Справа № 2а-11295/10/2070
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 р.Справа № 2а-11295/10/2070Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Виконавчої дирекції
Харківського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11.11.2010р. по
справі №2а-11295/10/2070

за позовом Фермерського
господарства "Ідеал"

до Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності в
особі Виконавчої дирекції
Харківського обласного відділення

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фермерське господарство
"Ідеал", звернувся до суду із
адміністративним позовом до Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності в особі
Виконавчої дирекції Харківського
обласного відділення, в якому просив
скасувати рішення № 1158 від 13.07.2010р. про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що приймаючи спірне рішення,
відповідач дійшов до неправомірного
висновку про порушення позивачем вимог
діючого законодавства.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 11.11.2010 року
адміністративний позов було
задоволено.

Скасовано рішення Виконавчої дирекції
Харківського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності № 1158
від 13.07.2010р. про застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

Не погодившись із судовим рішенням,
Виконавчою дирекцією Харківського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, подано
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
11.11.2010 року та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що за наслідком проведеної
ревізії було встановлено, що за голову
ФГ "Ідеал" ОСОБА_1 нараховано (утримано)
страхові внески на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням на загальну
суму 165,89 грн., а також ОСОБА_1 за рахунок
коштів Фонду призначена та виплачена
допомога з тимчасової
непрацездатності за листками
непрацездатності серії ААЩ № 439498,
серії АБІ № 652309, серії АБІ № 652746, серії
ААЩ № 477922 на загальну суму 1883,44 грн. На
думку відповідача, вказані виплати
були здійснені з порушенням вимог
діючого законодавства, оскільки робота
членів фермерського господарства не
визначена в якості трудової
діяльності. Таким чином, член
фермерського господарства не є
найманим працівником господарства, від
своєї діяльності він отримує дохід, а
не заробітну плату. В зв'язку з чим, для
отримання матеріального забезпечення
та соціальних послуг від Фонду, вказана
особа повинна була персонально
зареєструватися як страхувальник в
органі Фонду за своїм місцем
проживання, уклавши з Фондом договір
добровільного страхування та
сплачувати внески до Фонду. Оскільки
станом на день настання страхового
випадку ОСОБА_1 не був зареєстрований в
Фонді як страхувальник на добровільних
засадах, на думку відповідача, він не
мав права на отримання допомоги по
тимчасовій непрацездатності за
рахунок коштів Фонду.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2010 року
апеляційну скаргу було залишено без
розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 22.07.2014 року касаційну
скаргу Виконавчої дирекції
Харківського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
задоволено, ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17.12.2010 року скасовано та направлено
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду.

Позивач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Представники сторін про дату, час та
місце розгляду справи були повідомлені
у встановленому законом порядку.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що спеціалістом Вовчанської
міжрайонної виконавчої дирекції
Харківського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
проведено ревізію по коштах Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності на підприємстві
позивача, про що складено акт № 104 від
06.07.2010р.

Ревізією встановлено, що протягом
періоду, що перевірявся, за голову ФГ
"Ідеал" ОСОБА_1 нараховано (утримано)
страхові внески на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням на загальну
суму 165,89 грн., а також ОСОБА_1 за рахунок
коштів Фонду призначена та виплачена
допомога з тимчасової
непрацездатності за листками
непрацездатності серії ААЩ № 439498,
серії АБІ № 652309, серії АБІ №652746, серії
ААЩ № 477922 на загальну суму 1883,44 грн.

Відповідач визнав зазначені
виплати такими, що здійснено з
порушенням вимог чинного
законодавства. На думку відповідача,
чинне законодавство не визнає роботу
членів фермерського господарства
трудовою діяльністю, а тому член
фермерського господарства не є
найманим працівником господарства, від
своєї діяльності він отримує дохід, а
не заробітну плату. З цих підстав
відповідач вважав, що ОСОБА_1 не
підлягає обов'язковому державному
страхуванню в Фонді відповідно до
вимог ч.1 ст.6 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням", та для отримання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг від Фонду він мав
право персонально зареєструватися як
страхувальник в органі Фонду за своїм
місцем проживання, уклавши з Фондом
договір добровільного страхування та
сплачувати внески до Фонду.

Оскільки станом на день настання
страхового випадку ОСОБА_1 не був
зареєстрований в Фонді як
страхувальник на добровільних засадах,
на думку відповідача, він не мав права
на отримання допомоги по тимчасовій
непрацездатності за рахунок коштів
Фонду.

На підставі встановлених порушень,
відповідачем прийнято рішення № 1158 від
13.07.2010р. про застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивач, як фермерське
господарство, є самостійним платником
внесків до Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності та здійснює страхові
виплати як щодо найманих працівників
так і щодо своїх членів, то твердження
відповідача про те, що голова
фермерського господарства не підлягає
обов'язковому державному страхуванню в
Фонді та для отримання матеріального
забезпечення та соціальних послуг від
Фонду він мав право персонально
зареєструватися як страхувальник в
органі Фонду за своїм місцем
проживання, уклавши з Фондом договір
добровільного страхування та
сплачувати внески до Фонду, є
необґрунтованими, та як наслідок,
нарахування штрафних санкцій на
підставі спірного рішення є
незаконним.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до п.1, п.2 ст. 2 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням", суб'єкти
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, -
застрахована особа або інша особа у
випадках, передбачених статтями 45, 47
цього Закону, страхувальник та
страховик, застрахована особа -
найманий працівник, а у випадках,
передбачених цим Законом, також інші
особи (громадяни України, іноземці,
особи без громадянства та члени їх
сімей, які проживають в Україні, якщо
інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України), на користь яких
здійснюється загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням.

Згідно положень ст. 3 Кодексу законів
про працю України встановлено, що
особливості праці членів кооперативів
та їх об'єднань, колективних
сільськогосподарських підприємств,
фермерських господарств, працівників
підприємств з іноземними інвестиціями
визначаються законодавством та їх
статутами.

Зокрема, особливості трудових відносин
щодо працівників фермерських
господарств визначені Законом України
"Про фермерське господарство", а також
регулюються статутом господарства.

Враховуючи наведене, колегія суддів
зазначає, що саме Закон України "Про
фермерське господарство" є спеціальним
по відношенню до Кодексу законів про
працю України щодо визначення трудових
відносин членів фермерського
господарства.

Відповідно до ст. 27 зазначеного Закону,
трудові відносини у фермерському
господарстві базуються на основі праці
його членів. У разі виробничої потреби
фермерське господарство має право
залучати до роботи в ньому інших
громадян за трудовим договором
(контрактом).

Трудові відносини членів фермерського
господарства регулюються Статутом, а
осіб, залучених до роботи за трудовим
договором (контрактом), -
законодавством України про працю.

З особами, залученими до роботи у
фермерському господарстві,
укладається трудовий договір
(контракт) у письмовій формі, в якому
визначаються строк договору, умови
праці і відпочинку (тривалість
робочого дня, вихідні дні, щорічна
оплачувана відпустка, форми оплати
праці та її розміри, харчування тощо).
Видача трудових книжок членам
фермерського господарства і
громадянам, які працюють у ньому за
трудовим договором (контрактом), та їх
ведення здійснюються відповідно до
законодавства України про працю.

Виходячи з системного аналізу вказаної
правової норми, колегія суддів дійшла
висновку, що у фермерському
господарстві його члени виконують свою
трудову функцію, вносячи свій
особистий трудовий вклад в діяльність
фермерського господарства. При цьому
трудові контракти з ними не
укладаються. Також фермерське
господарство, в разі потреби, має
залучати до роботи найманих
працівників, які не є його членами,
укладаючи з ними трудовий договір в
письмовій формі. Дані норми не містять
обмеження щодо виконання членами
фермерського господарства будь-яких
трудових функцій та зайняття ними
будь-яких посад у господарстві.

На підставі наведеного, з урахуванням
особливостей праці у фермерських
господарствах встановлених Законом,
гр. ОСОБА_1 хоч і не є найманим
працівником, проте відноситься до
категорії, визначеній в п. 2 ст. 2 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
- "інші особи (громадяни України,
іноземці, особи без громадянства та
члени їх сімей, які проживають в
Україні, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України), на користь
яких здійснюється загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням".

За таких обставин на користь такої
особи, яка не є найманий працівником, з
урахуванням положень спеціального
нормативного акту, може здійснюватись
державне соціальне страхування в
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про
фермерські господарства", члени
фермерського господарства і особи, які
працюють у ньому за трудовим договором
(контрактом), підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню і пенсійному
забезпеченню в порядку, встановленому
законом.

Фермерське господарство у
встановленому законом порядку
реєструється як платник внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в органах
Пенсійного фонду України і Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Час роботи у фермерському господарстві
членів господарства та осіб, які
працюють у ньому за трудовим договором
(контрактом), зараховується до
загального і безперервного стажу
роботи на підставі записів у трудовій
книжці і документів, що підтверджують
сплату внесків на соціальне
страхування.

З аналізу наведеної норми вбачається,
що позивач як фермерське господарство
є самостійним платником внесків до
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності та
здійснює страхові виплати як щодо
найманих працівників так і щодо своїх
членів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає необґрунтованими висновки
відповідача про те, що голова
фермерського господарства не підлягає
обов'язковому державному страхуванню в
Фонді та для отримання матеріального
забезпечення та соціальних послуг від
Фонду він мав право персонально
зареєструватися як страхувальник в
органі Фонду за своїм місцем
проживання, уклавши з Фондом договір
добровільного страхування та
сплачувати внески до Фонду.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
голова фермерського господарства
здійснює свою діяльність відповідно до
статуту господарства. Як вбачається з
копії статуту позивача, наданого до
матеріалів справи, ОСОБА_1 є головою
фермерського господарства, здійснюючи
свої посадові обов'язки без укладення
письмового трудового договору.

Також позиція щодо
загальнообов'язкового державного
соціального страхування членів
фермерського господарства наведена в
Роз'ясненні Державного департаменту
нагляду за додержанням законодавства
про працю Міністерства юстиції України
від 05.12.2007р. № 21-46-846, від 14.12.2007р. №013-1866-3
"Щодо застосування положень статті 3
Закону України "Про фермерське
господарство" від 19.06.2003р. № 973, в
частині правомірності оформлення
трудових відносин шляхом укладання
трудового договору з членами (головою)
фермерського господарства.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, щодо відсутності в
діях позивача порушення вимог діючого
законодавства.

З огляду на зазначене, колегія суддів
дійшла висновку про необґрунтованість
нарахування відповідачем штрафних
санкцій на підставі оскаржуваного
рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при розгляді
справи судом першої інстанції, виконав
вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не надав жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
законності та обґрунтованості
прийнятого рішення, що є предметом
оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 11.11.2010 року
по справі №2а-11295/10/2070 відповідає
вимогам ст. 159 КАС України, а тому
відсутні підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчої дирекції
Харківського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11.11.2010р. по
справі №2а-11295/10/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Філатов Ю.М.