Справа № 524/6854/14-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 р.Справа № 524/6854/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
04.08.2014р. по справі №524/6854/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області

про визнання дій протиправними,
стягнення сум,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області, в
якому просив:

- поновити пропущений строк для
звернення до суду;

- визнати протиправними дії
відповідача у призначенні та виплаті
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році 2 категорії за 2012 рік у
розмірі, що не відповідає вимогам ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»;

- зобов'язати відповідача нарахувати і
виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 2012 рік відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, з
урахуванням суми виплаченої йому такої
допомоги.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
04.08.2014 року відмовлено в задоволенні
заяви про поновлення строку звернення
до суду та залишено без розгляду
адміністративний позов.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати ухвалу
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області 04.08.2014
року та направити справу для
продовження розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на те, що
залишаючи адміністративний позов без
розгляду, суд першої інстанції дійшов
до неправомірного висновку про те, що
позивачем без поважних причин було
пропущено встановлений законом строк
на звернення до суду із даним позовом.

Відповідач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Представники сторін у судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлялись.

Позивач та представник позивача надали
клопотання, в якому просили розглянути
справу без їх участі.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії та має
право на отримання щорічної разової
грошової допомоги відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В 2012 році позивач отримав щорічну
разову грошову допомогу на
оздоровлення у розмірі 100 грн.
Відповідачем щорічна разова грошова
допомога на оздоровлення проведена в
розмірі встановленому постановою
Кабінету Міністрів України №562 від
12.07.2005 р. "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Не погоджуючись із розміром виплаченої
допомоги, позивач звернувся до
відповідача із заявою про проведення
її перерахунку та виплати у розмірі
визначеному ст. 48 Закону України Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 12.06.2014 року №08-4514 відповідач
відмовив в здійсненні перерахунку
разової грошової допомоги на
оздоровлення

Позивач, не погодившись із вказаними
діями відповідача, звернувся до суду із
даним позовом.

Залишаючи без розгляду частину
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що позивачем
без поважних причин пропущено
встановлений законодавством
процесуальний строк звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Правовідносини з приводу строків
звернення до адміністративного суду
унормовані ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Правовідносини в даній справі повинні
розглядатися, в першу чергу, виходячи з
правомірності або неправомірності дій
чи бездіяльності органу владних
повноважень, на звернення для
оскарження яких Кодексом
адміністративного судочинства
передбачено 6 місяців.

Колегія суддів зазначає, що практика
Європейського суду з прав людини також
свідчить про те, що право на звернення
до суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків на звернення до суду за
захистом порушених прав (справа
"Стаббігс та інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Таким чином, для вирішення питання про
наявність або відсутність пропуску
строку звернення до суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
необхідно з'ясувати, яким саме
рішенням, дією чи бездіяльністю
порушені права цієї особи, коли
розпочався перебіг цього строку.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи розпорядження про призначення
компенсації, щорічна разова грошова
допомога на оздоровлення за 2012 рік була
призначена 24.01.2012 року у розмірі 100 грн.
Позивачем ані під час розгляд справи у
суді першої інстанції, ані під час її
апеляційного перегляду не
оскаржувався факт отримання вказаної
допомоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що саме з моменту
отримання вказаної допомоги (2012 рік)
позивачу було достовірно відомо про
наявність обставин, які на його думку,
можуть свідчити про порушення прав,
свобод чи інтересів, та як наслідок,
саме з даного моменту у позивача
виникла можливість реалізувати
встановлене законом право на їх захист,
у т.ч. шляхом звернення до суду із
відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду із
вищезазначеним позовом 28.07.2014 року, що
підтверджується штампом вхідної
кореспонденції суду на
адміністративному позові, тобто з
порушенням встановленого строку
звернення до суду.

Відповідно до ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що згідно із ч.
1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Вирішуючи питання про поважність
причин пропущення строку звернення до
суду з даним позовом, колегія суддів
виходить з того, що поважними
визнаються лише такі причини, які є
об'єктивно непереборними, не залежать
від волевиявлення сторони та пов'язані
з дійсними істотними перешкодами чи
труднощами, тобто, які б об'єктивно та
істотно перешкоджали його зверненню до
суду та не залежали від його
волевиявлення.

Однак позивачем, як під час розгляду
справи у суді першої інстанції так і
під час її апеляційного перегляду, не
було надано жодних належних та
допустимих доказів наявності
об'єктивних причин, що перешкоджали
йому своєчасно звернутися до суду з
відповідним позовом про захист свого
порушеного права, а судом в ході
судового розгляду не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
встановлення процесуальних строків
законом та судом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними,
передбачених КАС України, певних
процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному
процесі сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності у позивача
поважних пропуску строку звернення до
суду, та як насідок правомірності
залишення адміністративного позову
без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
в порушення вищезазначених вимог, не
було надано належних та допустимих
доказів, в підтвердження факту
поважності пропуску строку звернення
до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
04.08.2014р. по справі №524/6854/14-а відповідає
вимогам ст. 159 КАС України, а тому
відсутні підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 197, 199,
200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
04.08.2014р. по справі №524/6854/14-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бенедик А.П.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.