Справа № 826/11867/14
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі
14 серпня 2014 року м.
Суддя Окружного
адміністративного суду міста Києва
розглянувши позовну заяву та додані до
за позовомОСОБА_1до Шевченківського РУ
ГУ МВС України в м. Києвіпровизнання
дій протиправними та зобов'язання
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Шевченківського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, в якому просив: -
визнати дії відповідача щодо
направлення відповіді (рішення, листа
тощо) від 25.07.2014 №59/П-3343 з порушенням
законного строку протиправними; -
визнати, що рішення (відповідь)
відповідача від 25.07.2014 №59/П-3343 не є
належним чином вмотивованим, а тому є
необґрунтованим, а тому - протиправним;
- визнати, що рішення відповідача
повідомити позивачу ст.ст. 82, 83 Закону
України «Про виконавче провадження»
щодо оскарження дій державного
виконавця є безпідставне, не
вмотивоване, не обґрунтоване
обставинами справи, а тому протиправне;
- визнати, що рішення відповідача
повідомити позивачу лише дві статті ЗУ
«Про виконавче провадження», а не
повідомити позивачу всі 90 (дев'яносто)
статей цього Закону є протиправна
бездіяльність; - визнати, що
бездіяльність відповідача щодо не
повідомлення позивачу порядку
оскарження його листа (рішення) від
25.07.2014 №59/П-3343 є протиправною
бездіяльністю; - зобов'язати
відповідача повторно розглянути заяву
позивача від 27.05.2014.
Згідно з положеннями пункту четвертого
частини першої статті 107 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи, зокрема, належить позовну
заяву розглядати в порядку
адміністративного судочинства.
При визначенні судової
юрисдикції щодо вирішення справи
необхідно виходити з характеру спірних
правовідносин, прав та інтересів, за
захистом яких звернувся позивач,
суб'єктного складу сторін, предмета
спірних правовідносин.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що
ОСОБА_1 27 травня 2014 року звернувся до
прокуратури Шевченківського району м.
Києва із заявою про злочин, який, на
його думку, скоєно Державною
виконавчою службою України. У своїй
заяві ОСОБА_1 просив «…Притягти винних
до відповідальності та засудити їх до
позбавлення волі на 10 років без права
листування». З доданих до позову
матеріалів вбачається, що прокуратура
Шевченківського району м. Києва,
керуючись частиною першою статті 216
Кримінального процесуального кодексу
України, звернення ОСОБА_1 направила до
Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, роз'яснивши, при цьому, положення
статей 216 та 382 КПК України.
Шевченківське РУ ГУ МВС України в м.
Києві листом від 25 липня 2014 року №59/П-3343
повідомило заявника, що, зокрема, на
підставі зібраних матеріалів прийнято
рішення про припинення подальшої
перевірки та про відсутність підстав
для внесення матеріалів звернення до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань. Також, звернуто увагу
заявника на норми статей 82, 83 Закону
України «Про виконавче провадження»
щодо можливості оскаржити рішення, дії
чи бездіяльність державного виконавця
чи і іншої посадової особи у судовому
порядку. Не погоджуючись з такими діями
та рішенням відповідача, позивач
звернувся до суду у порядку
адміністративного судочинства із
заявленими позовними вимогами, в яких,
зокрема, просив зобов'яти відповідача
повторно розглянути його заяву про
злочин.

Проте, вказана позовна заява не
підлягає розгляду у порядку
адміністративного судочинста з огляду
на наступне.

Статтею 12 Закону України «Про
звернення громадян» передбачено, що
дія цього Закону не поширюється на
порядок розгляду заяв і скарг громадян,
встановлений
кримінально-процесуальним,
цивільно-процесуальним, трудовим
законодавством, законодавством про
захист економічної конкуренції,
законами України «Про судоустрій і
статус суддів» та «Про доступ до
судових рішень», Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з пунктом першим частини
другої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

За змістом пункту першого частини
першої статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм
вбачається, що публічно-правовим
спором за Кодексом адміністративного
судочинства України є не будь-який
публічно-правовий спір, а лише той, який
випливає із здійснення суб'єктом
владних повноважень своїх владних
управлінських функцій.

Зважаючи на викладене, позивач може
звернутися за захистом своїх прав в
порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки така діяльність має
свої особливості і не належить до
управлінської сфери, що, зокрема
зазначено і в рішенні Конституційного
Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001
року.

Як зазначив Конституційний Суд України
в своєму рішенні №6-рп/2001 від 23 травня
2001 року, кримінальним судочинством є
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідстава,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність
інших учасників кримінального процесу
- підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних
позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості оскаржити до суду окремі
процесуальні акти, дії та
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду. Але таке оскарження може
здійснюватися лише у порядку,
встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки процесуальна
діяльність має свої особливості і не
належить до управлінської діяльності.

Відповідно до пункту першого частини
першої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду у разі відмови у відкритті
провадження у справі.

Повернення сплаченої суми судового
збору здійснюється в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади із забезпечення
реалізації державної фінансової
політики.

Враховуючи викладене та керуючись
пунктом першим частини першої статті
109, статтями 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, статтею 7 Закону України «Про
судовий збір» суддя Окружного
адміністративного суду міста Києва

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі.

Повернути ОСОБА_1 сплачений
згідно квитанції від 31 липня 2014 року
судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
ухвала суду першої інстанції набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Шейко Т.І.