Справа № 2а-8877/11/1370
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року Справа №
9104/135493/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Кухтея Р.В., Клюби В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Подільському районі м. Києва на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року в справі за позовом приватного
підприємства «Олл Ленд» до Державної
податкової інспекції в Подільському
районі м. Києва про визнання
протиправними дій, -

В С Т
А Н О В И В:

Позивач, приватне підприємство «Олл
Ленд» (далі - ПП «Олл Ленд») звернулося з
позовом в суд до Державної податкової
інспекції в Подільському районі м.
Києва та просило визнати
неправомірними дії Державної
податкової інспекції в Подільському
районі м. Києва по проведенню аналізу
діяльності ПП «Олл Ленд» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства щодо правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту по деклараціях з
податку на додану вартість за період з
01.04.2011 року по 30.04.2011 року, за
результатами якого складено Висновок
№101/23-611/35781166 від 08.07.2011 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на відсутність законних підстав
для здійснення аналізу господарської
діяльності підприємства та оформлення
акту щодо констатації факту
нікчемності правочинів, наслідком яких
стало незаконне формування податкових
зобов'язань та податкового кредиту
позивачем за період з 01.04.2011 року по
30.04.2011 року, з огляду на те, що жодна з
видів перевірок, передбачених ст. 75
Податкового кодексу України,
податковим органом не проводилась.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року в справі №2а-8877/11/1370
адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням Державною податковою
інспекцією в Подільському районі м.
Києва подано апеляційну скаргу в якій
просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року в справі №2а-8877/11/1370 та прийняти
нову постанову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що висновки
податкового органу не породжують для
позивача жодних правових наслідків, а
тому не можуть бути оскаржені в
судовому порядку.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до пп. 1,2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у матеріалах
справи. Справу може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Подільському
районі м. Києва необхідно задовольнити,
а оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог. При цьому
колегія суддів виходить з наступних
міркувань.

Порядок проведення перевірок суб'єктів
господарської діяльності регулюється
главою 8 Податкового кодексу України.

Загальне поняття акта перевірки
наведено у пункті 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року № 984 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 року за № 34/18772), згідно з яким акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

У цьому випадку акт перевірки, в якому
відображено узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акта перевірки, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні
статті 17 КАС.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Диспозиція цієї статті в контексті
акту перевірки податкової інспекції
передбачає оскарження дій службової
особи, які пов'язані з порушенням
порядку проведення перевірки,
наприклад із порушенням трудового
розпорядку такою особою під час
проведення перевірки; дій, які
полягають у перевищенні повноважень
службовою особою щодо обмеження прав у
можливості ознайомлення з
результатами перевірки; дій щодо
проведення перевірки без установлених
законом підстав та/або з порушенням
чинного законодавства тощо.

Дії службової особи щодо включення до
акта певних висновків не можуть бути
предметом розгляду у суді, оскільки
відповідно Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року № 984 висновки в акті
перевірки є невід'ємною частиною акта.
Це свідчить про те, що дії, пов'язані з
включенням до акта висновків, є
обов'язковими, тоді як самі висновки
такими не є.

Висновок податкового органу є частиною
акту перевірки і як висновки у вигляді
окремого документа чинними нормативно
- правовими актами у податковій сфері
не передбачено.

Отже, оцінюючи обставини пов'язані з
складанням цих висновків як окремого
документу необхідно виходити з того, що
обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені у акті, не породжують
обов'язкових юридичних наслідків.
Водночас судження контролюючого
органу про нікчемність окремих угод є
висновками тільки контролюючого
органу, зазначення яких в акті
перевірки не суперечить чинному
законодавству. Такі твердження акта
можуть бути підтверджені або
спростовані судом у разі спору про
законність рішень, дій, в основу яких
покладені згадувані висновки акта.

Таким чином, предметом оскарження є дії
чи бездіяльність службових осіб, якщо
вони обмежують чи порушують права,
свободи чи законні інтереси особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що вказані висновки не є рішенням
суб'єкта владних повноважень у
розумінні статті 17 КАС, не зумовлюють
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, робота (діяльність) яких
перевірялися, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.
Відсутність спірних відносин, в свою
чергу, виключає можливість звернення
до суду, оскільки відсутнє право, що
підлягає судовому захисту. Акт
перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта, в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
10 вересня 2013 року №21-237а13.

Крім того судом першої інстанції не
дотримано норм процесуального права,
які визначають територіальну
підсудність адміністративних справ, а
саме статті 19 КАС України.

Оскільки висновки податкової
інспекції не є актом індивідуальної
дії, тому діє загальне правило
передбачене частиною 1 статті 19 КАС
України, а саме адміністративні справи
вирішуються адміністративним судом за
місцезнаходженням відповідача. Так як
місцезнаходженням відповідача є місто
Київ, то справу повинен був розглядати
адміністративний суд, який поширює
свою юрисдикцію на місто Київ.

З огляду на наведене апеляційні вимоги
є аргументованими, а тому підлягають до
задоволення.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ст.202,
ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А
Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Подільському
районі м. Києва задовольнити, постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року в справі №2а-8877/11/1370 - скасувати
та прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
Р.В. Кухтей

В.В. Клюба