759449,759852,168261 виданим
ОСОБА_5 з 15.05.2013 по 08.08.2013, невірно
визначено розрахунковий період при
обчисленні середньої заробітної плати
застрахованій особі, за яку
сплачувались страхові внески менш ніж
6-ть календарних місяців, чим порушено
п.5 Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
[соціальним страхуванням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001р. №1266; при
нарахуванні та виплаті допомоги по
вагітності та пологах по (листках
непрацездатності: №141887 виданому
ОСОБА_6 з 27.08.2013 по 30.12.2013, І№140342 виданому
ОСОБА_7 з 01.04.2013 по 05.08.2013, при обчисленні
середньоденної заробітної плати
невірно визначена кількість
календарних днів у розрахунковому
періоді, чим порушено відповідно абз. З
п.14 Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 р. №1266.
Зазначені порушення призвели до
переплати страхових коштів на загальну
суму 1217,30грн.

В цій частині позивач визнав порушення,
які встановлені перевіркою та в судове
засідання надав копію платіжного
доручення про сплату неправомірно
використаних коштів у розмірі 1217,30 грн.
та копію платіжного доручення про
сплату штрафних санкцій у розмірі 608,65
грн., тобто позивач в добровільному
порядку сплатив відповідачу кошти у
загальному розмірі 1825,95 грн.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що у відповідача були підстави
для винесення рішення №92 від 19 травня
2014 року про повернення коштів у розмірі
1217,30 грн. та застосування штрафних
санкцій у розмірі 608,65 грн. щодо
неправильного нарахування допомоги по
тимчасовій непрацездатності.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції було винесене законне
і обґрунтоване рішення в частині
задоволення позовних вимог про
скасування рішення відповідача на
загальну суму 9765,00 грн. в частині
порушення встановленого по
направленню дитини ОСОБА_2 на
лікування.

Разом з тим, підстави для задоволення
позовних вимог про скасування рішення
№92 від 19 травня 2014 року про повернення
коштів та застосування штрафних
санкцій в загальному розмірі 1825,95 грн. -
відсутні, а тому в цій частині
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з винесенням
нового рішення по справі про відмову в
задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень суд перевіряє чи вчинені
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, визначений Конституцією і
законами України.

Виходячи з наведеного, а також
системного аналізу вищевказаних норм
права, колегія суддів приходить до
висновку, що при винесенні
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення відповідач діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги не обґрунтовані та такі, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України
законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню в
частині з ухваленням нового рішення у
справі в цій частині про відмову в
задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції порушені норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що є
підставою для скасування судового
рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її в частині та в
цій частині прийняти нову постанову
суду, якою відмовити в задоволенні
позову.

Таким чином вимоги апеляційної скарги
підлягають частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Виконавчої дирекції
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності -
задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року - скасувати в частині скасування
рішення Виконавчої дирекції
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності №92
від 19 травня 2014 року про повернення
коштів та застосування штрафних
санкцій в розмірі 1825,95 грн.

В цій частині в задоволенні позову
відмовити.

В іншій частині постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів із
дня складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 09 вересня 2014
року.

Головуючий суддя

Земляна Г.В.

Судді:

Межевич М.В.

Сорочко Є.О.