Справа № 2а/0570/1528/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року
м. Київ К/9991/48371/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Карася О.В.

Кошіля В.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Східної
митниці

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07 липня
2011 року

у справі № 2а/0570/1528/2011

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Неотек Трейд»

до Східної митниці

про визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Неотек Трейд» (далі -
ТОВ «Неотек Трейд»;
позивач) звернулось до суду з позовом
до Східної митниці (далі - Східна
митниця; відповідач) про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень № 72 від 17 листопада 2010 року
та № 73 від 17 листопада 2010 року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18 квітня
2011 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано незазначенням в наданих
товариством актах виконаних робіт та
рахунках, виставлених перевізником,
окремо витрат на транспортування
товарів за межами митної території
України.

При цьому Донецький окружний
адміністративний суд не прийняв як
належний доказ довідки, надані митному
органу на підтвердження транспортних
витрат під час митного оформлення
товарів, з огляду на те, що вони не є
первинними документами в розумінні
Закону України від 16 липня 1999 року №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 07 липня 2011 року апеляційну
скаргу ТОВ «Неотек Трейд» задоволено.
Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року скасовано. Адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення № 72
від 17 листопада 2010 року та № 73 від 17
листопада 2010 року.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, відповідач
оскаржив його в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07 липня
2011 року та залишення в силі
постанови Донецького окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено одночасну планову виїзну
перевірку ТОВ «Неотек Трейд», за
результатами якої складено акт №
7пп/10/700000000/ від 09 листопада 2010
року.

На підставі зазначеного акту
перевірки митним органом прийнято
податкове повідомлення № 72 від 17
листопада 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з мита на товари, що
ввозяться на територію України
суб'єктами підприємницької діяльності,
в розмірі 3 506,29 грн. (2 337,52 грн. - основний
платіж, 1 168,77 грн. - штрафні (фінансові)
санкції), та податкове повідомлення № 73
від 17 листопада 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість з товарів, увезених на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності, в розмірі
18 315,39 грн. (12 210,25 грн. -
основний платіж, 6 105,14 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

За результатами адміністративного
оскарження, скарги ТОВ «Неотек Трейд»
залишено без задоволення, а
оскаржувані податкові повідомлення -
без змін.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем статей 264, 267 Митного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
пропуску товарів через митний кордон
України; далі - МК України) з огляду на
недостовірність задекларованих витрат
на транспортування імпортованих
товарів, що призвело до недоборів
митних платежів у загальному розмірі 14
547,77 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 35 статті 1 МК
України пропуск товарів і транспортних
засобів через митний кордон України -
це дозвіл митного органу на
переміщення товарів і транспортних
засобів через митний кордон України з
урахуванням заявленої мети такого
переміщення після проведення митних
процедур.

Пунктом 19 статті 1 МК України
визначено, що митними процедурами є
операції, пов'язані із здійсненням
митного контролю за переміщенням
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України, митного
оформлення цих товарів і транспортних
засобів, а також із справлянням
передбачених законом податків і
зборів.

Згідно із статтею 40 МК України митному
контролю підлягають усі товари і
транспортні засоби, що переміщуються
через митний кордон України.

Митний контроль передбачає проведення
митними органами мінімуму митних
процедур, необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань митної справи. Обсяг таких
процедур та порядок їх застосування
визначаються відповідно до цього
Кодексу, інших нормативно-правових
актів, а також міжнародних договорів
України, укладених в установленому
законом порядку.

За змістом статті 265 МК України митний
орган здійснює контроль правильності
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями цього Кодексу.
Такий контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті
267 МК України при визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються подальші
витрати, якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, зокрема, витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України.

При цьому за змістом пункту «б» частини
3 статті 267 МК України до митної
вартості не включаються витрати на
транспортування після ввезення.

Як з'ясовано Донецьким апеляційним
адміністративним судом, в
розглядуваному випадку митний орган
при оформленні товарів на підставі
поданих позивачем вантажних митних
декларацій перевірив, зокрема,
обґрунтованість визначення їх митної
вартості, погодився з нею, здійснив
митне оформлення та випустив товари у
вільний обіг на митній території
України. При цьому на підтвердження
суми транспортних витрат митним
органом прийнято надані перевізником
довідки про транспортні витрати № 77
від 09 червня 2010 року, № 97 від 30 червня 2010
року, № 61 від 25 травня 2010 року, № 60 від 25
травня 2010 року, № 92 від 25
червня 2010 року, № 87 від 21 червня 2010 року.

Водночас слід враховувати, що згідно із
статтею 69 МК України незалежно від
закінчення операцій митного контролю,
оформлення та пропуску товарів і
транспортних засобів митний контроль
за ними може здійснюватися, якщо є
достатні підстави вважати, що мають
місце порушення законодавства України
чи міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи.

Аналіз наведених норм свідчить
про можливість митного контролю після
завершення митного оформлення за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
допущено порушення законодавства
України.

Однак, як встановлено судом
апеляційної інстанції, доказів на
підтвердження подання позивачем
неповної, недостовірної, неправдивої
інформації митним органам при
декларуванні товарів відповідачем не
подано, як і не подано доказів на
підтвердження отримання митним
органом нових відомостей про
обставини, які стосуються визначення
митної вартості та не були відомі на
час здійснення операцій з митного
контролю чи спростовують раніше надані
імпортером відомості.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 07 липня 2011 року такою, що прийнята з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Східної митниці
відхилити, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 07 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Карась О.В.

Кошіль В.В.