Справа № 2-а-88/10/2207
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-88/10/2207
Головуючий у 1-й інстанції: Янішевська
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду у
Ізяславському районні на постанову
Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 01 вересня 2010
року у справі за адміністративним
позовом прокурора Ізяславського
району в інтересах ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду у
Ізяславському районні про
перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2009 року прокурор
Ізяславського району в інтересах
ОСОБА_2 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі про перерахунок
пенсії як дитині війни.

Постановою Ізяславського районного
суду від 01.09.2010 року позов задоволено
частково, а саме: зобов'язано
управління пенсійного фонду України в
Ізяславському районі Хмельницької
області здійснити ОСОБА_2 щомісячну
виплату підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року за виключенням
сплачених сум, а в решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглядає справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
встановлено судом першої інстанції та
знайшло своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи, позивач
має статус дитини війни та відповідно
до ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" має право на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Ст. 7 вказаного Закону передбачено, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів не
приймає до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій
призначених згідно з цим законом,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсій за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання щомісячної державної
соціальної 30 % доплати до пенсії, як
дитині війни.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється,
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Право позивачки на отримання
підвищення до пенсії відповідно до
вимог ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не
залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного
фінансування, таке право надане
державою і закріплено Законом України
"Про соціальний захист дітей війни".

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент звернення позивачки до суду,
нарахування доплати до його пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" відповідачем не здійснено.
Всупереч положенням вищенаведеної
норми права позивачу щомісячне
підвищення до пенсії виплачувалось
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України "Про
соціальний захист дітей війни" має вищу
юридичну силу в порівняні з постановою
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року №530. Отже, відповідач не
правомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі
ніж це передбачено ст. 6 зазначеного
Закону.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про наявність у позивачки
права на підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, колегія суду зазначає, що
відповідно до статті 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України (в редакції, що діяла до 30
липня 2010 року) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

З огляду на те, що положення, які
встановлюють строки звернення до
адміністративного суду, є нормами
процесуального права, а також
враховуючи, що за змістом ч. 1 ст. 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, колегія суддів
доходить висновку, що до спірних
правовідносин підлягає застосуванню
той строк звернення до суду, який був
встановлений на час їх виникнення
(вчинення оскаржуваних дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень).

Як встановлено із матеріалів справи
прокурор Ізяславського району в
інтересах ОСОБА_2 звернувся 16.06.2009 року,
що підтверджується штампом вхідної
кореспонденції, а тому позовні вимоги
за період з 01.01.2007 року по 15.06.2008 року
слід залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції частково не відповідає
нормам процесуального права, а доводи
апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим є підстави
для її часткового скасування та
прийняття в цій частині нової
постанови про залишення позовної заяви
без розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду у Ізяславському
районні задовольнити частково .

Постанову Ізяславського районного
суду Хмельницької області від 01
вересня 2010 року у справі за
адміністративним позовом прокурора
Ізяславського району в інтересах
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
у Ізяславському районні про
перерахунок пенсії, - скасувати в
частині задоволення позовних вимог за
період з 22.05.2008 року по 15.06.2008 року та в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог за період з 01.01.2007 року по 21.05.2008
року .

В цих частинах прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги прокурора
Ізяславського району в інтересах
ОСОБА_2 залишити без розгляду.

В решті постанову Ізяславського
районного суду Хмельницької області
від 01 вересня 2010 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Біла Л.М.

Боровицький О. А.