Справа № 185/5145/14-а
Суддя: Бабій С. О.
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/5145/14-а
Провадження № 2-а/185/137/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2014 року суддя
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області Бабій С.О.,
розглянувши в порядку скороченого
провадження спpaвy за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Павлоградської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2014 року позивач звернувся до
суду із адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Павлоградської
міської ради Дніпропетровської
області, в якому просить суд визнати
неправомірними дії відповідача щодо
нарахування та виплати їй державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплатити позивачу
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, за період з 22 листопада 2013 року по
22 травня 2014 року та зобов'язати
відповідача в подальшому здійснювати
перерахунок та виплату державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі встановленого Законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років з урахуванням проведених
виплат, мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідач неправомірно виплачував ій
допомогу по догляду на дитину в
неналежному розмірі - 130 грн., чим
порушив її права на гарантовану
державою матеріальну підтримку
материнства та належний соціальний
захист.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що вона є матір'ю ОСОБА_2, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач
призначив їй виплату допомоги по
догляду за дитиною у розмірі 130 грн.
щомісячно. Однак, позивач вважає
вказаний розмір державної допомоги не
відповідає вимогам чинного
законодавства. Посилаючись на наведені
обставини та їх правове обґрунтування,
позивач вважає, що відповідачем
суттєво порушені її конституційні
права на гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сім'ї з дітьми.

Згідно вимог статті 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
даний позов підлягає розгляду та
вирішенню в порядку скороченого
провадження одноособово без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть учать у справі.

17 червня 2014 року відповідач надав до
суду заперечення на позовну заяву
згідно яких позивач перебуває на
обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Павлоградської міської ради та отримує
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. На підставі ст..15 Закону України
«Про державну допомогу сім»ям з
дітьми» та п.22 Порядку призначення та
виплати допомоги сім'ям з дітьми
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
призначається у розмірі що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50%, з 1
січня 2009 року - 75%, з 1 січня 2010 року - 100%
прожиткового мінімуму, встановленим
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше
130,00 грн. Позивач отримувала допомогу у
мінімальному розмірі, а саме 130,00 грн. За
призначенням допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею 3-х років у
розмірі, що перевищує мінімальний
позивач до відповідача не звернулась
та не надавала відповідачу довідки про
доходи і декларації про доходи і
майновий стан усіх членів сімї для
проведення перерахунку відповідної
допомоги з урахуванням доходів сімї.
Всі дії відповідач проводив відповідно
до чинного законодавства. Також
відповідач просив суд при винесені
рішення застосувати шестимісячний
термін позовної давності, що
передбачено частиною 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Оцінивши повідомлені позивачем та
відповідачем обставини, встановлено
наявність достатніх підстав для
прийняття рішення та дослідивши
матеріали справи суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с. 8), у зв'язку з чим перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та з
15.03.2013 року та відповідно до довідки про
доходи, наданої Управлінням праці та
соціального захисту населення
Павлоградської міської ради від 16.05.2014
року №597 з квітня 2013 року по травень 2014
року допомога по догляду за дитиною
виплачується позивачу у розмірі 130,00
грн. (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи
позивач 15.05.2014 року зверталася до
відповідача за призначенням допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
3-х років у розмірі, що перевищує
мінімальний розмір та 16.05 2014 року їй
було надано роз'яснення стосовно
відповідного перерахунку та порядку
звернення з даного питання. (а.с. 9).

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування. їх
посадові особи зобов`язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб,що передбачені Конституцією та
законами України.

Гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з урахуванням складу сім`ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення
встановлений Законом України "Про
державну допомогу сім'ям з
дітьми"(надалі - Закон №2811-ХII).

Тобто, Закон №2811-ХII є спеціальним
законом, що регулює правовідносини,
пов'язані з призначення та виплатою
державної допомоги на неповнолітніх
дітей.

Статтею 5 цього Закону визначено, що всі
види державної допомоги сім`ям з
дітьми, крім допомоги у зв язку з
вагітністю та пологами жінкам,
зазначеним у частині другій статті 4
цього Закону, призначають і виплачують
органи соціального захисту населення
за місцем проживання батьків
(усиновителів, опікуна, піклувальника).

Таким чином, відповідач у справі - орган
владних повноважень, на якого чинним
законодавством покладений обов'язок
щодо нарахування та виплати допомоги
сім'ям з дітьми до досягнення нею
трирічного віку,

Частиною 1 статті 1 Закон №2811-ХII
встановлено, що громадяни України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закон №2811-ХII передбачено, що
право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку за
цим Законом має особа (один з батьків
дитини, усиновитель, опікун, баба, дід
або інший родич), яка фактично здійснює
догляд за дитиною.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закон №2811-ХII, при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги.

Статтею 15 Закон №2811-ХII встановлено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Статтею 1 Закон №2811-ХII встановлено, що
порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми та
перелік документів, необхідних для
призначення допомоги за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

При цьому, з аналізу цієї норми не
вбачається, що Кабінету Міністрів
України делеговані функції щодо
встановлення розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей визначає Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(надалі - Закон № 2240-ІІІ).

Як стверджує позивач та не спростовує
відповідач, вона є застрахованою
особою в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
тому на неї поширюються положення
Закону № 2240-ІІІ

Законом № 2240-ІІІ передбачено, що цей
закон відповідно до Конституції
України встановлює гарантований
державою рівень матеріальної
підтримки сімей з дітьми шляхом
надання державної грошової допомоги з
урахуванням складу сім'ї, її доходів та
віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

Статтею 1 Закону № 2240-ІІІ визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, передбачає матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною, дитиною-інвалідом,
хворим членом сім'ї), вагітності та
пологів, догляду за малолітньою
дитиною, часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із народженням дитини,
смертю застрахованої особи або членів
її сім ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 29, 42 Закону №
2240-ІІІ право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, мають застраховані
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням
страхового випадку в період роботи
(включаючи і час випробування та день
звільнення), якщо інше не передбачено
законодавством.

Згідно статті 2 Закону № 2240-ІІІ
страховий випадок - подія, з настанням
якої виникає право застрахованої особи
або членів її сім'ї на отримання
матеріального забезпечення або
соціальних послуг за цим Законом.

Одним із принципів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням є державні гарантії
реалізації застрахованими особами
своїх прав.

Право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Законом України від 28.12.2007 № 107-VІ «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до інших
законодавчих актів України» (далі -
Закон № 107-VІ) статтю 43 Закону № 2240-ІІІ
викладено в наступній редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом».
Проте відповідно до Прикінцевих
положень Закону № 107-VІ Розділ І цього
Закону набирає чинності з 01.01.2008 року і
діє по 31.12.2008 року. Отже, з 01.01.2009 року
стаття 43 Закону № 2240-ІІІ відновила
попередню редакцію, відповідно до
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі не менше
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Прожитковий мінімум (відповідно до
статті 1 Закону України від 15.07.1999 №
966-ХІV «Про прожитковий мінімум») -
вартісна величина достатнього для
забезпечення нормального
функціонування організму людини,
збереження його здоров'я набору
продуктів харчування, а також
мінімального набору непродовольчих
товарів та мінімального набору послуг,
необхідних для задоволення основних
соціальних і культурних потреб
особистості.

Згідно статті 7 Закону України від
06.12.2012 № 5515-VІ «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» прожитковий мінімум
для дітей віком до 6 років складає з 1
січня - 972 гривні, з 1 грудня - 1032 гривні.

Відповідно до статті Закону України
від 16.01.2014 № 619-VІІ «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» прожитковий мінімум
для дітей віком до 6 років з 1 січня
також складає 1032 гривні.

Оскільки ані законами України про
Державний бюджет України на 2013, 2014 роки,
ані іншими законами не встановлювалось
в цей період іншій, ніж у Законі №
2240-ІІІ розмір допомоги, спірні
відносини регулюються Законом №
2240-ІІІ, а положення Постанови КМУ № 1751
від 27.12.2001 року в тій частині, в якій
воно суперечить названому закону,
застосовуватись не може. Отже, у
відповідача наявний обов'язок
здійснювати виплату державної
допомоги в розмірі, передбаченому
Законом № 2240-ІІІ.

Спірні правовідносини з 01.01.2011 року
регулюються Законами №2811-ХII та №2240-III,
а положення Постанови КМУ №1751 від
27.12.2001 року застосовується тільки в тій
частині, в якій воно не суперечить
названим законам. Отже, з 01.01.2011 року у
відповідача виник обов'язок
здійснювати виплату державної
допомоги в розмірах, передбачених
Законами №2811-ХII та 2240-III.

Оскільки у справі, що розглядається,
судом встановлено, що спір виник щодо
виплати допомоги з 15 березня 2013 року
особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин суд дійшов висновку,
що на відносини щодо виплати допомоги
такій особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону,
яким є Закон № 2240-III, відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною надається застрахованій особі
у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Тобто, своїми діями Відповідач порушив
права позивача на гарантовану державою
матеріальну підтримку материнства та
належний соціальний захист, який
гарантується державним соціальним
забезпеченням, що має забезпечувати
рівень життя, не нижчий від
прожиткового мінімуму.

Така правова позиція викладена і в
постановах Верховного Суду України від
25 грудня 2012 року (справа № 21-410а12), від 18
червня та 17 вересня 2013 року (справи
№№21-209а13, 21-187а13 відповідно), від 01
квітня 2014 року (справа №21-52а14) та від 22
квітня 2014 року (справа №21-73а14).

Згідно частини 1 статті 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Проаналізувавши вищезазначене, суд
робить висновок, що позовні вимоги
позивача цілком законні та
обґрунтовані, однак підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно ч. 2 статті 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до вимог статті 100 КАС
України, пропущення строку звернення є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

Позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом 22 травня 2014
року. У своїх позовних вимогах, позивач
не просить поновити строк звернення до
суду з адміністративним позовом.

При цьому, в своїх запереченнях на
позов, відповідач посилається зокрема
і на порушення статті 99 КАС України.

Відповідно до роз'яснень наданих ВАС
України в інформаційному листі від
13.10.2010 N 1425/11/13-10 судам необхідно
враховувати, що предметом позову в цій
категорії справ є дії чи бездіяльність
суб'єкта владних повноважень, пов'язані
з соціальними виплатами, які можуть
бути регулярними, періодичними,
одноразовими, обмеженими в часі
платежами, і тому судам необхідно
перевіряти строк звернення до суду
залежно від виду платежу та тривалості
періоду, за який виник цей спір.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із розглядуваним позовом, відсутність
поважних причин для поновлення строку,
суд приходить до висновку про те, що
позовних вимог позивача в частині
визнання незаконними дії відповідача
щодо нарахування та виплати позивачу
державної допомоги по догляду за
дитиною за період з 15.03.2013 року по 21.11.2013
року - залишити без задоволення.

Крім того, позивач просить зобов'язати
відповідача починаючи з 22 травня 2014
року здійснювати нарахування допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірах, які
дорівнюють прожитковому мінімуму для
дітей віком до 6 років, встановлених
Державним бюджетом України, суд вважає,
що позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають, оскільки
вони стосуються спонукання
відповідача вчинити певні дії у
майбутньому і на момент розгляду
справи відсутній предмет спору, в той
час як захисту в судовому порядку
підлягають порушені права, а не
можливість їх порушення, тому і в цій
частині позовні вимоги також слід
залишити без задоволення.

Отже суд приходить до висновку про те,
що заявлений позов підлягає частковому
задоволенню, при цьому належить
визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Павлоградської міської ради щодо
нездійснення нарахування та виплати
позивачу державної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до статті 43
Закону № 2240-III за період з 22 листопада
2013 року по 22 травня 2014 року,
неправомірними; зобов'язати
відповідача провести нарахування і
виплату позивачу державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до статті 43
Закону Закону № 2240-III за період з 22
листопада 2013 року по 22 травня 2014 року.

Відповідно до статті 94 КАС України,
суд також вважає за необхідне стягнути
з Державного бюджету України на
користь позивача понесені по справі
судові витрати у розмірі 73 грн. 08 коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись
статтями 3, 8, 9, 10, 11, 94, 99, 100, 158, 163, 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, Законом України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», Законом України «Про
Державний бюджет України на 2013рік»,
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Павлоградської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Павлоградської міської ради щодо
нарахування та виплати ОСОБА_1
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 22 листопада 2013 року по
22 травня 2014 року у розмірі меншому ніж
передбачено ст. 43 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхуванн у зв'язку з
тимчасовою вратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням".

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Павлоградської міської ради здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
недоотриману державну допомогу по
догляду за дитиною, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею
трирічного віку, за період з 22
листопада 2013 року по 22 травня 2014 року у
розмірі передбаченому ст. 43 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою вратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням".

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1) витрати
по оплаті судового збору в сумі 73
гривні 08 копійок.

Решту позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Павлоградської
міської ради залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Павлоградський міськрайонний
суд Дніпропетровської області
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надсиланням копії
апеляційної скарги особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: С. О. Бабій