Справа № 826/8261/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2014 року 13:25
№ 826/8261/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії:
головуючого судді Шулежка В.П.,
судді Іщука І.О.,
судді Погрібніченко І.М.,
при секретарі судового засідання
представника позивача - Олішевський
представника відповідача - Постоялкіна
представника третіх осіб 1, 2 - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «ТД Міжрегіональні
ресурси» до Державної служби
інтелектуальної власності України, за
участю третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання протиправними та скасування
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулось товариство з обмеженою
відповідальністю «ТД Міжрегіональні
ресурси» (далі - позивач, ТОВ «ТД
Міжрегіональні ресурси») до Державної
служби інтелектуальної власності
України (далі - відповідач, Державна
служба), за участю третіх осіб - ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання протиправними та
скасування рішень Державної служби
інтелектуальної власності України №
від 16.05.2014 р. за заявкою № m201313209 від
від 16.05.2014 р. за заявкою № m201313202 від
від 16.05.2014 р. за заявкою № m201313208 від
№ m201313210 від 25.07.2013 р.
В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що оскаржувані
рішення прийняті з порушенням п. 3 ст. 6
Закону України «Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг»,
комбіновані знаки за заявками є
схожими настільки, що їх можна сплутати
із знаком за свідоцтвом України №
НОМЕР_1, у зв'язку з чим просить визнати
їх протиправними та скасувати.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав, викладених у письмових
запереченнях та пояснив суду, що вважає
твердження позивача необґрунтованими,
такими, що суперечать фактичним
обставинам справи та не ґрунтуються на
положеннях чинного законодавства в
сфері інтелектуальної власності, в той
час, Державна служба не порушила жодної
з вимог законодавства України, діяла у
відповідності з принципами,
встановленими статтею 19 Конституції
України, а саме: на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України.

Представник третіх осіб 1 та 2 проти
задоволення позовних вимог заперечив
та зазначив, що вважає твердження та
вимоги позивача неправомірними,
оскільки викладені ним обставини та
факти свідчать про недобросовісні
наміри позивача, подання заявок на
реєстрацію знаків з порушенням прав
інших осіб, та протиправні дії щодо
неправомірного використання позивачем
чужих позначень, що є недобросовісною
конкуренцією та створенням перешкод
для здійснення добросовісної
господарської діяльності дійсних
виробників, у зв'язку з чим просив
відмовити позивачу у задоволенні
позову повністю. Твердження позивача
про візуальну нетотожність та значну
різницю між зазначеними знаками є
необґрунтованими.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
уповноважених представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва України на знак для
товарів та послуг № НОМЕР_1 від 10.12.2013
року, виданого Державною службою
інтелектуальної власності за заявкою
№ m201308156 від 08.05.2013 року, надано правову
охорону як знаку для товарів і послуг
комбінованому позначенню «НОВЕ
ПОЛІССЯ» (далі - Зареєстрований знак).

Право власності на Зареєстрований знак
належить громадянину України ОСОБА_6.

Відповідно до Ліцензійного договору №
11/12-01 від 11.12.2013 року, укладеного між
ОСОБА_6 та ТОВ «ТД Міжрегіональні
ресурси», останньому передано право на
використання (виключну ліцензію)
зареєстрованого знака при замовленні
виробництва та продажу товарів, а саме:
алкогольні напої (крім пива);
алкогольні напої, що сприяють
травленню; алкогольні напої, що містять
фрукти; алкогольні напої на травах;
анісова горілка; аперитиви; бренді;
вермути; вина; віскі; гідромель
(медівка); настоянки гіркі; горілки;
горілки ароматизовані; горілки
вишневі; горілки з лимоном; горілки з
перцем; горілки з хроном; горілки житні;
горілки пшеничні; горілки сливові;
горілки фруктові; джин (ялівцева
горілка); коктейлі; коньяки; м'ятні
горілки; наливки (алкогольні та
слабоалкогольні напої); напої
алкогольні перегінні; напої алкогольні
змішані, крім напоїв на основі пива;
настоянки (алкогольні та
слабоалкогольні напої);
слабоалкогольні напої; спиртні напої,
тобто товарів, які відносяться до 33
класу Міжнародної класифікації
товарів і послуг.

Відповідно до п. 1.3 вказаного Договору,
позивач є ексклюзивним дистриб'ютором
на території України продукції,
позначеної Зареєстрованим знаком,
зокрема горілки «НОВЕ ПОЛІССЯ» Вільна
класична».

В той же час, Державною службою
інтелектуальної власності України
було затверджено висновки від 16.05.2014
року про відповідність позначень
умовам надання правової охорони за
результатами кваліфікаційної
експертизи заявок про реєстрацію
знаків для товарів і послуг в Україні №
m201313203, № m201313205, № m201313207, № m201313209, №
m201313211, № m201313200, № m201313202, № m201313204, №
m201313206, № m201313208 та № m201313210 від 25.07.2013
року.

Заявниками за вищевказаними заявками є
ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Після затвердження вказані висновки
про відповідність позначень умовам
надання правової охорони набули
статусу Рішень про реєстрацію знаків
відповідно №№ 15701/3, 15703/3, 15706/3, 15707/3, 15710/3,
15716/3, 15717/3, 15702/3, 15704/3, 15705/3, 15709/3.

Вважаючи протиправними рішення
реєстрацію знаків, позивач оскаржив їх
до суду.

Оцінивши подані сторонами докази та
пояснення, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо визнання
оскаржуваних рішень суб'єктів владних
повноважень протиправними
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Тобто, для вирішення даного спору,
необхідно перевірити чи прийняті
рішення, що оскаржуються з порушенням
вимог пункту 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до абзацу 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до Положення про Державну
службу інтелектуальної власності
України, затвердженого Указом
Президента України від 08.04.2011 №436/2011
року (далі - Положення №436/2011), Державна
служба інтелектуальної власності
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра освіти і науки України,
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері
інтелектуальної власності.

Відносини, що виникають у зв'язку з
набуттям і здійсненням права власності
на знаки для товарів і послуг в Україні
регулює Закон України «Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг».

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг», установа
(центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
інтелектуальної власності) забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
охорони прав на знаки для товарів і
послуг, для чого, зокрема організовує
приймання заявок, проведення їх
експертизи, приймає рішення щодо них;
видає свідоцтва на знаки для товарів і
послуг, забезпечує їх державну
реєстрацію.

Пункт 4 Положення №436/2011, передбачає, що
Державна служба відповідно до
покладених на неї завдань, у тому числі
організовує в установленому порядку
експертизу об'єктів права
інтелектуальної власності, видає
патенти/свідоцтва на об'єкти права
інтелектуальної власності; здійснює
державну реєстрацію та ведення обліку
об'єктів права інтелектуальної
власності, проводить реєстрацію
договорів про передачу прав на об'єкти
права інтелектуальної власності, що
охороняються на території України,
ліцензійних договорів; визначає
уповноважені заклади експертизи та
доручає їм проведення експертизи
заявок.

Згідно з пунктом 1 статті 10 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг» експертиза заявки
має статус науково-технічної
експертизи, складається з формальної
експертизи та кваліфікаційної
експертизи (експертизи по суті) і
проводиться закладом експертизи
відповідно до цього Закону та правил,
встановлених на його основі
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері інтелектуальної
власності.

Кінцеві результати експертизи заявки,
що не вважається відкликаною або не
відкликана, відображаються в
обґрунтованому висновку експертизи за
заявкою, що набирає чинності після
затвердження його Установою. На
підставі такого висновку Установа
приймає рішення про реєстрацію знака
для всіх зазначених у заявці товарів і
послуг або про відмову в реєстрації
знака для всіх зазначених у заявці
товарів і послуг, або про реєстрацію
знака щодо частини зазначених у заявці
товарів і послуг та відмову в
реєстрації знака для іншої частини
зазначених у заявці товарів і послуг.
Рішення Установи надсилається
заявнику. (пункт 3 статті 10 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг»).

З правового аналізу наведених правових
норм вбачається, що у процедурі
реєстрації знака для товарів і послуг
Державна служба інтелектуальної
власності України виконує виключно
технічні функції по затвердженню
висновків експертизи, а характер
прийнятого рішення (про реєстрацію
знака для товарів і послуг або про
відмову в реєстрації знака) залежить
від результатів експертизи, проведеної
закладом експертизи. Закон України
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг» не передбачає можливості для
відповідача приймати рішення щодо
реєстрації знака для товарів і послуг
на власний розсуд без врахування
результатів експертизи.

Відповідно до статті 24 цього Закону
висновок державної наукової і
науково-технічної експертизи є
обов'язковим для прийняття до розгляду
та врахування при обґрунтуванні
пріоритетних напрямів розвитку науки і
техніки, наукових і науково-технічних,
соціально-економічних, екологічних
програм і проектів, реалізації
наукової і науково-технічної
діяльності, аналізі ефективності
використання науково-технічного
потенціалу.

Єдиним в Україні державним закладом
для розгляду і проведення державної
експертизи заявок на об'єкти права
інтелектуальної власності, в тому
числі на знаки для товарів і послуг,
уповноваженим Державною службою, є
Державне підприємство «Український
інститут промислової власності».

Отже, по суті, висновок закладу
експертизи за заявкою є висновком
державної науково-технічної
експертизи і є обов'язковим для
врахування його Державною службою під
час прийняття рішення.

Матеріали справи свідчать про те, що
експертиза заявок, за якими прийняті
рішення, що оскаржуються, проведена в
порядку, встановленому статтею 10
Закону України «Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг» та Правил
складання, подання та розгляду заявки
на видачу свідоцтва України на знак для
товарів і послуг, у строки, які
практично існують або встановлені
статтею 10 цього Закону, про що свідчать
вихідні документи (повідомлення про
встановлену дату подання, висновки
формальної експертизи, висновки
кваліфікаційної експертизи).

Заперечення проти зазначених заявок з
боку будь-якої особи, можливість
подання яких передбачена пунктом 8
статті 10 вказаного Закону, не
подавалися.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
Державна служба інтелектуальної
власності України на підставі
висновків експертизи, прийняла
рішення, що оскаржуються, на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому відсутні підстави для
визнання їх протиправними та
скасування.

Доказів, які б свідчили про порушення
відповідачем процедури прийняття
рішень про реєстрацію знаків для
товарів і послуг за вищевказаними
заявками позивач суду не надав.

Окрім того, позивач в обґрунтування
позовних вимог зазначив, що рішення
прийняті з порушенням п. 3 ст. 6 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг», комбіновані знаки за
заявками № m201313203, № m201313205, № m201313207, №
m201313209, № m201313211, № m201313200, № m201313202, №
m201313204, № m201313206, № m201313208, № m201313210 та
знаком для товарів і послуг «Нове
полісся» за свідоцтвом № НОМЕР_1 є
схожими поміж собою за фонетичною
ознакою, за візуальною (графічною)
ознакою та за смисловою (семантичною)
ознакою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг» - знак - це позначення, за яким
товари і послуги одних осіб
відрізняються від товарів і послуг
інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг», правова охорона надається
знаку, який не суперечить публічному
порядку, принципам гуманності і моралі
та на який не поширюються підстави для
відмови в наданні правової охорони,
встановлені цим Законом.

Пунктом 4 статті 5 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг» передбачено, що обсяг правової
охорони, що надається, визначається
зображенням знака та переліком товарів
і послуг, внесеними до Реєстру, і
засвідчується свідоцтвом.

Відповідно до пункту 3 статті 6
вказаного Закону, не можуть бути
зареєстровані як знаки позначення, які
є тотожними або схожими настільки, що
їх можна сплутати з: знаками, раніше
зареєстрованими чи заявленими на
реєстрацію в Україні на ім'я іншої
особи для таких самих або споріднених з
ними товарів і послуг.

Згідно з п. п. 4.3.2.4 Правил складання,
подання та розгляду заявки на видачу
свідоцтва України на знак для товарів і
послуг, затверджених наказом
Державного патентного відомства
України №116 від 28.07.1995 року - позначення
вважається тотожним з іншим
позначенням, якщо воно збігається з ним
у всіх елементах. Позначення
вважається схожим настільки, що його
можна сплутати з іншим позначенням,
якщо воно асоціюється з ним в цілому,
незважаючи на окрему різницю
елементів.

При перевірці позначень на схожість
необхідно: провести пошук схожих
позначень; визначити ступінь схожості
заявленого позначення та виявлених при
проведенні пошуку позначень; визначити
однорідність товарів і/або послуг, для
яких заявлено знак, в порівнянні з
товарами і/або послугами, для яких
зареєстровані або заявлені схожі
знаки, виявлені під час пошуку.

Згідно до п. п. 4.3.2.6 Правил - словесні
позначення, заявлені як знаки,
порівнюються з словесними та
комбінованими позначеннями, до
композиції яких входять словесні
елементи.

При встановленні схожості словесних
позначень враховується звукова
(фонетична), графічна (візуальна) та
смислова (семантична) схожість.

Як зазначив відповідач, наявність або,
навпаки, відсутність у позначеннях
смислового значення може сприяти
визнанню порівнюваних позначень
несхожими, не дивлячись на їх звукову
схожість.

Під час встановлення схожості
позначення, що порівнюються, повинні
розглядатися в цілому, без поділення на
окремі елементи.

Позивач стверджує, що знак для товарів
і послуг «НОВЕ ПОЛІССЯ» за свідоцтвом
№ НОМЕР_1 та оскаржувані позначення за
заявками схожі поміж собою за
фонетичною ознакою, оскільки основним
словесним елементом в позначеннях за
заявками є слово «ПОЛІССЯ», яке
фонетично повністю входить в
позначення «НОВЕ ПОЛІССЯ».

В той час, як вбачається з матеріалів
справи, словесна частина знаків за
заявками інша, ніж зазначена позивачем,
а саме: за заявкою № m201313203 - «Етнос
Полісся особлива Вірність традиціям»;
за заявкою № m201313205 - «Етнос Полісся на
березових бруньках Вірність
традиціям»; за заявкою № m201313207 - «Етнос
Полісся медова з липою Вірність
традиціям»; за заявкою № m201313209 - «Етнос
Полісся калган та перець Вірність
традиціям»; за заявкою № m201313211- «Етнос
Полісся житня Вірність традиціям»; за
заявкою № m201313200 - «Етнос Полісся
оригінальна»; за заявкою № m201313202 -
«Етнос Полісся особлива»; за заявкою №
m201313204 - «Етнос Полісся на березових
бруньках»; за заявкою № m201313206 - «Етнос
Полісся медова з липою»; за заявкою №
m201313208 - «Етнос Полісся калган та
перець»; за заявкою № m201313210- «Етнос
Полісся житня».

Як вбачається з викладеного, жодне із
зазначених словесних позначень не
містять у своєму складі словесного
позначення «НОВЕ ПОЛІССЯ», у зв'язку з
чим суд погоджується з твердженням
відповідача про відсутність підстав
вважати, що словесні позначення за
заявками та словесне позначення знака
за свідоцтвом № НОМЕР_1 схожі за
фонетичними ознаками.

Окрім того, позивач проводить
порівняння комбінованих позначень, для
визначення ступеню схожості яких
застосовуються дещо інші, більш
охоплюючи за своєю сутністю критерії,
які визначають основним загальне
зорове сприйняття комбінованих
позначень в цілому, без поділення їх на
окремі елементи.

Натомість, як вбачається з матеріалів
справи, комбіновані позначення за
заявками мають у своєму складі різні
словесні елементи, які відтворені із
застосуванням різних графічних
засобів, різного розміру і кольору та
розташовані в різних частинах
комбінованого позначення.

Крім того, комбіновані позначення за
заявками виконані в різному поєднанні
кольорів і мають додаткові зображення,
які пов'язані із зазначенням складової
товару, назва якої міститься у
відповідному словесному елементі цієї
серії знаків. У зв'язку з цим відсутні
підстави вважати, що комбіновані
позначення за заявками та знак за
свідоцтвом № НОМЕР_1 схожі настільки,
що їх можна сплутати візуальною
(графічною) ознакою.

Враховуючи, що знак за свідоцтвом №
НОМЕР_1 та протиставленими позивачем
заявками мають досить відмінні
елементи, які самостійно мають багато
значень, і у поєднанні зі словом
«ПОЛІССЯ», утворюють інші позначення,
суд погоджується з висновком
відповідача про те, що знаки за
заявками та за свідоцтвом № НОМЕР_1 в
цілому не є схожими за семантичним
значенням.

Таким чином, оскільки висновки закладу
експертизи про відповідність
позначень за заявками умовам надання
правової охорони, встановленим пунктом
1 статті 5 Закону України «Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг» є
правомірними, а прийняті на їх підставі
рішення не порушують положень п. 3 ст. 6
Закону України «Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг», суд
приходить до висновку, що Державна
служба при прийнятті рішень про
реєстрацію знаків, діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Законом та вказаними вище
Правилами.

Доказів, які б свідчили про допущення
порушень законодавства під час
проведення експертизи вищевказаних
заявок № m201313203, № m201313205, № m201313207, №
m201313209, № m201313211, № m201313200, № m201313202, №
m201313204, № m201313206, № m201313208, № m201313210 суду не
надано.

З матеріалів справи вбачається, що
висновки ДП «Український інститут
промислової власності» про
відповідність позначення умовам
надання правової охорони за
результатами кваліфікаційної
експертизи складені з дотриманням
вимог законодавства, на підставі, в
межах та у спосіб, що передбачені
Законом та вказаними вище Правилами.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відсутність підстав для визнання
протиправними та скасування рішень
Державної служби інтелектуальної
власності України № 15701/3 від 16.05.2014 р. за
заявкою № m201313203 від 25.07.2013 р., № 15703/3 від
16.05.2014 р. за заявкою № m201313205 від 25.07.2013 р.,
№ 15706/3 від 16.05.2014 р. за заявкою № m 201313207
від 25.07.2013 р., № 15707/3 від 16.05.2014 р. за
заявкою № m201313209 від 25.07.2013 р., № 15710/3 від
16.05.2014 р. за заявкою № m201313211 від 25.07.2013 р.,
№ 15716/3 від 16.05.2014 р. за заявкою № m201313200
від 25.07.2013 р., № 15717/3 від 16.05.2014 р. за
заявкою № m201313202 від 25.07.2013 р., № 15702/3 від
16.05.2014 р. за заявкою № m201313204 від 25.07.2013 р.,
№ 15704/3 від 16.05.2014 р. за заявкою № m201313206
від 25.07.2013 р., № 15705/3 від 16.05.2014 р. за
заявкою № m201313208 від 25.07.2013 р., № 15709/3 від
16.05.2014 р. за заявкою № m201313210 від 25.07.2013 р.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції України та
законів України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено
правомірність та обґрунтованість
прийнятих ним оскаржуваних рішень.

Натомість, твердження позивача про
протиправність оскаржуваних рішень не
підтверджуються належними та
допустимими доказами, а тому позовні
вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відшкодування судового збору
позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 94, 158-163 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю «ТД
Міжрегіональні ресурси» відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та
підписаний 15.08.2014 року.

Головуючий суддя

В.П.Шулежко

Суддя

І.О.Іщук

Суддя

І.М.Погрібніченко