Справа № 2а-13786/10/2670
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

03 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/78828/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Смоковича М.І.,Кравцова
О.В.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Міжнародної благодійної організації
«Екологія-Право-Людина» до
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України,
Міністерства екології та природних
ресурсів про визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання вчинити дії,
за касаційною скаргою Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27 жовтня 2011 року і ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2010 року Міжнародна
благодійна організація
«Екологія-Право-Людина» звернулась до
суду з вказаним позовом, у якому
просила:

визнати незаконною бездіяльність
Міністерства охорони навколишнього
середовища України, яка полягла у
незабезпеченні оприлюднення висновків
державної екологічної експертизи на
веб-порталі Мінприроди та веб-сайтах
територіальних підрозділів
Міністерства охорони навколишнього
середовища України;

- зобов'язати Міністерство охорони
навколишнього середовища України
оприлюднити через мережу Інтернет на
офіційній сторінці Мінприроди
висновки вже проведених з початку 2009
року державних екологічних експертиз,
в обсязі, визначеному статтею 43 Закону
України «Про екологічну експертизу»;

- зобов'язати Міністерство охорони
навколишнього середовища України по
мірі видачі нових висновків
забезпечити їх своєчасне оприлюднення
через мережу Інтернет на офіційній
веб-сторінці Мінприроди у порядку,
визначеному статтею 43 Закону України
«Про екологічну експертизу»;

- зобов'язати Міністерство охорони
навколишнього середовища України
забезпечити оприлюднення в обсязі,
визначеному статтею 43 Закону України
«Про екологічну експертизу» висновків
державної екологічної експертизи,
виданих територіальними підрозділами,
на веб-сайтах відповідних
територіальних підрозділів.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
жовтня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України, яка
полягла у незабезпеченні оприлюднення
висновків державної екологічної
експертизи на офіційному сайті.
Зобов'язано Міністерство екології та
природних ресурсів оприлюднити на
офіційному сайті Міністерства
екології та природних ресурсів 1293 (одну
тисячу двісті дев'яносто три) висновки
екологічних експертиз, проведених з
01.01.2009 до 12.06.2011.

У касаційній скарзі Міністерство
охорони навколишнього природного
середовища України, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, просить судові
рішення скасувати та ухвалити нове
судове рішення про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.

У запереченні на касаційну скаргу
Міжнародна благодійна організація
«Екологія-Право-Людина», посилаючись
на законність судових рішень, просить
залишити їх без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову у
задоволенні касаційної скарги з таких
підстав.

Встановлено, що Міжнародна благодійна
організація «Екологія-Право-Людина» є
самоврядною, з міжнародним статусом, на
добровільних засадах, благодійною
організацією.

Відповідно до положень статуту
позивача метою створення і діяльності
організації є надання допомоги у
захисті екологічних прав фізичним та
юридичним особам, захист довкілля в
інтересах суспільства, сприяння
розвитку природоохоронної справи та
розвитку екологічної освіти, науки та
культури; бере участь у розробці та
вдосконаленні законодавства та
практики його застосування у сфері
охорони довкілля, прав людини і
громадянина; представляє та захищає
свої законні права та інтереси, законні
права та інтереси своїх членів та інших
осіб у державних та громадських
органах, органах місцевого
самоврядування.

На виконання Указу Президента України
№ 1085/2010 від 09.12.2010 «Про оптимізацію
системи центральних органів
виконавчої влади», шляхом
реорганізації Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України утворено Міністерство
екології та природних ресурсів.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив з наступного.

Згідно з вимогами абзаців 3,5 частини 1
статті 25 Закону України «Про охорону
навколишнього середовища» інформація
про стан навколишнього природного
середовища (екологічна інформація) - це
будь-яка інформація в письмовій,
аудіовізуальній, електронній чи іншій
матеріальній формі про: джерела,
фактори, матеріали, речовини,
продукцію, енергію, фізичні фактори
(шум, вібрацію, електромагнітне
випромінювання, радіацію), які
впливають або можуть вплинути на стан
навколишнього природного середовища
та здоров'я людей; екологічні прогнози,
плани і програми, заходи, в тому числі
адміністративні, державну екологічну
політику, законодавство про охорону
навколишнього природного середовища.

Відповідно до Положення про
Міністерство екології та природних
ресурсів України, затвердженого Указом
Президента України від 13.04.2011 № 452/2011,
Мінприроди України є головним органом
у системі центральних органів
виконавчої влади у формуванні і
забезпеченні реалізації державної
політики у сфері охорони навколишнього
природного середовища, екологічної та
у межах своєї компетенції біологічної,
генетичної та радіаційної безпеки,
поводження з відходами, пестицидами і
агрохімікатами, раціонального
використання, відтворення і охорони
природних ресурсів (надр, поверхневих
та підземних вод, внутрішніх морських
вод і територіального моря,
атмосферного повітря, лісів,
тваринного (у тому числі водних живих
ресурсів, мисливських та немисливських
видів тварин) і рослинного світу та
природних ресурсів територіальних вод,
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони України
(далі - природні ресурси), відтворення
та охорони земель, збереження,
відтворення і невиснажливого
використання біо- та ландшафтного
різноманіття, формування, збереження і
використання екологічної мережі,
організації, охорони та використання
природно-заповідного фонду, збереження
озонового шару, регулювання
негативного антропогенного впливу на
зміну клімату та адаптації до його змін
і виконання у межах компетенції вимог
Рамкової конвенції ООН про зміну
клімату та Кіотського протоколу до неї,
розвитку водного господарства і
меліорації земель, геологічного
вивчення та раціонального
використання надр, а також у сфері
здійснення державного нагляду
(контролю) за додержанням вимог
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
раціональне використання, відтворення
та охорону природних ресурсів та
відповідно до положень статті 9 Закону
України «Про екологічну експертизу» є
суб'єктом екологічної експертизи.

Відповідно до пунктів 1, 3 - 5 статті 5
Закону України «Про екологічну
експертизу» основними завданнями
екологічної експертизи є визначення
ступеня екологічного ризику і безпеки
запланованої чи здійснюваної
діяльності; встановлення
відповідності об'єктів експертизи
вимогам екологічного законодавства,
будівельних норм і правил; оцінка
впливу діяльності об'єктів екологічної
експертизи на стан навколишнього
природного середовища, і якість
природних ресурсів; оцінка
ефективності, повноти, обґрунтованості
та достатності заходів щодо охорони
навколишнього природного середовища.

У частині 1 статті 39 вказаного Закону
визначено, що висновки державної
екологічної експертизи повинні
містити оцінку екологічної
допустимості і можливості прийняття
рішень щодо об'єкта екологічної
експертизи.

Згідно положень пункту 3 статті 2
Конвенції про доступ до інформації,
участь громадськості у процесі
прийняття рішень та доступ до
правосуддя з питань, що стосуються
довкілля (Орхус, Данія, 23 - 25 червня 1998
року), ратифікованої Україною Законом
від 06.07.99, екологічна інформація
означає будь-яку інформацію в
письмовій, аудіовізуальній,
електронній чи будь-якій іншій
матеріальній формі про:

а) стан складових навколишнього
середовища, таких як повітря й
атмосфера, вода, грунт, земля, ландшафт
і природні об'єкти, біологічні
різноманіття та його компоненти,
включаючи генетично змінені організми,
та взаємодію між цими складовими;

б) фактори, такі як речовини, енергія,
шум і випромінювання, а також
діяльність або заходи, включаючи
адміністративні заходи, угоди в галузі
навколишнього середовища, політику,
законодавство, плани і програми, що
впливають або можуть впливати на
складові навколишнього середовища,
зазначені вище в підпункті а) і аналіз
затрат і результатів та інший
економічний аналіз та припущення,
використані в процесі прийняття рішень
з питань, що стосуються навколишнього
середовища;

с) стан здоров'я та безпеки людей, умови
життя людей, стан об'єктів культури і
споруд тією мірою, якою на них впливає
або може вплинути стан складових
навколишнього середовища або через ці
складові, фактори, діяльність або
заходи, зазначені вище в підпункті б).

Відповідно до частини 1 статті 4 та
частини 9 статті 6 Конвенції за
державними органами Сторін Конвенції
закріплюється обов'язок надавати
екологічну інформацію громадськості,
включаючи копії фактичних документів,
що містять або охоплюють таку
інформацію.

Після прийняття рішення державним
органом громадськість була би належним
чином поінформована про це рішення у
відповідності до належних процедур.
Кожна із Сторін надає громадськості
текст рішення разом із переліком
причин і міркувань, покладених в основу
цього рішення.

У частині 2 статті 10 Закону України «Про
екологічну експертизу» визначено, що
еколого-експертні органи чи формування
після завершення екологічної
експертизи повідомляють про її
висновки через засоби масової
інформації.

Стаття 43 вказаного Закону визначає
зміст висновків екологічної
експертизи, згідно з якою висновки
екологічної експертизи складаються з
вступної (протокольної), констатуючої
(описової) та заключної
(оціночно-узагальнюючої) частин.

У вступній частині містяться дані про
орган, що проводив екологічну
експертизу, склад експертів, час
проведення, найменування об'єкта
екологічної експертизи, його кількісні
та якісні показники, відомості про
виконавців і замовників екологічної
експертизи та про орган, який приймає
рішення щодо реалізації об'єкта
екологічної експертизи.

У констатуючій частині подається
коротка характеристика видів
запланованої чи здійснюваної
діяльності, її впливу на стан
навколишнього природного середовища,
ступеня екологічного ризику
відповідних заходів, спрямованих на
нейтралізацію і запобігання цьому
впливові, забезпечення вимог
екологічної безпеки, охорону
навколишнього природного середовища,
раціональне використання і
відтворення природних ресурсів.

У заключній частині містяться
узагальнена оцінка об'єкта екологічної
експертизи, зауваження і пропозиції
щодо вдосконалення обгрунтування його
екологічного впливу, висновки щодо
схвалення, повернення на доопрацювання
чи відхилення його від подальшого
еколого-експертного розгляду з
посиланням на відповідні нормативні
документи та щодо можливості прийняття
рішення про подальшу реалізацію
об'єкта екологічної експертизи.

Згідно пункту 3 Плану дій щодо
виконання рішення Сторін Орхуської
конвенції III/6f, затвердженого
розпорядженням Кабінету Міністрів
України № 1628-р від 27.12.2008, на Мінприроди
України покладено обов'язок
оприлюднення висновків державної
екологічної експертизи на веб-сайті і в
окремому розділі друкованого видання
«Екотиждень».

Встановлено, що Мінприроди за період з
01.01.2009 по 12.06.2011 було підготовлено 1293
висновки державної екологічної
експертизи.

Посилаючись на те, що відповідачем в
порушення описаних вище норм вказані
висновки не були оприлюднені у повному
обсязі, суд дійшов висновку про
наявність підстав для визнання такої
бездіяльності протиправною та
зобов'язання оприлюднити їх на
офіційному сайті.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким висновком судів
попередніх інстанцій і доводи
касаційної скарги його не
спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного суду
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України відхилити, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27 жовтня 2011 року і ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута з
підстав, у строк та у порядку,
визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: