Справа № 226/2021/12
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 226/2021/12
Головуючий у 1-й інстанції: Береговий
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного Управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області на
постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 17 вересня
2012 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Головного Управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області, в якому
просив визнати неправомірними дії
відповідача щодо призначення,
нарахування та виплати доплати до
пенсії та додаткової пенсії
передбачених ст.ст. 39,51 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок вказаної доплати у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 17 вересня
2012 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлялися про дату, час і місце
судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглядає справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтвержено, що
ОСОБА_2 перебуває на обліку в
управлінні пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян і отримує пенсію за
вислугу років згідно Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб". Також він являється
особою, віднесеною до 4 категорії
потерпілих від аварії на
Чорнобильській АЕС та відповідно до
Посвідчення Серія НОМЕР_1 є
громадянином, який постійно проживає
на території зони посиленого
радіоекологічного контролю.

Проте, суми з яких здійснювався
розрахунок виплат позивачу,
передбачених Законом № 796-XII
визначалися згідно постанов Кабінету
Міністрів України №836 від 26.07.1996 року
"Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та №530 від 28.05.2008 р. "Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян". Зазначеними
постановами, всупереч вимогам Закону №
796-ХІІ, який встановлює розмір доплати
як величину, кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати або
пенсії, визначеної Законом на час
здійснення виплати, установлено
конкретні розміри доплат в твердій
грошовій сумі та у розмірах до
прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року
№796-ХІІ "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі Закон
№796-ХІІ).

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону №796-ХІІ
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
підвищуються у розмірах, встановлених
частиною першою цієї статті, а згідно
ч.1 даної статті громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
таких розмірах: - у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення - три
мінімальні заробітні плати; - у зоні
гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати; - у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна
мінімальна заробітна плата.

Згідно до ст.51 Закону №796-ХІІ - особам,
віднесеним до категорії 4, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 15
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про державний бюджет
на 2007 рік" зупинена на 2007 рік дія ст.39
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в
частині підвищення розмірів доплати до
пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року таке зупинення дії
ст.39 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"було визнано
неконституційним.

Законом України "Про державний бюджет
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України"від 28
грудня 2007 року, зокрема, були внесенні
зміни до ст.39 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", згідно з якою громадянам,
які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
провадиться доплата в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року зазначені зміни
були визнані неконституційними і
втратили чинність. У зв'язку з цим
продовжує діяти попередня редакція
ст.39 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Законом України від 14.06.2011 року "Про
внесення змін до Закону України "Про
державний бюджет України на 2011 рік",
який набрав чинності з 19.06.2011 року,
норми і положення ст.ст.39,51 Закону
№796-ХІІ, застосовуються в порядку та в
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу ПФУ на 2011 рік. На
виконання вимог Закону України від
14.06.2011 року "Про внесення змін до ЗУ "Про
державний бюджет України на 2011 рік",
Кабінетом Міністрів України 06.07.2011 року
прийнято постанову за №745 "Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", яка опублікована в
газеті "Урядовий кур'єр" 23.07.2011 року і
якою врегульовано, зокрема, виплати у
2011 році особам, віднесиним до
постраждалих внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що при
визначенні розміру додаткової пенсії
та підвищення до пенсії підлягають
застосуванню ст.ст.39,51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
Постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав та правильно
визначив початкову та кінцеву дати
здійснення таких виплати.

Відносно доводів апелянта про те, що
позивач не має права на отримання
доплати до пенсії в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати,
передбаченої ч.2 ст. 39 Закону №796-ХІІ,
оскільки він з 01.05.2011 року продовжує
працювати, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач в своєму позові стверджує, що
він являється непрацюючим пенсіонером,
а відповідач стверджує протилежне.

Відповідно до ч.4 ст.11 КАС України, суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

27.06.2014 року Вінницьким апеляційним
адміністративним судом винесено
ухвалу, якою зобов'язано Головне
Управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області на підтвердження
обставин, зазначених в апеляційній
скарзі, надати суду докази про те, що
позивач на момент виникнення спірних
відносин продовжував працювати, однак
вимоги вказаної ухвали відповідачем
виконані не були.

Тому, на підставі ч.6 ст.71 КАС України
судом апеляційної інстанції
досліджено наявні в матераілах справи
докази, які не дають підстав вважати, що
позивач не має права на доплату до
пенсії, передбачену ч.2 ст. 39 Закону
№796-ХІІ.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу відповідача
на те, що громадяни, які працюють у
зоні посиленого радіоекологічного
контролю також мають право на доплату
до пенсії, в тих самих розмірах, що і
непрацюючі пенсіонери. Вказана доплата
передбачена ч.1 ст.39 Закону №796-ХІІ.

Враховуючи наведене, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив постанову
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
17 вересня 2012 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Головуючий
Матохнюк Д.Б.

Судді
Біла Л.М.

Гонтарук В. М.