Справа № 2а-1357/10/1970
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/60486/13

№ К/800/60486/13, К/800/61811/13 Колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
у складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційні
скарги Байковецької сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області та фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2013 року у справі за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 до прокуратури Тернопільської
області, треті особи: Байковецька
сільська рада Тернопільського району
Тернопільської області, служба
автомобільних доріг у Тернопільській
області, про визнання нечинним та
скасування припису, -в с т а н о в и л
а:Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
прокуратури Тернопільської області,
треті особи: Байковецька сільська рада
Тернопільського району Тернопільської
області, служба автомобільних доріг у
Тернопільській області, про визнання
нечинним та скасування припису.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2010
року позов задоволено.

Припис в.о. прокурора Тернопільської
області Люшненка М. «Про усунення
порушень закону» № 436 від 09 квітня 2010
року визнано нечинним і скасовано.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 11
червня 2010 року скасовано та
постановлено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням апеляційного суду,
Байковецька сільська рада
Тернопільського району Тернопільської
області та фізична особа - підприємець
ОСОБА_4 звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, в яких
посилаються на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просять
рішення апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційних скарг проводиться в
порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційних скарг,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги підлягають задоволенню за таких
підстав.

Судами встановлено, що прокуратурою
Тернопільської області 09 квітня 2010
року винесено фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_4 припис № 436 щодо
припинення вирубки зелених насаджень в
смузі відводу автомобільної дороги
Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече км.
319.

Вважаючи такий припис відповідача
протиправним, позивач звернувся до
суду з цим позовом.

Положеннями статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 22 Закону України
«Про прокуратуру» письмовий припис про
усунення порушень закону вноситься
прокурором, його заступником органу чи
посадовій особі, які допустили
порушення, або вищестоящому у порядку
підпорядкованості органу чи посадовій
особі, які правомочні усунути
порушення. Письмовий припис вноситься
у випадках, коли порушення закону має
очевидний характер і може завдати
істотної шкоди інтересам держави,
підприємства, установи, організації, а
також громадянам, якщо не буде негайно
усунуто. Припис підлягає негайному
виконанню, про що повідомляється
прокурору.

Орган чи посадова особа можуть
оскаржити припис вищестоящому
прокурору, який зобов'язаний
розглянути скаргу протягом десяти
днів, або до суду.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»
видалення дерев, кущів, газонів і
квітників здійснюється в порядку,
затвердженому Кабінетом Міністрів
України.

На виконання вищезазначеної статті
постановою Кабінету Міністрів України

від 01 серпня 2006 року №1045 затверджено
Порядок видалення дерев, кущів, газонів
і квітників у населених пунктах (в
редакції, чинній на момент виникнення
мірних правовідносин, далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку
видалення зелених насаджень на
території населеного пункту
здійснюється за рішенням виконавчого
органу міської, селищної, сільської
ради

(далі - компетентний орган) на підставі
ордера (крім випадків, передбачених
пунктами 7 - 10 цього Порядку).

Згідно з пунктом 4 Порядку підставою
для прийняття рішення компетентним
органом є заява юридичної чи фізичної
особи (далі - заявник) про видалення
зелених насаджень.

Положеннями пункту 5 Порядку визначено,
що ордер на видалення зелених
насаджень компетентний орган видає не
пізніше наступного робочого дня після
подання заявником документа про сплату
відновної вартості зелених насаджень,
що підлягають видаленню.

Так, судами встановлено, що для
виділення земельної ділянки під
спорудження сервісного центру за
рахунок земель смуги відводу (інших
захисних насаджень) на території
Байковецької сільської ради
розпорядженням голови Тернопільської
районної державної адміністрації від 25
лютого 2004 року №109 створена комісія,
якою проведено обстеження зазначеної
земельної ділянки.

За наслідками обстеження земельної
ділянки комісією складено акт вибору
земельної ділянки від 28 липня 2004 року, в
якому викладений висновок про те, що
запропонована земельна ділянка площею
0,20 га розташована на території
Байковецької сільської ради,
передбачена для спорудження
сервісного центру відповідає
санітарним, екологічним, протипожежним
нормам та законодавству по охороні
природного середовища.

Згідно з листом Служби автомобільних
доріг у Тернопільській області

від 29 липня 2004 року №04/247, служба дала
згоду на відведення вищезазначеної
земельної ділянки фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_4 під спорудження
сервісного центру за умови укладення
останнім договору оренди з
райдержадміністрацією та сплати
орендної плати.

В подальшому рішенням Байковецької
сільської ради від 18 грудня 2008 року № 334
затверджено проект землеустрою щодо
відведення в оренду земельної ділянки
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4
площею 0,20 га для спорудження
сервісного центру в

с. Байківці Тернопільського району в
межах населеного пункту та вирішено
передати позивачу в оренду таку
земельну ділянку.

09 лютого 2009 року між Байковецькою
сільською радою та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 укладено договір
оренди зазначеної земельної ділянки на
25 років для спорудження сервісного
центру в с. Байківці Тернопільського
району в межах населеного пункту.

У зв'язку з наявністю на наданій в
оренду для спорудження сервісного
центру земельній ділянці зелених
насаджень, позивач звернувся до
компетентного органу з метою отримання
ордеру на видалення цих насаджень.

Актом обстеження зелених насаджень, що
підлягають видаленню внаслідок
реалізації генерального плану
розвитку населеного пункту на
території Байковецької сільської ради

від 01 березня 2010 року, погодженого
начальником Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища у Тернопільській області та
затвердженого Байковецьким сільським
головою встановлено, що загальна
величина відновлювальної вартості
таких зелених насаджень на земельній
ділянці, наданій позивачу в оренду для
спорудження сервісного центру
становить 14957,27 грн. При цьому видалення
зелених насаджень пов'язано з
реалізацією генерального плану
розвитку населеного пункту.

На підставі отриманого ордеру на
видалення вищевказаних зелених
насаджень та квитанції про сплату 14957,25
грн. відновлювальної вартості зелених
насаджень, позивачем проведено вирубку
зелених насаджень на орендованій ним,
під спорудження сервісного центру,
земельній ділянці.

Отже, вірним є висновок суду першої
інстанції про те, що припис в.о.
прокурора Тернопільської області
Люшненка М. «Про усунення порушень
закону»

від 09 квітня 2010 року № 436 суперечить
вимогам чинного законодавства.

А суд апеляційної інстанції, дійшов
помилкового висновку про
правомірність винесеного відповідачем
припису, а відтак - безпідставно
скасував рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційні
скарги підлягають задоволенню, а
постанова апеляційного суду -
скасуванню, із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Байковецької
сільської ради Тернопільського району
Тернопільської області та фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року - скасувати.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2010
року у справі за позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 до
прокуратури Тернопільської області,
треті особи: Байковецька сільська рада
Тернопільського району Тернопільської
області, служба автомобільних доріг у
Тернопільській області, про визнання
нечинним та скасування припису -
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: