Справа № 821/2768/13-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/2768/13-а

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу державної податкової інспекції
у м. Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

19.07.2013 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернулась до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 30.04.2013
року.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 17.12.2013 року
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 30.04.2013 року
№ про визначення суми
податкового зобов'язання по земельному
податку з фізичних осіб у сумі 991,94 грн.

23.01.2014 року державна податкова
інспекція у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області подала апеляційну скаргу на
вказану постанову Херсонського
окружного адміністративного суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В своїй апеляційній скарзі, апелянт
посилається на те, що ФОП ОСОБА_2, яка
має інвалідність першої групи, не може
бути звільнена від сплати земельного
податку, оскільки земельна ділянка, яка
перебуває у користуванні зазначеної
фізичної особи не підпадає під пільгу у
зв'язку із використанням її у
комерційних цілях (під магазин).

На підставі викладеного ставиться
питання про скасування постанови
Херсонського окружного
адміністративного суду від 17.12.2013 року
та постановлення нової, якою відмовити
у задоволенні позовних вимог ФОП
ОСОБА_2.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть учать у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи,
державною податковою інспекцією у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області було
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 30.04.2013
року, яким ОСОБА_2 визначено податкове
зобов'язання з земельного податку з
фізичних осіб у сумі 991,94 грн.

В обґрунтування прийняття зазначеного
податкового повідомлення-рішення,
державна податкова інспекція у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
посилалась на те, що відповідно до ст.
269, 270 Податкового кодексу України
платниками земельного податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі, а
об'єктами оподаткування - земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні, а також земельні
частки (паї), які перебувають у
власності. Зважаючи на те, що ОСОБА_2 має
у власності земельну ділянку,
податковим органом і було визначено
податкове зобов'язання з земельного
податку з фізичних осіб у сумі 991,94 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням ОСОБА_2
оскаржила його до суду першої
інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно
задоволення позовних вимог ОСОБА_2,
зважаючи на наступне:

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України використання землі є
платним.

Згідно п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України плата за землю -
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Платниками податку за землю є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв), землекористувачі (стаття 269
податкового кодексу України).

Об'єктами оподаткування, відповідно до
статті 270 цього ж Кодексу є: земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні.

Пунктом 287.6 статті 287 Податкового
кодексу України, яким встановлено, що
при переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину) податок за
земельні ділянки, на яких розташовані
такі будівлі, споруди (їх частини), з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.

Підставою для нарахування земельного
податку, згідно пункту 286.1 статті 286
Податкового кодексу України, є дані
державного земельного кадастру.

Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового
кодексу України власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового
кодексу України встановлено, що
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами
державної податкової служби, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення
про внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному
статті 58 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 25.03.2009
року ОСОБА_2 є власником нежилих
приміщень першого поверху,
розташованих в АДРЕСА_1, площею 84,7 кв.м.
(багатоквартирний будинок), що також
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 26.03.2009 року.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст.120 Земельного
кодексу України встановлено, що у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 42, ст. 125, ст. 126
Земельного кодексу України та ст. 15
Закону України "Про плату за землю"
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Власники землі та
землекористувачі, як суб'єкти плати за
землю (орендної плати), сплачують
земельний податок, а також орендну
плату за земельні ділянки державної та
комунальної власності з дня виникнення
права власності або права користування
земельною ділянкою. Земельні ділянки,
на яких розташовані багатоквартирні
жилі будинки, а також належні до них
будівлі, споруди та прибудинкові
території державної або комунальної
власності, на підставі державного акту
на право постійного користування
земельною ділянкою, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.
Розміри та конфігурація земельних
ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначаються
на підставі проектів розподілу
території кварталу, мікрорайону та
відповідної землевпорядної
документації.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом. Право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою;
свідоцтвом про право на спадщину.

Позивач по справі не є власником
земельної ділянки (її частини), на якій
розташований багатоповерховий
житловий будинок, а лише є власником
нежилих приміщень першого поверху,
розташованих в АДРЕСА_1, площею 84,7 кв.м.,
а отже, не є суб'єктом плати за землю.

В свою чергу, як вже зазначало вище,
згідно норм Податкового кодексу
України, підставою для нарахування
земельного податку, є дані державного
земельного кадастру.

Відповідно до ст. 97 Земельного кодексу
України Державний земельний кадастр
містить систему необхідних відомостей
і документів про правовий режим земель,
їх розподіл серед власників землі і
землекористувачів.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що сукупність відомостей
і документів про місце розташування та
правовий режим земельних ділянок, їх
оцінку, класифікацію земель, кількісну
та якісну характеристику, розподіл
серед власників землі та
землекористувачів складає державний
земельний кадастр.

Також вірно встановлено, що за змістом
статей 196, 197, 202 зазначеного Кодексу
земельна ділянка має встановлені в
натурі (на місцевості), визначені в
проектній документації по земле
відводу, а також реєстраційний
(кадастровий) номер; підлягає державній
реєстрації у складі державного реєстру
земель. Ці характеристики визначають
земельну ділянку, в тому числі, як
об'єкт оподаткування.

Зазначена вище земельна ділянка, на
якій знаходиться належне позивачу
приміщення, за позивачем не значиться,
документи, що посвідчують право
власності на землю або право
користування земельною ділянкою
визначені чинним законодавством за
останнім не зареєстровано.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
будь-які характеристики (дані
державного земельного кадастру), які б
відокремлювали земельну ділянку, за
які позивачу визначено податкові
зобов'язання, як об'єкт оподаткування,
контролюючим органом не зазначені.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів
вважає, що податкове
повідомлення-рішення № від 30.04.2013
року, прийнято державною податковою
інспекцією у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області неправомірно та
необґрунтовано, у зв'язку з чим воно
підлягає скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ст.
200 КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В. Бойко

Суддя: Т.М.
Танасогло

Суддя:
О.В. Яковлєв