Справа № 2а/0870/2207/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

03 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/71689/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Смоковича М.І.,Кравцова
О.В..

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом ВАТ
«Запорізький металургійний комбінат
«Запоріжсталь» до Запорізької митниці
про визнання протиправним та
скасування рішення, за касаційною
скаргою ВАТ «Запорізький
металургійний комбінат «Запоріжсталь»
на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2011
року і ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2012 року,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2011 року ВАТ «Запорізький
металургійний комбінат «Запоріжсталь»
звернулось до суду з вказаним позовом,
у якому просило визнати протиправним
та скасувати рішення Запорізької
митниці про визначення митної вартості
товарів № 112000006/2010/002120/1 від 25.10.2010.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 12 грудня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2012 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ВАТ «Запорізький
металургійний комбінат
«Запоріжсталь», посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
судів попередніх інстанцій скасувати
та ухвалити нове судове рішення про
задоволення позову.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Встановлено, що 11.01.2010 між ВАТ
«Запоріжсталь» та фірмою «MIDLAND RESOURCES UK
Ltd» укладено контракт №ВП.1323.37515.10.01И,
згідно за умовами якого остання взяла
на себе зобов'язання продати та
поставити позивачу на умовах DAF кордон
Словаччина Україна, прикордонні
станції Чоп, Ужгород, магнезитовий
порошок походженням Словаччина; DAF
кордон Російська Федерація Україна,
прикордонна станція Тополі,
магнезитовий порошок та вогнетривкі
вироби походженням РФ, згідно
«Інтеркомс 2000».

У жовтні 2010 року позивачу було
поставлено вказаний товар - вироби
вогнетривкі періклазові, марки Dalmag 91 №
1-2, кількістю 43, 066 тон, за ціною 454 євро
за тону, Dalmag 91 № 6-2, кількістю 20,368 тон, за
ціною 467 євро за тону.

Декларантом позивача при митному
оформленні товару, який був
поставлений покупцю на умовах DAF кордон
Російська Федерація Україна,
прикордонна станція Тополі, (згідно
«Інтеркомс 2000») до Запорізької митниці
було надано ВМД № 112030000/2010/026344 від 20.10.2010
для митного оформлення вантажу у
режимі «Імпорт». Митну вартість товару
було визначено за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються (метод № 1).

Враховуючи ненадання декларантом
додаткових документів, що
підтверджують визначення митної
вартості товару за методом № 1,
Запорізькою митницею було прийнято
рішення про визначення митної вартості
за ціною щодо ідентичних товарів, тобто
за методом № 2.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив з наступного.

Відповідно до статті 267 чинного на час
спірних правовідносин Митного кодексу
України (далі - МК) митною вартістю за
методом оцінки за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються, є ціна угоди,
фактично сплачена, чи ціна, яка
підлягає сплаті за товари, які
імпортуються за призначенням в
Україну, на момент перетинання ними
митного кордону України.

Встановлено, що згідно чинного на час
спірних правовідносин Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.2006, для підтвердження
заявленої митної вартості товару
позивачем були надані наступні
документи:

1)контракт № ВП.1323.37515.10.01И від 11.01.2010 із
специфікаціями №№ 1, 2, та Додатковою
угодою до контракту № 1;

2)ВМД, заявлена по контрактній вартості
№112030000/2010/026344 від 20.10.2010;

3)рахунки-фактури №№090, 091 від 16.09.2010 з
вартістю товару: вироби вогнетривкі
періклазові марки Dalmag 91 № 1-2, кількістю
43, 066 то, за ціною 454 тони Євро за тону,
Dalmag 91 №6-2, кількістю 20,368 тон, за ціною 467
Євро за тону;

4)сертифікати якості №№ 010664, 010665, 010666,
010663 від 15.09.2010;

5)СМГС № АИ07298;

6)декларація митної вартості до ВМД
№112030000/2010/026344 від 20.10.2010;

7)пакувальний лист б/н 1шт.;

8)інвойс третьої особи (Dalmond) № від
16.09.2010;

9)експортна ВМД № 10504060/160910/0001779 від
16.09.2010;

10) висновок ДП «Держзовнішінформ» №
9/1308 від 20.09.2010;

11) копія меморіального ордеру № 1073.0.1003
від 07.10.2010 з відміткою АКБ
«Індустріалбанк» про сплату 111835, 22 Євро
на користь продавця за ціною контракту
щодо товару, який імпортується;

12) прайс-лист виробника № DTH- від
18.10.2010;

13)копія листа фірми «Dalmond Trade House Limited» №
025/2508/DTH від 25.08.2010 щодо цінової
інформації вогнетривкої продукції при
поставках в Україні;

14)Технічні вимоги ТТ 6-2008 до
виробів вогнетривких періклазових
марки Dalmag 91.

Після перевірки відповідності
заявленої позивачем митної вартості
ціновій інформації ЄАIC ДМСУ, у
Запорізької митниці виникли сумніви
щодо даної митної вартості товару, а
тому на підставі пункту 11 Порядку,
згідно з яким для підтвердження митної
вартості товарів на вимогу митного
органу декларант зобов'язаний подати
додаткові документи, запросила ряд
додаткових документів: договір з
третіми особами, пов'язаний з договором
на поставку товарів, митна вартість
яких визначається; рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця; відповідна
бухгалтерська документація; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми виробника товару;
калькуляцію фірми-виробника товару;
сертифікат про походження товару;
інформацію зовнішньоторгових та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини; інші документи
(за бажанням декларанта) для
підтвердження митної вартості.

На виконання вказаних вимог позивачем
були надані документи, за результатом
розгляду яких Запорізька митниця
встановила, що відомості, зазначені в
поданих декларантом документах, не
можуть бути використані для
підтвердження митної вартості товару.
Такий висновок обґрунтовано тим, що
позивачем не надано договір з третіми
особами, який пов'язаний з договором
про поставку товарів, митна вартість
яких визначається, та рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця.

Відповідно до абзацу 2 чинного на час
спірних правовідносин Наказу
Державної митної служби України від
19.10.10 № 1242 «Про забезпечення контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів», яким затверджені
Методичні рекомендації, при здійсненні
контролю правильності визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України на
виконання зовнішньоекономічних
договорів (контрактів) купівлі-продажу,
сторонами яких є безпосередньо
іноземні підприємства-виробники цих
товарів, митні органи не можуть
вимагати від декларанта надання для
підтвердження заявленої митної
вартості такі додаткові документи як
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається, рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця.

Проте, відповідно до наданого
позивачем договору, сторони, між якими
його укладено, не є виробниками цих
товарів, а тому у митного органу були
наявні підстави для витребування таких
додаткових документів. Інші
витребувані документи (прас-лист та
калькуляція) були витребувані у
відповідності до вказаного Порядку.

Отже, митницею було самостійно
визначено митну оцінку товару, при
здійсненні якої був застосований метод
№ 2.

Таким чином, враховуючи ненадання
декларантом додаткових документів, що
підтверджують визначення митної
вартості товару за методом № 1,
Запорізькою митницею було прийнято
рішення про визначення митної вартості
за ціною щодо ідентичних товарів, тобто
за методом № 2.

При застосуванні методу № 2 визначення
митної вартості (за ціною угоди щодо
ідентичних товарів) митний орган
застосував інформацію з бази даних
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Державної митної служби
України про продаж ідентичних товарів
на тих самих комерційних умовах і
приблизно у тих самих кількостях, що й
товари, які оцінюються.

Згідно інформації цінової бази ЄАIC
ДМСУ, заявленому товару відповідала
ціна, яка і була визначена у спірному
рішенні № 112000006/2010/002120/1 від 25.10.2010.

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, як визначено у статті 259 МК
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

За змістом статті 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

3) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

У випадках, коли декларантом не подано
додаткові документи, необхідні для
підтвердження митної вартості товарів,
а також коли у поданих декларантом
документах відсутні необхідні
відомості або за підсумками здійснення
контролю виявлені неточності у
відомостях, що містяться у поданих
документах та/або виникають сумніви
стосовно їх достовірності, а також
наявні умови, що унеможливлюють
використання декларантом обраного
методу визначення митної вартості,
митний орган, згідно з пунктом 8 Порядку
роботи посадових осіб митного органу
при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затвердженого Наказом Держмитслужби
України № 602 від 24.06.2009, визначає митну
вартість товарів на підставі наявних
відомостей, згідно із законодавством з
оформлення рішення про визначення
митної вартості товарів, за формою та у
порядку, встановленими Наказом
Державної митної служби України № 506
від 29.05.2009 «Про затвердження форми
рішення про визначення митної вартості
товарів, порядку його заповнення та
Класифікатора додаткових складових до
ціни договору».

Встановлено, що позивач скористався
правом оформлення товарів під
гарантійні зобов'язання згідно з
вимогами чинного на час спірних
правовідносин Порядку випуску товарів
у вільний обіг під гарантійні
зобов'язання при ввезенні їх на митну
територію України, затвердженого
Наказом Держмитслужби України № 230 від
17.03.2008. Таким чином позивач мав право
протягом 90 днів надати митному органу
додаткові документи для
підтвердження митної вартості за
методом № 1. Позивачем митному органу
було подано оформлену ВМД №
112030000/2010/027311 від 29.10.2010 зі штампом АКБ
«Індустріалбанк»: «перераховано», та
сертифікат про походження товару СТ-1,
який вже надавався на момент прийняття
оскаржуваного рішення про визначення
митної вартості товару. Також окрім
наданих документів додатково було
витребувано договір з третіми особами,
що пов'язаний з договором на поставку
товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; відповідна бухгалтерська
документація; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи)
фірми-виробника товару. Проте, останні
надані не були, таким чином
застосування митної вартості,
заявленої позивачем, було неможливим.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з наведеного, суди прийшли до
обґрунтованого висновку, що Запорізька
митниця діяла в межах повноважень та на
підставі вимог чинного законодавства,
а відтак відсутність підстав для
скасування рішення № 112000006/2010/002120/1 від
25.10.2010.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
погоджується з таким висновком судів
попередніх інстанцій і доводи
касаційної скарги його не
спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного суду
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ВАТ «Запорізький
металургійний комбінат «Запоріжсталь»
відхилити, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 12
грудня 2011 року і ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута з
підстав, у строк та у порядку,
визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: