Справа № 826/11352/14
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі
06 серпня 2014 року м.
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши
позовну заяву і додані до неї матеріали
за позовом ОСОБА_1 до Київського
міського центру судово-психіатричної
експертизи про визнання недійсним
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся ОСОБА_1 з
адміністративним позовом до
Київського міського центру
судово-психіатричної експертизи, в
якому просить суд: визнати недійсним
акт судово-психіатричного експерта №130
від 18.02.2014 року Київського міського
центру судово-психіатричної
експертизи Виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація)
Департамент охорони здоров'я.
Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
належить позовну заяву розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.
Вирішуючи питання, щодо можливості
відкриття провадження у даній справі,
суд дійшов наступних висновків.
Частиною 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлено інший
порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справу адміністративної юрисдикції
визначено як переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, суб'єкт владних повноважень -
це орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Отже, необхідною ознакою суб'єкта
владних повноважень є здійснення ним
владних управлінських функцій саме у
тих правовідносинах, в яких виник спір.
При цьому інший суб'єкт цих
правовідносин знаходиться у
відносинах субординації з суб'єктом
владних повноважень.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позивач оскаржує акт
судово-психіатричної експертизи, як
такий, що не відповідає вимогам діючого
законодавства України.

Обсяг повноважень, правовий статус
державних спеціалізованих установ, що
здійснюють судово-експертну
діяльність, визначений, зокрема, Законі
України "Про судову експертизу".

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про судову експертизу", судова
експертиза - це дослідження експертом
на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явищ і процесів,
які містять інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні
органів досудового розслідування чи
суду.

Положеннями частини 1, частини 2 статті 7
Закону України "Про судову експертизу"
передбачено, що судово-експертну
діяльність здійснюють державні
спеціалізовані установи, а також у
випадках і на умовах, визначених цим
Законом, судові експерти, які не є
працівниками зазначених установ. До
державних спеціалізованих установ
належать: науково-дослідні установи
судових експертиз Міністерства
юстиції України; науково-дослідні
установи судових експертиз,
судово-медичні та судово-психіатричні
установи Міністерства охорони здоров'я
України; експертні служби Міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства
оборони України, Служби безпеки
України та Державної прикордонної
служби України.

Згідно частини 2 статті 18 Закону
України "Про судову експертизу", на
працівників державних
спеціалізованих установ судової
експертизи поширюються особливості
матеріального та соціально-побутового
забезпечення, передбачені Законом
України "Про державну службу".

З правового аналізу зазначеної норми
закону вбачається, що лише у частині
матеріального та соціально-побутового
забезпечення на працівників
науково-дослідних установ судової
експертизи поширюється дія Закону
України "Про державну службу" та це
означає віднесення такої служби до
публічної.

Слід також зазначити, що відповідно до
положень пункту 5 статті 82 Кодексу
адміністративного судочинства
України, висновок експерта для суду не
є обов'язковим, однак незгода суду з ним
повинна бути вмотивована в постанові
або ухвалі.

Приписами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, висновок судового
експерту в адміністративній справі не
має обов'язкового характеру, а є одним
із доказів у справі, який підлягає
оцінці судом наряду із іншими доказами.

Законодавство України не надає
висновку судового експерта статусу
документа, який мав би обов'язковий
характер чи породжував права і
обов'язки у певного суб'єкта чи кола
суб'єктів. Отже, такий висновок не може
вважатися актом державного чи іншого
органу і оспорюватися як такий в
судовому порядку.

Експертна діяльність зі складення
відповідного висновку відповідно до
закону є дослідженням, і не має ознак
владних управлінських функцій,
оскільки не створює жодних
обов'язкових наслідків для будь-яких
осіб.

Вивчивши матеріали позовної заяви,
проаналізувавши норми діючого
законодавства та беручи до уваги той
факт, що ані Київський міський центр
судово-психіатричної експертизи ані
його посадові особи не є суб'єктами
владних повноважень, а також зважаючи
на те, що висновок експертизи є
документом, який носить
рекомендаційний характер, не містить у
собі будь-яких владних управлінських
приписів, а тому не є рішенням суб'єкта
владних повноважень у сфері
публічно-правових відносин, суд
приходить до висновку, що предмет
даного спору не підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 109 КАС
України суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Згідно ст.15 Цивільного процесуального
кодексу України районні суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що
виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений
можливості звернутися до районного
суду з зазначеними вимогами позовної
заяви в порядку ЦПК України.

З огляду на викладене та беручи до
уваги те, що даний позов не є справою
адміністративної юрисдикції, не
виникає з
адміністративно-управлінських
відносин, відповідно до п.1 ч.1 ст. 109
Кодексу адміністративного судочинства
України, суддя вважає за необхідне
відмовити у відкритті провадження у
справі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 17, 50, 109, 160, 165, 186 КАС України,
суддя-

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті
провадження в адміністративній справі
надіслати позивачу негайно.

3. Попередити позивача, що позовні
матеріали будуть йому повернуті
супровідним листом рекомендованим
поштовим відправленням із зворотною
розпискою про їх одержання після
спливу терміну для оскарження ухвали
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі.

4. Роз'яснити позивачу про його право на
звернення із вказаним позовом до суду
загальної юрисдикції, в порядку
передбаченому Цивільним процесуальним
кодексом України, а також вказати на те,
що повторне звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

5. У випадку оскарження ухвали позовні
матеріли будуть скеровані до
апеляційної інстанції разом з
апеляційною скаргою.

Ухвала може бути оскаржена особою, яка
подала позовну заяву.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Н.Г. Вєкуа