Справа № 810/1253/14
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року
м. Київ К/800/29989/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Зайця В.С.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20 травня 2014 року

у справі № 810/1253/14

за позовом ОСОБА_2

до Чернігівської митниці
Міндоходів

про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Чернігівської митниці Міндоходів про
визнання протиправною картки-відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні транспортного засобу
комерційного призначення службовою
особою відповідача Чернігівської
митниці Міндоходів України від 24.02.2014;
зобов'язання прийняти митну декларацію
від 24.02.2014 і дозволити пропуск
транспортного засобу автомобіля VW Sharan,
1999 р.в., номер кузова НОМЕР_1 (далі -
спірний ТЗ) через митний кордон України
в режимі тимчасового ввезення строком
на один рік.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.05.2014, у позові відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2
оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
прийняти нове рішення - про задоволення
позову.

Касаційна скарга обґрунтована серед
іншого тим, що під час митного
оформлення спірного ТЗ позивач надав
митному орану всі необхідні документи
для підтвердження факту отримання
автомобіля від ЗАТ «MERIDIAN CORPORATION» за
дорученням для вивчення позивачем як
працівником підприємства попиту на
товари цього суб'єкта господарювання в
Україні.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу Чернігівська митниця
Міндоходів просила залишити рішення
судів попередніх інстанцій без змін, а
скаргу - без задоволення.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 21.05.2014 N 160
утворено Державну фіскальну службу
України як центральний орган
виконавчої влади, реорганізувавши
Міністерство доходів і зборів шляхом
перетворення.

Таким чином, на підставі статті 55 КАС
України судом касаційної інстанції у
справі здійснюється процесуальне
правонаступництво шляхом заміни
відповідача - Чернігівської митниці
Міндоходів на Чернігівську митницю
Державної фіскальної служби України.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні в установленому
статтею 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, для здійснення митного
оформлення позивач надав наступні
документи: паспорт громадянина
України, свідоцтво про реєстрацію
спірного ТЗ, згідно з яким автомобіль є
власністю ЗAT «MERIDIAN CORPORATION»,
зареєстрованого за адресою: вулиця
Бержу 31-41, місто Паневежис, Литва;
договір-доручення від 05.02.2014 № 02/МС-017;
акт прийому-передачі автомобіля від
05.02.2014; договір про представництво
фірми від 05.02.2014; посвідчення про
відрядження від 05.02.2014; довіреність №
02/мс-017; митну декларацію для письмового
декларування товарів, що перемішуються
через митний кордон України
громадянами для особистих, сімейних та
інших потреб, не пов'язаних з
провадженням підприємницької
діяльності.

Крім того, позивачем було заявлено, що
він має намір ввезти даний
транспортний засіб в режимі
тимчасового ввезення.

Відповідно до змісту картки відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 24.02.2014 №
102030000/2014/00062 громадянин України ОСОБА_2
подав митну декларацію, затверджену
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.05.2012 № 431 «Про затвердження форми
митної декларації для письмового
декларування товарів, що переміщуються
через митний кордон України
громадянами для особистих, сімейних та
інших потреб, не пов'язаних з
провадженням підприємницької
діяльності» та має намір ввезти на
митну територію України спірний ТЗ,
яким він керує на підставі доручення на
керування зазначеним транспортним
засобом від 05.02.2014 № 02/мс-017.

З посиланням на положення Митного
кодексу України, Конвенції про
тимчасове ввезення прийнятої 26.06.1990 у
місті Стамбулі, відповідач дійшов
висновку, що спірний ТЗ, який належить
компанії ЗАТ «MERIDIAN CORPORATION» та перебуває
у тимчасовому користуванні позивача,
не є транспортним засобом комерційного
використання, оскільки позивач не
надав документи, передбачені пунктом 1
частини першої статті 335 Митного
кодексу України та статті 53 Закону
України від 05.04.2001 № 2344-III «Про
автомобільний транспорт», які
підтверджували б факт здійснення за
допомогою зазначеного транспортного
засобу міжнародних перевезень у
вигляді платного транспортування осіб
або платного чи безоплатного
промислового чи комерційного
транспортування товарів; не було
пред'явлено до митного контролю
товарів чи пасажирів, міжнародне
перевезення яких здійснювалося б
вищевказаним транспортним засобом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позиція митного
органу є правомірною та відповідає
положенням чинного митного
законодавства України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованим
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 335 Митного кодексу України під
час переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України декларант,
уповноважена ним особа або перевізник
залежно від виду транспорту, яким
здійснюється перевезення товарів,
надають органу доходів і зборів в
паперовій або електронній формі такі
документи та відомості: при
перевезенні автомобільним
транспортом: документи на транспортний
засіб, зокрема ті, що містять відомості
про його державну реєстрацію
(національну належність); транспортні
(перевізні) документи (міжнародні
товаротранспортні накладні);
визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності);
комерційні документи (за наявності) на
товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів; відомості про
кількість вантажних місць та вид
упаковки; найменування товарів; вага
брутто товарів (у кілограмах) або об'єм
товарів (у метрах кубічних), крім
великогабаритних вантажів.

Відповідно до статей 103, 104 Митного
кодексу України тимчасове ввезення - це
митний режим, відповідно до якого
іноземні товари, транспортні засоби
комерційного призначення ввозяться
для конкретних цілей на митну
територію України з умовним повним або
частковим звільненням від
оподаткування митними платежами та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності і підлягають реекспорту до
завершення встановленого строку без
будь-яких змін, за винятком звичайного
зносу в результаті їх використання. Для
поміщення товарів у митний режим
тимчасового ввезення особа,
відповідальна за дотримання митного
режиму, повинна подати органу доходів і
зборів, що здійснює випуск товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення у режимі тимчасового
ввезення, документи на такі товари,
транспортні засоби, що підтверджують
мету їх тимчасового ввезення.

Згідно з частиною першою статті 105
Митного кодексу України у митний режим
тимчасового ввезення з умовним повним
звільненням від оподаткування митними
платежами поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у статті 189
цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
цими Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.

Статтею 189 Митного кодексу України
передбачено, що транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для переміщення
товарів та/або пасажирів через митний
кордон України, можуть тимчасово
ввозитися на митну територію України
без справляння митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності. Тимчасове ввезення
транспортних засобів комерційного
призначення на митну територію України
допускається за умови, що такі
транспортні засоби не
використовуватимуться для внутрішніх
перевезень на митній території
України.

Відповідно до пункту «а» статті 1
Конвенції про тимчасове ввезення (далі
- Конвенція), до якої Україна
приєдналась відповідно до Закону
України від 24.03.2004 № 1661-IV «Про
приєднання України до Конвенції про
тимчасове ввезення», «тимчасове
ввезення» означає митний режим, який
дозволяє приймати на митну територію
певні товари (у тому числі транспортні
засоби), умовно звільнені від ввізного
мита і податків, без застосування
заборон чи обмежень економічного
характеру на ввезення; такі товари (у
тому числі транспортні засоби), мають
ввозитися з визначеною метою і
призначатися для подальшого вивезення
у встановлений термін, та не
піддаватися змінам, за винятком
нормального зниження їхньої вартості
(амортизації) внаслідок їхнього
використання.

Згідно з пунктом «b» статті 1 Додатка С
до Конвенції комерційне використання
означає платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення вантажів.

Відповідно до пункту «а» статті 5
Додатка С до Конвенції для того, щоб
можна було скористатись правами на
пільги, що надаються цим Додатком,
транспортні засоби комерційного
використання повинні бути
зареєстрованими на території, яка не є
територією тимчасового ввезення, на
ім'я особи, яка зареєстрована або
постійно проживає за межами території
тимчасового ввезення, і ввозитись та
використовуватись особами, які
здійснюють свою діяльність з такої
території.

При цьому пунктом «а» статті 7 Додатка С
до Конвенції визначено, що незважаючи
на положення статті 5 цього Додатку
транспортні засоби комерційного
використання можуть використовуватись
третіми особами, які мають належний
дозвіл користувача права на тимчасове
ввезення і які здійснюють свою
діяльність на користь останнього,
навіть якщо вони зареєстровані або
постійно проживають на території
тимчасового ввезення.

Згідно з вимогами частини 1 статті 9
Додатка С Конвенції про тимчасове
ввезення, подальше вивезення
транспортних засобів комерційного
використання відбувається відразу ж
після закінчення транспортних
операцій, для яких вони були ввезені.

Відповідно до положень статті 53 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
при виконанні міжнародних перевезень
вантажів резиденти України повинні
мати: дозвіл України; дозвіл щодо
узгодження умов та режимів перевезення
в разі перевищення вагових або
габаритних обмежень чи документ про
внесення плати за проїзд великовагових
(великогабаритних) транспортних
засобів, якщо перевищення вагових
(габаритних) обмежень над визначеними
законодавством становить менше семи
відсотків; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу; сертифікат
відповідності транспортного засобу
вимогам законодавства України щодо
безпеки руху та екологічної безпеки,
якщо інше не передбачено міжнародними
договорами України; документи на
вантаж. При виконанні міжнародних
перевезень пасажирів нерезиденти
повинні мати: дозвіл України; свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу;
список пасажирів (для нерегулярних та
маятникових перевезень);
білетно-облікову документацію.

У свою чергу, пунктом 59 частини першої
статті 4 Митного кодексу України
установлено, що транспортні засоби
комерційного призначення - будь-яке
судно (у тому числі самохідні та
несамохідні ліхтери та баржі, а також
судна на підводних крилах), судно на
повітряній подушці, повітряне судно,
автотранспортний засіб (моторні
транспортні засоби, причепи,
напівпричепи) чи рухомий склад
залізниці, що використовуються в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів
разом з їхніми звичайними запасними
частинами, приладдям та устаткуванням,
а також мастилами та паливом, що
містяться в їхніх звичайних баках
упродовж їхнього транспортування
разом із транспортними засобами
комерційного призначення

Ураховуючи викладені норми права, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
щодо правомірності дій відповідача,
оскільки спірний ТЗ не є транспортним
засобом комерційного призначення, бо
під час його ввезення на митну
територію України позивач не надав
належних документів, які б вказували на
міжнародне платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення товарів за
допомогою цього ТЗ.

Таким чином, доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20 травня 2014 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.