Справа № 812/3287/14
Суддя: Шальєва В. А.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шембелян В.С.
Суддя-доповідач - Шальєва В. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
справа №812/3287/14

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А.

суддів Компанієць І.Д., Васильєвої І.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі судового засідання
Донецького апеляційного
адміністративного суду за адресою: м.
Донецьк, б. Шевченка, 26, апеляційну
скаргу Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
20.05.2014 р. в справі № 812/3287/14 за позовом
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Колективного підприємства
«Лисичанський завод залізобетонних
виробів» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

В С Т А Н О В И В:

Луганське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до Луганського окружного
адміністративного суду з позовом до
Колективного підприємства
«Лисичанський завод залізобетонних
виробів» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, мотивуючи свої вимоги тим,
що відповідач у порушення вимог Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» і
постанови Кабінету Міністрів України
«Про реалізацію статей 19 і 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від
31.01.2007 року № 70 не виконав нормативи по
працевлаштуванню 11 інвалідів. Згідно
зі звітом про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 р.
середньооблікова численність штатних
працівників відповідача становить 268
осіб, тобто на підприємстві повинно
бути працевлаштовано 11 інвалідів.
Фактично працевлаштовано 8 інвалідів.
Таким чином, відповідач має сплатити
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році, у
розмірі 74194,02 грн. Оскільки відповідач
ці санкції не сплатив, станом на 15.05.2014
р. нарахована пеня у розмірі 667,80 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача
вказані суми
адміністративно-господарських санкцій
і пені.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 20.05.2014 р. в
задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, в
який він просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог. Апеляційна скарга обґрунтована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням норм
матеріального права, а саме ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».
Апелянт вказує, що законодавством
чітко встановлено, що підприємства, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу і
забезпечують працевлаштування
інвалідів, що не виконане відповідачем.
Державна служба зайнятості та інші
органи працевлаштування покликані
лише сприяти працевлаштуванню
інвалідів, а не забезпечувати цей
норматив.

Особи, які беруть участь у справі, до
судового засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, у зв'язку з
чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС
України справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши
доводи апеляційної скарги матеріалами
справи, приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що Колективним
підприємством «Лисичанський завод
залізобетонних виробів» поданий
Луганському обласному відділенню
Фонду соціального захисту інвалідів
звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 р. у
відповідності до Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» і Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року №
70, згідно з яким середньооблікова
численність штатних працівників
облікового складу підприємства
становить 268 осіб, кількість робочих
місць для працевлаштування інвалідів -
11, фактично на підприємстві
працевлаштовано 8 інвалідів (а.с.6).

Позивачем відповідачу нараховані
адміністративно-господарські санкції
за нестворені робочі місця для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2013 р. в розмірі 74194,02 грн.

У зв'язку з несплатою
адміністративно-господарських санкцій
відповідачем нарахована пеня в розмірі
667,80 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» законодавство про
соціальну захищеність інвалідів в
Україні складається з цього Закону та
інших актів законодавства, що
видаються відповідно до нього.

Так, згідно зі ст. 17 цього Закону метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою ті іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Інвалідам, які не мають змоги працювати
на підприємствах, в установах,
організаціях, державна служба
зайнятості сприяє у працевлаштуванні з
умовою про виконання роботи вдома.

Інваліди можуть залучатися до
оплачуваних громадських робіт за їх
згодою (стаття 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні»).

Статтею 19 зазначеного Закону
встановлено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Відповідальність за зазначене
порушення передбачена статтею 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Так, підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Оскільки в КП «Лисичанський завод
залізобетонних виробів»
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», позивачем згідно зі ст. 20
цього Закону нараховані
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
підприємстві за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно з Порядком сплати
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 31 січня
2007 року № 70, обчислення суми
адміністративно-господарських санкцій
проводиться роботодавцями самостійно
згідно з порядком заповнення звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів, затвердженим Мінпраці за
погодженням з Держкомстатом.

У зв'язку з несплатою суми
адміністративно-господарських санкцій
відповідачем у встановлений ст. 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» строк
(до 15 квітня року, наступного за роком, в
якому відбулося порушення нормативу),
відповідачем нарахована пеня
відповідно до ст. 20 цього Закону і п. 4
Порядку сплати підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 31 січня
2007 року № 70, що обчислюється виходячи з
120 відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, КП «Лисичанський завод
залізобетонних приборів» для
працевлаштування інвалідів протягом
2013 р. надавались звіти до центру
зайнятості форми № 3-ПН про наявність
вакансій, в тому числі для інваліда.

Таким чином, відповідачем приймалися
заходи щодо працевлаштування
інвалідів на вакантні посади у
підприємстві.

Що стосується доводів апелянта про
наявність обов'язку підприємств
займатись пошуком інвалідів, колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4 % від загальної
чисельності працюючих.

Відповідно до ст. 18 Закону забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі ст. 18-1 Закону Державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, з положень Закону не вбачається,
що обов'язок підприємства щодо
створення робочих місць для інвалідів
супроводжується його обов'язком
займатись пошуком інвалідів для
працевлаштування їх на створені робочі
місця. Такий обов'язок статтею 18
зазначеного Закону покладено на органи
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органи місцевого
самоврядування, громадські
організації інвалідів.

Нарахування
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті інвалідами робочі місця є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення. Такі санкції
не можуть застосовуватися у разі
відсутності необхідної кількості
працевлаштованих інвалідів, якщо при
цьому суб'єкт господарювання вжив усіх
передбачених Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» заходів для
працевлаштування останніх, тобто коли
у його діях відсутній склад
правопорушення.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів приходить погоджує висновок
суду першої інстанції, що відповідачем
виконаний обов'язок, передбачений
нормами чинного законодавства, зі
створення одного робочого місця для
працевлаштування інвалідів,
відповідно, в діях відповідача
відсутній склад правопорушення, що
обумовлює відсутність підстав для
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198,
200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20.05.2014 р. в
справі № 812/3287/14 залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20.05.2014 р. в
справі № 812/3287/14 за позовом Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Колективного підприємства
«Лисичанський завод залізобетонних
виробів» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Шальєва В.А.

Судді:
Компанієць І.Д.

Васильєва І.А.