Справа № 817/2213/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

817/2213/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2213/14

18 серпня 2014 року

10год. 30хв.

м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Державної фінансової інспекції в Рівненській області

до

Рівненського геріатричного пансіонату

про зобов'язання вчинення певних дій , -

ВСТАНОВИВ :

Державна фінансова інспекція в Рівненській області звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненського геріатричного пансіонату про зобов'язання виконати пункти 2, 3, 5, 6, 9, 10, 11, 14, 15, 17 вимоги від 14.02.2014 року №270-13/432.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 15.10.2013 року по 08.01.2014 року проведено ревізію фінансово господарської діяльності відповідача. За результатами проведеної ревізії встановлено ряд порушень законодавства України у зв’язку з чим, органом державного фінансового контролю виставлено вимогу №270-13/432 про усунення порушень, виявлених ревізією.

Вказує, що на момент звернення з позовом до суду п.п. 2, 3, 5, 6, 9, 10, 11, 14, 15, 17 вимоги від 14.02.2014 року №270-13/432 позивачем залишаються невиконаними, що, в свою чергу, завдає шкоди інтересам держави.

Представник відповідача подав заперечення проти позову у яких позовні вимоги не визнав та просив повністю відмовити у їх задоволенні. На обґрунтування поданих заперечень зазначив, що вимоги, викладені в п. п. 2, 3, 5, 6, 9, 10, 11, 14, 15, 17 на момент розгляду адміністративної справи є безпідставними.

До початку судового засідання на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, на підставі ч. ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Рівненською міжрайонною державною фінансовою інспекцією відповідно до п. 6.3.2.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Рівненській області на IV квартал 2013 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Рівненського геріатричного пансіонату за період з 01.11.2010 по 30.09.2013, за наслідками якої складений акт №270-16/1 від 08.01.2014 року.

За результатами ревізії на адресу Рівненського геріатричного пансіонату Рівненською міжрайонною державною фінансовою інспекцією надіслано вимогу від 14.02.2014 №270-13/432 щодо усунення порушень, виявлених ревізією.

Згідно з пунктами 2, 3, 5, 6, 9, 10, 11, 14, 15, 17 вимоги від 14.02.2014 №270-13/432, виконання яких є предметом спору, Рівненський геріатричний пансіонат зобов’язано:

- стягнути суму зайво виплаченої доплати за суміщення професій (посад) в загальній сумі 4502,32 грн. з осіб, які її отримали. В іншому випадку стягнути з осіб, якими допущено порушення, в порядку та розмірах, встановлених ст. 133-136 КЗпП України. Провести перерахунок та відповідну взаємозвірку щодо суми зайво нарахованого та сплаченого єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування та повернути зайво сплачені кошти в сумі 799,22 гривень. Отримані кошти спрямувати до загального фонду обласного бюджету (п. 5);

- стягнути суму зайво виплаченої доплати в сумі 156,22 грн. з особи, яка її отримала. В іншому випадку стягнути з особи, якою допущено порушення, в порядку та розмірах, встановлених ст. 133-136 КЗпП України. Провести перерахунок та відповідну взаємозвірку щодо суми зайво нарахованого та сплаченого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та повернути зайво сплачені кошти в сумі 13,14 гривень. Отримані кошти спрямувати до загального фонду обласного бюджету (п. 6);

- стягнути суму зайво виплаченої зарплати за час додаткової відпустки в загальній сумі 750,95 грн. з осіб, які її отримали. В іншому випадку стягнути з особи, якою допущено порушення, в порядку та розмірах, встановлених ст. 133-136 КЗпП України. Провести перерахунок та відповідну взаємозвірку щодо суми зайво нарахованого та сплаченого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та повернути зайво сплачені кошти в сумі 272.59 гривень. Отримані кошти спрямувати до загального фонду обласного бюджету (п. 9);

- стягнути суму зайво виплаченої зарплати за час додаткової відпустки в загальній сумі 750,95 грн. з осіб, які її отримали. В іншому випадку стягнути з особи, якою допущено порушення, в порядку та розмірах, встановлених ст. 133-136 КЗпП України. Провести перерахунок та відповідну взаємозвірку щодо суми зайво нарахованого та сплаченого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та повернути зайво сплачені кошти в сумі 272.59 гривень. Отримані кошти спрямувати до загального фонду обласного бюджету (п. 10);

- стягнути з осіб, якими допущено порушення, кошти в сумі 1340 грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст. 130, 133-136 КЗпП України (п. 11);

- повернути до загального фонду обласного бюджету кошти в сумі 5055 грн. В іншому випадку стягнути з осіб, якими допущено порушення в порядку та розмірах, встановлених ст. 133-136 КЗпП України (п. 17).

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України N 499/2011 від 23.04.2011, (далі Положення) Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" № 2939-ХІІ від 26.01.1993, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Окрім цього, відповідно до пункту 49 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 550 від 20.04.2006 (далі Порядок № 550), у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган служби ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Згідно з пунктом 50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Між тим, пункт 49 Порядку № 550 передбачає конкретний порядок пред'явлення цивільних позовів, а саме: до винних працівників об'єкта контролю.

Отже, встановивши, що державному підприємству завдано шкоду, Держфінінспекція ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

При цьому, приписи зазначених норм матеріального права не наділяють суб'єкта владних повноважень правами щодо спонукання господарюючого суб'єкта на стягнення коштів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і в цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Наведене свідчить про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15.04.2013 № 21-40а14 та 13.05.2013 №21-89а14 та є обов'язковою для врахування судом відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України.

Оскільки Державна фінансова інспекція у Рівненській області пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення, тому, з урахуванням проаналізованих вище норм матеріального закону та правової позиції Верховного Суду України, суд вважає відсутніми підстави для зобов'язання відповідача вчинити дії по виконанню пунктів 2, 3, 5, 6, 9, 10,11 вимоги від 14.02.2014 року №270-13/432, оскільки, як зазначено вище, відповідна шкода (збитки) може бути відшкодована добровільно або шляхом стягнення в судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю.

Що стосується позовних вимог позивача про зобов’язання відповідача виконати пункти 15 та 17 вимоги від 14.02.2014 року №270-13/432, то судом встановлено, що правомірність вказаних пунктів була предметом розгляду адміністративної справи №817/786/14 за позовом Рівненського геріатричного пансіонату до Рівненської міжрайонної державної фінансової інспекції.

Так, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.06.2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2014 року, визнано протиправними та скасовано пункти 15 та 17 вимоги Рівненської міжрайонної державної фінансової інспекції від 14.02.2014 року №270-13/432.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, зокрема, безпідставність пунктів 15 та 17 вимоги від 14.02.2014 року №270-13/432.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На момент розгляду даної адміністративної справи пункти 15 та 17 вимоги від 14.02.2014 року №270-13/432 визнані протиправними та скасовані, а отже є такими, що не належать до виконання.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Державної фінансової інспекції у Рівненській області про зобов'язання Рівненського геріатричного пансіонату виконати пункти 2, 3, 5, 6, 9, 10, 11, 14, 15, 17 вимоги від 14.02.2014 року №270-13/432 є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не належать до задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 94 КАС України - відсутні.

Керуючись статтями 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Державній фінансовій інспекції в Рівненській області у задоволенні позову до Рівненського геріатричного пансіонату про зобов'язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.