Справа № 810/4658/14
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року
справа №810/4658/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання-
Колесові Г.В.;

за участю:

позивачки - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до реєстраційної служби
Києво-Святошинського районнного
управління юстиції Київської області,

третя особа - - ОСОБА_2,

про визнання протиправним та
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т
а н о в и в:

позивачка звернулась до суду з
вимогами до реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
про визнання протиправними дій
відповідача та скасування рішення
№9172207 від 17.12.2013 р. про відмову у
державній реєстрації права власності
на належну їй земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1;
зобов?язання відповідача провести
державну реєстрацію права власності на
вищевказану земельну ділянку за нею.

У судовому засіданні заявлені вимоги
підтримала з підстав, викладених у
позовній заяві та пояснила, що нею була
подана заява про реєстрацію права
власності на належну їй на підставі
договору дарування земельну ділянку,
проте не надано договір дарування від
12.02.2004 р.(правоустановчий документ),
згідно з яким вона стала співвласником
землі в рівних частках з її сестрою-
Литовченко О.Є. Оскільки надання
договору дарування для неї є складним,
просила визнати дії відповідача щодо
відмови в реєстрації права власності
на нерухоме майно протиправними та
спонукати відповідача вчинити
реєстрацію земельної ділянки на
підставі наявних документів.

В призначений для розгляду справи час
представник відповідача та третя особа
у судове засідання не прибули, про дату
та місце розгляду справи повідомлені
судом належним чином, заяв чи клопотань
про розгляд справи за їх відсутності до
суду не подавали.

Заслухавши пояснення позивачки,
дослідивши представлені документи,
надавши їм відповідної правової
оцінки, суд вважає, що заявлені вимоги
задоволенню не підлягають, з огляду на
таке:

30.10.2013 р., об 11:15:54, позивачка звернулась
із заявою до реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
про проведення державної реєстрації
права власності на частину земельної
ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1;
кадастровий номер земельної ділянки
:01:030:5007, яку вона одержала за
договором дарування від 12.02.2004 р. в
рівних частках зі своєю сестрою. Під
час розгляду поданої заяви,
відповідачем була встановлена
відсутність у повному обсязі
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, визначених Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно, затверджених постановою КМУ від
22.06.2011 р. №703, а саме
правовстановлюючого документу на
зазначену у договорі дарування
земельну діялнку та документ про її
поділ. На підставі рішення №8057054 від
18.11.2013 р. розгляд заяви ОСОБА_1 був
зупинений, позивачці запропоновано
подати усі необхідні документи,
зокрема, правоустановчий документ на
земельну ділянку та документ про її
поділ.

Рішення про зупинення розгляду заяви
позивачки про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень оскаржено не було.

17.12.2013 р., відповідач, своїм рішенням
№9172207, відмовив ОСОБА_1 у державній
реєстрації права власності на заявлену
нею земельну ділянку, у зв?язку з чим
позивачка оскаржила рішення та дії
відповідача у судовому порядку.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
склалися між сторонами, суд звертає
увагу, що предметом розгляду
адміністративних справ, є, зокрема
визначення законності рішень (дій або
бездіяльності) суб?єктів владних
повноважень. Виходячи із завдань
адміністративного судочинства України
суди перевіряють прийняті рішення (дії,
бездіяльність) щодо дотримання
суб?єктом владних повноважень наданих
повноважень та способу їх прийняття,
відповідності рішення Конституції та
законам України; з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); а
також встановлюють фактори
неупередженості; добросовісності;
розсудливості при їх прийнятті, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; тощо.

Отже предметом дослідження суду є
виключно дії відповідача на предмет їх
відповідності нормам чинного
законодавства.

Економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації та їх обтяжень визначені
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі «Закон»).
Вказаний Закон спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Підставою для проведення державної
реєстрації прав, згідно Закону, є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, подані органу
державної реєстрації прав, нотаріусу
як спеціальному суб'єкту, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно,
разом із заявою (стаття 19 Закону).

В період встановлення нової системи
державної реєстрації прав відповідно
до Закону така реєстрація також
проводиться на підставі документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
виданих чи оформлених до 01 січня 2013
року. У випадках, коли після видачі чи
оформлення документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
державну реєстрацію прав (оформлення
документів чи проставляння «відміток»)
на підставі яких не було проведено
згідно з вимогами законодавства, що
діяло на момент їх виникнення, а на
сьогодні вже відсутні як нормативне
врегулювання таких процедур, так і
повноваження у відповідних суб'єктів,
але перехід права власності на
нерухоме майно відбувся, проте за
результатом такого переходу державну
реєстрацію прав (оформлення документів
чи проставляння «відміток») не
проведено, державна реєстрація прав
проводиться державним реєстратором на
підставі документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно.

Відповідно до ЦК України договір
дрування укладається у письмовій формі
і підлягає нотаріальному посвідченню
ч.2 ст.719 ЦК України. Право власності
обдаровуваного виникає з моменту
прийняття дарунку- ч.1 ст.722 ЦК України. У
свою чергу, ст. 182 ЦК передбачено, що
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» та інших
законодавчих актів України» (далі -
Прикінцеві положення Закону) до 01 січня
2013 року державна реєстрація права
власності на об'єкти нерухомого майна
проводилась реєстраторами бюро
технічної інвентаризації, створеними
до набрання чинності цим Законом та
підключеними до Реєстру прав власності
на нерухоме майно. Таким чином,
обдарований, який прийняв дароване
майно, у нашому випадку земельну
ділянку, зобов'язаний був звернутися за
видачею йому державного акту на право
власності на земельну ділянку .

Відповідно до статті 126 ЗКУ (у редакції
до 01 січня 2013 року) право власності на
земельну ділянку посвідчувалось
державним актом, крім випадків,
визначених частиною другою цієї
статті. Право власності на земельну
ділянку, набуту у власність із земель
приватної власності без зміни її меж,
цільового призначення, посвідчувалось:
а) цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою; б)
свідоцтвом про право на спадщину.

При цьому, проведення державної
реєстрації земельної ділянки у
Державному земельному кадастрі не
надає ділянці юридичної властивості
обігоздатності, тобто властивості бути
об'єктом цивільних прав (права
власності, оренди тощо), що вбачається з
ч. 9 ст. 79 1 ЗК України, де встановлено, що
земельна ділянка може бути об'єктом
цивільних прав виключно з моменту її
формування та державної реєстрації
права власності на неї. Тобто земельна
ділянка може бути об'єктом цивільних
правочинів лише після внесення
відомостей про неї до обох
інформаційних баз даних - Державного
земельного кадастру та Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
та їх обтяжень. Причому державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки може здійснюватися після
державної реєстрації земельних
ділянок у державному земельному
кадастрі.

Особливістю оформлення прав на
земельні ділянки після 1 січня 2013 р.
стало встановлення нового порядку
оформлення земельних прав. Якщо згідно
з чинною редакцією ст. 126 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку посвідчувалось
державним актом, а також
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеної в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою або
за свідоцтвом про право спадщину (у
випадку спадкування ділянки), то з 1
січня 2013 р. стаття 126 Кодексу діє у новій
редакції: «Право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Згідно зі ст. 1 Закону «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно являє собою офіційне визнання та
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Отже, наявність
у особи права на земельну ділянку
підтверджуватиметься з 1 січня 2013 р.
фактом проведення державної
реєстрації такого права у Державному
реєстрі прав на нерухоме майно.

При вчиненні правочинів та інших дій
щодо земельних ділянок їх власники та
користувачі повинні подати документ,
який підтверджує наявність у них
відповідного права.

Порядок проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень визначений ст.15
Закону.

Так, державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав визначається
Кабінетом Міністрів України у Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Постановою КМУ №868 від 17.10.2013 р. (чинній
на момент існування спірних
правовідносин) було затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно на їх обтяжень.

Згідно із п. 36 Порядку для проведення
державної реєстрації речових прав
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення прав на нерухоме майно,
та інші документи, визначені цим
Порядком. Пунктом 37 Порядку до
документів, які підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно,
відносяться: 1) укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно чи його дублікат; 2)
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 3) свідоцтво
про право на спадщину, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 4) видані
нотаріусом свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
закону; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про
право власності на нерухоме майно чи
його дублікат, видані до 1 січня 2013 р.
органом місцевого самоврядування або
місцевою держадміністрацією.

Згідно п. 16 Порядку у разі подання
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації речових прав, не в
повному обсязі державний реєстратор
приймає рішення про зупинення розгляду
заяви, яке містить рекомендації щодо
усунення обставин, що були підставою
для його прийняття.

Підставами для відмови в державній
реєстрації прав на нерухоме майно є:
заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
Закону України « Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»: об'єкт
нерухомого майна, розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» або не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Таким чином, як вбачається із Закону «
Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
однією із підстав для відмови в
державній реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень є невідповідність
поданих документів, вимогам Закону.
Оскільки до переліку документів,
необхідних для проведення державної
реєстрації (п.36) віднесено документи,
які підтверджують виникнення, перехід
або припинення прав на нерухоме майно,
а цей документ (договір дарування)
позивачкою не наданий, відповідач
обґрунтовано відмовив у проведенні
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, попередньо надав
можливість усунення цього недоліку.

Таким чином, рішення та дії відповідача
знаходяться у повній відповідності з
нормами чинного законодавства, а
відтак заявлені вимоги не підлягають
задоволенню.

еруючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання
повного тексту постанови - 05 вересня 2014
р.