Справа № 263/5540/14-а
Суддя: Компанієць І.Д.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року справа №
263/5540/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д.,
суддів Шальєвої В.А., Бишова М.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області на постанову
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 29 липня 2014 року у справі № 263/5540/14-а
за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
про здійснення перерахунку пенсії як
«дитині війни»,-

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання нарахувати та сплатити
щомісячне підвищення до пенсії
відповідно до Закону України «Про
статус та соціальний захист дітей
війни» .

Постановою Жовтневого районного суду
м. Маріуполя від 29 липня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_2
задоволений, зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
провести перерахунок пенсії позивачу в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
на підставі Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 01
січня 2014 року .

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі .

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що виплата доплати
до пенсії позивачу проводиться у
розмірі, визначеному постановою
Кабінету Міністрів України №1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»,
яка чинна на час розгляду справи, в
пункті 4 якої встановлено, підвищення
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання або державної
соціальної допомоги дітям війни
справляється у розмірі 7% від
прожиткового мінімуму, встановленого
для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 8 ст. 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що апеляційні скарги у
справах, передбачених пунктами 1, 2
частини першої цієї статті,
розглядаються апеляційними судами в
порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач належить до
соціальної групи "діти війни", що
підтверджується посвідченням, та
користується правами і пільгами,
встановленими Законом України "Про
соціальний захист дітей війни".

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу підвищення до пенсії
проводилось у розмірі 66,43 грн. та
фінансувалось за рахунок коштів
Державного бюджету.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Закон України «Про соціальний захист
дітей війни» від 18 листопада 2004 року №
2195-IV (далі Закон № 2195-IV), який набрав
чинності з 1 січня 2006 року, встановлює
правовий статус дітей війни та
визначає основи їх соціального захисту
та гарантує їх соціальну захищеність
шляхом надання пільг і державної
соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено,
що дитина війни це особа, яка є
громадянином України та якій на час
закінчення (2 вересня 1945 року) Другої
світової війни було менше 18 років.

Статтею 6 Закону № 2195-IV передбачено, що
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми зазначеного Закону з
урахуванням Рішення Конституційного
суду N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Статтею 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Під час апеляційного провадження
з'ясовано, що статтею 67 Закону України
від 31 липня 2014 року № 1622-VІІ «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
установлено, що норми і положення
статей 5 та 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік. Зазначені норми набрали
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 3 серпня 2014 року,
оскільки опублікуванні в газеті «Голос
України» за 2 серпня 2014 року.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верст населення»,
яка набрала чинності 1 січня 2012 року та
діє по цей час встановлено, що дітям
війни (крім тих, на кого
розповсюджується дія Законів України
«Про статус ветеранів війн, гарантії їх
соціального захисту» і «Про жертви
нацистських переслідувань») до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання або державної соціальної
допомоги, які виплачуються замість
пенсії, підвищення, встановлене
статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
проводиться в розмірі 7 відсотків від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність.

У зв'язку з прийняттям зазначеного
нормативно-правового акту терміни
застосування положень статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» до 3 серпня 2014 року здійснюються
у порядку та розмірах встановлених
наведеним законом, а з 3 серпня 2014 року у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Зазначене позбавляє можливості
залишення без змін постанови суду
першої інстанції щодо не визначення
кінцевої дати виплати встановленої
судом доплати, і призводить до
необхідності зміни постанови суду
першої інстанції. Вказана зміна
обумовлена передчасним вирішенням
судом першої інстанції спору на
майбутнє, без наявності об'єкту
судового захисту в момент прийняття
судового рішення.

Підставою для зміни судового рішення є
помилкове застосування судом першої
інстанції норм процесуального права, а
саме пункту другого частини другої
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, зобов'язавши
відповідача до вчинення певних дій, суд
не визначив термін зазначеної
певності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів дійшла до висновку про
наявність підстав для зміни постанови
суду першої інстанції згідно статті 201
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 99, 160, 162, 167, 183-2, 184, 195,
196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
на постанову Жовтневого районного суду
м. Маріуполя від 29 липня 2014 року у
справі № 263/5540/14-а - задовольнити
частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 29 липня 2014 року у
справі № 263/5540/14-а - змінити.

В абзаці другому та третьому
резолютивної частини постанови
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 29 липня 2014 року у справі № 263/5540/14-а
- після слів «з 01 січня 2014 року»
доповнити словами наступного змісту
«по 02 серпня 2014 року».

В іншій частини постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів
І.Д. Компанієць

В.А. Шальєва

М.В. Бишов