Справа № 804/8911/14
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
26 серпня 2014 р. Справа № 804/8911/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення, -
04.07.2014 року Дніпропетровським окружним
адміністративним судом відкрито
провадження у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що Криворізькою
південною об'єднаною державною
податковою інспекцією на підставі
висновків, викладених у акті перевірки
від 28.01.2014 року № 53/17-03/НОМЕР_1, винесено
податкове повідомлення-рішення від
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
228 729,28 грн. Позивач з зазначеним
рішенням не погоджується, вважає його
безпідставним, необґрунтованим та
такими, що підлягає скасуванню,
оскільки здійснював господарську
діяльність у відповідності до вимог
податкового законодавства. Реальність
господарських операцій підтверджена
первинними бухгалтерськими
документами під час здійснення
перевірки.

Позивач надіслав до суду клопотання
про розгляд справи за його відсутності
в письмовому провадженні.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, відповідач про
дату, час та місце судового засідання
повідомлявся судом належним чином та
завчасно, що підтверджується розпискою
яка міститься в матеріалах справи,
надав письмові заперечення на позов, в
яких зазначив, що з первинних
документів, що надавалися ФОП ОСОБА_1
податковому органу до перевірки не
можливо встановити зміст та обсяг
проведених господарських операцій, а
також не можливо пересвідчитись у їх
реальності, отже податкове
повідомлення-рішення є обґрунтованим
та правомірним. Просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Отже, враховуючи зазначені вище
підстави, суд вирішив розглянути
справу у письмовому провадженні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази суд встановив.

Згідно частин 1 та 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Таким чином, вирішуючи
адміністративний спір суд повинен
з'ясувати, чи допущені суб'єктом
владних повноважень порушення при
прийнятті рішень, вчиненні дій чи
бездіяльності та чи порушенні права та
інтереси позивача цими рішенням, дією
чи бездіяльністю.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Криворізької міської ради
Дніпропетровської області та з 19.04.2010
року перебуває на податковому обліку в
Криворізькій південній об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області. Основний
вид господарської діяльності:
діяльність автомобільного вантажного
транспорту.

З 15.01.2014 року по 21.01.2014 року на підставі
п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п.78.1 ст. 78, ст. 81,
п.82.2. ст. 82 Податкового кодексу України
та згідно наказу від 15.01.2014 року № 39
працівником Криворізької південної
ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровської
області проведена позапланова
документальна виїзна перевірка ФОП
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
придбання імпортованих товарів за
період з 01.06.2013 року по 30.09.2013 року та їх
подальшого продажу, за результатами
якої складено акт перевірки від 28.01.2014
року № 53/17-03/НОМЕР_1.

Відповідно до висновків, викладених у
вказаному акті, перевіркою встановлено
порушення позивачем п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено завищення
податкового кредиту на загальну суму 152
486,19 грн., в тому числі:

за липень 2013 року - 18483,33 грн.;

за серпень 2013 року - 52416,67 грн.;

за вересень 2013 року - 81586,19 грн..

На підставі висновків, викладених у
акті перевірки, податковим органом
03.03.2014 року винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 228 729,28 грн.., в т.ч. за
основним платежем в розмірі 152486,19 грн.,
та за штрафними (фінансовими) санкціями
- 76243,09 грн.

26.03.2014 року ФОП ОСОБА_1 подана до
Криворізької південної ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровської
області скарга на податкове
повідомлення-рішення № від 03.03.2014
року, яка рішенням про результати
розгляду скарги від 15.05.2014 року
№2719/10/04-36-10-08-09 залишена податковою без
задоволення.

23.05.2014 року ФОП ОСОБА_1 подана до
Міністерства доходів і зборів України
повторна скарга на податкове
повідомлення-рішення № від 03.03.2014
року, яка рішенням про результати
розгляду повторної скарги від 04.06.2014
року залишена податковою без
задоволення.

Щодо порушень, виявлених під час
проведення перевірки та відображених в
акті від 28.01.2014 року № 53/17-03/НОМЕР_1, суд
зазначає наступне.

Як вбачається з акта перевірки, в ході
перевірки встановлено, що протягом
перевіряємого періоду ФОП ОСОБА_1
здійснювала діяльність по наданню
послуг з транспортних перевезень
автомобільним транспортом відповідно
до укладених договорів, а саме: надає
комплекс автотранспортних послуг по
перевезенню наданого замовниками
вантажу. За період, що був перевірений
податковим органом, позивачем були
надані послуги з перевезення партій
хліба та хлібобулочних виробів на
адресу підприємств роздрібної мережі.

Податковою в акті перевірки зазначено,
що угодами передбачено, що перевезення
вантажу ФОП ОСОБА_1 здійснюється в два
етапи:

- до розподільчого пункту
перевізника за адресою: м. Кривий Ріг,
вул.. Байкальська, - на підставі
зведеної накладної;

- від розподільчого пункту
перевізника до закладів роздрібної
торгівлі - на підставі
товарно-транспортних накладних
замовника відповідно до затвердженого
замовником графіка перевезень.

Актом перевірки зазначено, що в ході
перевірки на підставі наданих до
перевірки договорів встановлено, що
для організації перевезень
автомобільним транспортом ФОП ОСОБА_1
було укладено договори на придбання
пального у постачальників та придбання
автомобільних шин у ПП «Укртехпром».

Також податковим органом зазначено, що
податкові зобов'язання підприємств
постачальників включені до складу
податкових зобов'язань податкової
звітності з ПДВ в сумі 238 662,13 грн. в
податкових періодах, в яких
здійснювалось постачання пального на
адресу ФОП ОСОБА_1, також останнім до
складу податкового кредиту податкової
звітності з податку на додану вартість
включені суми ПДВ в розмірі 238 662,13 грн. в
податкових періодах., що відображено у
реєстрі отриманих податкових
накладних до податкової декларації з
ПДВ.

Податковий орган прийшов до висновку,
що дослідженням в ході перевірки
реальності господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
податковий кредит, прозорості дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах, що
надають право на податковий кредит, не
встановлено документально
підтверджених фактів використання
придбаного у постачальників пального в
господарській діяльності ФОП ОСОБА_1,
що відображено в акту перевірки від
28.01.2014 року № 53/17-03/НОМЕР_1.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, відповідно до яких
первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Водночас, статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно ст. 1 Закону України від 16.07.99
№996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до п.198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Під час судового розгляду позивачем не
підтверджено реальне здійснення
господарських операцій з придбання
товарно-матеріальних цінностей, їх
використання в господарській
діяльності для надання послуг, та
подальшого продажу таких послуг, не
надано доказів факту виконання послуг,
наявності у ФОП ОСОБА_1 необхідних умов
для здійснення господарської
діяльності автомобільного вантажного
транспорту.

Суд зазначає, що витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
в свою чергу є підставою для формування
підприємством податкового обліку.

Позивачем не доведено підстави для
формування податкового кредиту, а
також право на відображення в
податковому обліку наслідків
діяльності автомобільного вантажного
транспорту, не надано належних та
допустимих доказів, які б спростували
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки від 28.01.2014 року № 53/17-03/НОМЕР_1
щодо відсутності документального
підтвердження використання отриманого
пального в господарській діяльності.

З правового аналізу зазначених
законодавчих норм випливає, що
правильність формування платником
податків податкового кредиту вимагає
наявності зв'язку витрат платника
податків на придбання послуг з його
господарською діяльністю, що полягає у
намірі платника податку отримати
користь від придбаних послуг. За
відсутності ж останнього немає підстав
для зменшення бази оподаткування
податком на додану вартість за рахунок
податкового кредиту.

Під час судового розгляду позивачем не
надано жодних доказів на обґрунтування
своїх вимог, що слугували б
спростуванням висновків податкової,
викладених в акті перевірки від 28.01.2014
року № 53/17-03/НОМЕР_1.

Враховуючи викладені обставини та
наявні докази, суд вважає, що
Криворізька південна об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
винесенні податкового
повідомлення-рішення від 03.03.2014 року
№, діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
правомірність своїх дій податковою
доведена, у зв'язку з чим суд відмовляє
у задоволенні адміністративного
позову.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.

Суд дійшов висновку, що поданих
сторонами доказів достатньо для
встановлення обставин справи та для
ухвалення судового рішення.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, полягає в наступному, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа) якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень.

Також відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» розмір
ставки судового збору за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру становить 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

З огляду на те, що позовні вимоги в
даному випадку є майновими, отже
позивач повинен сплатити за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову судовий збір
у розмірі 4574,58 грн., що становить 2
відсотки розміру майнових вимог, а
сплатив лише 457,46 грн., тому суд стягує з
позивача 4117,12 грн. (4574,58 грн. - 457,46 грн).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Криворізької південної
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) решту суми судового
збору у розмірі 4117,12 грн. (отримувач:
УДКСУ у Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області, код ЄДРПОУ (отримувача) 37989253,
рахунок: 4008, банк: ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській області, МФО: 805012,
код бюджетної класифікації доходів
22030001, призначення платежу - судовий
збір за позовом).

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя (підпис) Постанова
не набрала законної сили станом на
26.08.2014 року Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді В.В. Горбалінський
В.В. Горбалінський
А.О. Кошля