Справа № 813/4327/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Справа №
876/5853/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Кухтея Р.В.,

з участю

секретаря судового засідання
Мартинишина Р.С.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Сидор О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 08
травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про скасування
наказу, поновлення на посаді, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому після уточнення своїх вимог
просив:

визнати неправомірним наказ головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
(далі - ГУ МВС України у Львівській
області) № 111 о/с від 04.04.2013 року в
частині звільнення його з органів
внутрішніх справ;

поновити на посаді оперуповноваженого
сектору боротьби з незаконним обігом
наркотиків Сихівського районного
відділу Львівського міського
управління (далі - ЛМУ) ГУ МВС України у
Львівській області;

стягнути з відповідача грошове
утримання за час вимушеного прогулу та
25000,00 грн. моральної шкоди.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 08 травня 2014
року у справі № 813/4327/13-а вказаний позов
було задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано наказ ГУ МВС
України у Львівській області № 111 о/с
від 04.04.2013 року «По особовому складу» в
частині звільнення з органів
внутрішніх справ лейтенанта міліції
ОСОБА_1 /М-147609/, оперуповноваженого
сектору боротьби з незаконним обігом
наркотиків Сихівського районного
відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській
області.

Визнано протиправним та скасовано
наказ ГУ МВС України у Львівській
області № 135 о/с від 15.04.2014 року «По
особовому складу», яким внесено зміни
до наказу ГУ МВС від 04.04.2013 року № 111 о/с
в частині дати звільнення з органів
внутрішніх справ лейтенанта міліції
ОСОБА_1 /М-147609/.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Сихівського районного відділу ЛМУ ГУ
МВС України у Львівській області з
05.05.2013 року.

Стягнено із Сихівського районного
відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській
області грошове та речове забезпечення
за встановленими законодавством
нормами за час вимушеного прогулу за
період з 05.04.2013 року по 08.05.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ГУ МВС
України у Львівській області просить
зазначену постанову скасувати і
ухвалити нову про відмову у
задоволенні вимог позивача.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
позивачем було пропущено строк
звернення до адміністративного суду із
вказаним позовом без поважних причин і
позовна заява ОСОБА_1 підлягає
залишенню без розгляду.

Окрім того, звертає увагу апеляційного
суду на те, що звільненню ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ передував
висновок службової перевірки за фактом
невиходу на службу без поважних
причин, яку проведено начальником
сектору кадрового забезпечення
Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у
Львівській області Грабом O.P.

Підставою для проведення перевірки
став рапорт начальника СБНОН
Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у
Львівській області Ганаско Ю.С. від
06.03.2013 року про те, що ОСОБА_1 на службу
не виходить, на телефонні дзвінки не
відповідає, про своє місце перебування
не повідомляє. З аналогічно змісту
рапортами Ганаско Ю.С. звертався до
начальника Сихівського РВ ЛМУ 13.03.2013,
20.03.2013, 27.03.2013, 03.04.2013.

Під час службової перевірки, для
з'ясування перебування на лікуванні в
медичних закладах м. Львова та
Львівської області ОСОБА_1 було
скеровано запити головному лікареві
Пустомитівської ЦРЛ, завідувачу СМЗ ГУ
МВС України у Львівській області Дубцю
Ю.Д., начальникові Головного управління
охорони здоров'я Львівської обласної
Державної адміністрації. У відповідь
на зазначені запити працівниками
медичних установ було надано перелік з
датами, коли позивач звертався за
медичною допомогою та термін наданих
лікарняних.

Згідно з наданими відповідями,
лейтенант міліції ОСОБА_1 з 21 січня 2013
року по 25 січня 2013 року перебував на
лікарняному, 26 січня мав приступити до
виконання службових обов'язків, однак
не приступив, за 28, 29, 30 січня 2013 року
лікарняних не надав до роботи не
приступив). У подальшому з 31.01.2013 року по
08 лютого 2013 року знаходився на
амбулаторному лікуванні з відміткою
приступити до роботи 09.02.2013 року, однак
не приступив, за 9, 10, 11 лютого 2013 року
лікарняних не надав до роботи не
приступив. З 12.02.2013 року по 18.02.2013 року
повторно перебував на лікарняному в
Пустомитівській ЦРЛ з відміткою
приступити до роботи 19.02.2013 року, однак
у визначений день до роботи не
приступив. З 20.02.2013 року по 25.02.2013 знову
перебував на лікарняному, 26.02.2013 року до
роботи не приступив, з 26.02.2013 року по
20.03.2013 року за 23 дні лікарняних не надав
до роботи не приступив, а лише з 20.03.2013
по 25.03.2013 перебував на лікарняному з
відміткою приступити до роботи 26.03.2013
року, однак не приступив, за 26, 27, 28
березня 2013 року лікарняних не надав до
роботи не приступив.

Враховуючи, що Положенням про
проходження служби на визначено
поняття прогулу, при субсидіарному
застосування Кодексу законів про працю
України, ОСОБА_1 допущено систематичні
прогули (в чому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин, що
відповідно до ст. 40 Кодексом законів
про працю України є підставою для
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Отже, підставою для звільнення ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ за п.64 «є»
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, за порушення
дисципліни став факт невиходу
останнього на роботу впродовж
тривалого часу без поважних причин (33
дні), що повністю встановлено при
службовій перевірці, якою доведено
вину працівника, обставини які
впливають на ступінь і характер
відповідальності порушника.

На думку апелянта, хибною є позиція
суду про те: що під час проведення
службової перевірки не було
забезпечено право ОСОБА_1 на
ознайомлення із затвердженим
висновком. Відповідно до п. 15 наказу МВС
України від 06.12.1991 року № 552, особа щодо
якої проводиться службове
розслідування, має право знайомитись
по закінченню службового
розслідування з затвердженим
висновком, а з дозволу керівника, що
призначив службове розслідування, з
матеріалами перевірки в частині, яка
його стосується, якщо це не суперечить
вимогам про збереження державної та
службової таємниці. Позивач до
керівництва Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС
України з рапортом чи заявою щодо
ознайомлення з матеріалами перевірки
не звертався.

12.03.2013 року за вих. 16/д-2261 ОСОБА_1 за
місцем його реєстрації було скеровано
повідомлення про те, що йому необхідно
з'явитись в Сихівський РВ ЛМУ ГУ МВС
України у Львівській області для
надання пояснень, однак останній не
з'явився.

18.03.2013 року начальником сектору
кадрового забезпечення спільно з
начальником сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків було
відвідано місце проживання ОСОБА_1 (для
отримання пояснень) за адресою:
Львівська область, Пустомитівський р-н.
с.Нагоряни, вул.Садова,50, та Садова 58. На
час перевірки за місцем проживання
ОСОБА_1 був відсутній. При спілкуванні з
матір'ю остання повідомила, що її син
винаймає квартиру у м.Львові, адреса їй
невідома.

Таким чином, працівниками, які
проводили службову перевірку, було
вжито вичерпних заходів для
встановлення місцеперебування ОСОБА_1,
однак останній свідомо не з'являвся до
Сихівського РВ ЛМУ, про своє
місцеперебування не повідомляв,
перешкоджав встановленню фактів,
оскільки знав що допустив порушення, за
які буде звільнений.

Одночасно апелянт наполягає на тому, що
ОСОБА_1 жодним чином не повідомляв
керівництво Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС
України у Львівській області про своє
місце перебування, на телефонні
дзвінки не відповідав, на роботу не
виходив, лікарняних листів не надавав,
за місцем проживання був відсутній, у
зв'язку з чим і проводилась службова
перевірка. Позивач як при заповненні
анкети особової справи (де
зазначається місце проживання), так і
при створенні схеми оповіщення
особового складу Сихівського РВ ЛМУ ГУ
МВС України, повідомив адресу
проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, 58. Жодних
відомостей (копій договорів найму
житла, оренди) з приводу зміни адреси
проживання ним не надавалось.

На думку апелянта, незрозумілою є
позиція суду про те, що в силу
незалежних від позивача причин, він не
міг ознайомитись з відповідною
поштовою кореспонденцією. При цьому на
час звернення до суду позивач надалі
продовжував вказувати ту адресу
проживання, що зазначена у матеріалах
його особової справи, на яку
неодноразово скеровувались
повідомлення Сихівським РВ ЛМУ ГУ МВС,
ЛМУ ГУ МВС.

Тобто ОСОБА_1 від покладених на нього
функціональних обов'язків фактично
самоусунувся і в сукупності майже 33 дні
на роботу не виходив, що й стало
підставою його звільнення за п.64 «є»
Положення, за порушення дисципліни.

У подальшому 03.04.2013 року за вих. 16/9-3218
начальником Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС
України у Львівській області скеровано
до ГУ МВС України у Львівській області
подання з клопотанням про звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за
п.64 «є» Положення (за порушення
дисципліни).

Питання щодо звільнення розглянуто на
атестаційні комісії керівного складу
ГУ МВС України у Львівській області.
Згідно з атестаційним листком висновок
безпосереднього начальника - займаній
посаді не відповідає, підлягає
звільненню, старшого начальника -
займаній посаді не відповідає. В
подальшому наказом ГУ МВС України у
Львівській області від 04.04.2013 №111 о/с
останнього звільнено з органів
внутрішніх справ за п. 64 «є» Положення.
Висновок атестаційної комісії
позивачем не оскаржувався у
визначеному законом порядку.

Не зрозумілою для апелянта є також
позиція суду щодо визнання
протиправним та скасування наказу ГУ
МВС України у Львівській області від
15.04.2014 року «По особовому складу», яким
внесено зміни до наказу ГУ МВС України
від 04.04.2013 №111 о/с щодо дати звільнення
ОСОБА_1, оскільки лише у судовому
засіданні при розгляді даної справи
стадо відомо про те, що ОСОБА_1 до 09.04.2013
року перебував на лікарняному,
оскільки станом на 04.04.2013 року у ГУ МВС
України у Львівській області та
Сихівському РВ ЛМУ ГУ МВС України у
Львівській області (тобто на момент
видачі наказу ГУ МВС № 111 о/с) були
відсутні такі відомості. З урахуванням
зазначеного було вирішено питання щодо
перенесення дати звільнення наказом
про внесення змін до наказу ГУ МВС
України у Львівській області від 04.04.2013
року № 111 о/с, в частині дати звільнення
ОСОБА_1 із визначенням датою звільнення
першого робочого дня після тимчасової
непрацездатності, а саме 10 квітня 2013
року, про що видано 15.04.2014 року наказ №
135 о/с.

Крім того, ОСОБА_1 не оскаржував
висновок перевірки, яким було
встановлено факт та обставини
порушення ним службової дисципліни, а
також на підставі якого було прийняте
рішення про звільнення його з органів
внутрішніх справ що вказує на фактичну
згоду ОСОБА_1 із об'єктивністю
викладених обставин у висновку
перевірки та прийнятого відносно нього
рішення.

Представник відповідача у ході
апеляційного розгляду підтримала
вимоги, викладені у апеляційній скарзі,
та просила задовольнити їх у повному
обсязі.

Позивач та його представник у судовому
засіданні апеляційного суду
заперечили обґрунтованість доводів
апелянта та просили залишити
оскаржуване судове рішення без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
мотивів.

Задовольняючи адміністративний позов
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того, що підставою для застосування
крайнього заходу дисциплінарного
впливу у виді звільнення з органів
внутрішніх справ є порушення
дисципліни, факт якого встановлюється
службовим розслідуванням На момент
звільнення ОСОБА_1 04.04.2013 року діяла
Інструкція про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України, затверджена
наказом МВС України від 06.12.1991 року,
однак службове розслідування
проведено не було.

Окрім того, під час проведення
службової перевірки не було
забезпечено прав позивача на
ознайомлення із затвердженим
висновком та з матеріалами перевірки,
що позбавило ОСОБА_1 права на його
оскарження у порядку, встановленому
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України.

При цьому судом першої інстанції було
зроблено висновок про те, що позивач не
зміг ознайомитись із поштовою
кореспонденцією, що скеровувалася
відповідачем на його адресу, в силу
незалежних від нього причин.

Крім того, станом на день прийняття
наказу про звільнення 04.04.2013 року
ОСОБА_1 перебував на лікарняному, про що
свідчить довідка про непрацездатність
(а.с.9).

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам апелянта,
що викладені у апеляційній скарзі, суд
апеляційної інстанції виходить із
таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом, ОСОБА_1
прийнятий на службу в органи
внутрішніх справ у серпні 2006 року. З
вересня 2012 року перебував на посаді
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Сихівського ЛМУ ГУ МВС України у
Львівській області (а.с. 123).

У матеріалах справи наявні рапорти на
ім'я начальника Сихівського РВ ЛМУ ГУ
МВС України у Львівській області від
06.03.2013 року, від 13.03.2013 року, 19.03.2013 року,
від 20.03.2013 року, від 27.03.2013 року, від
03.04.2013 року про те, що ОСОБА_1 на службу
не виходить, на телефонні дзвінки не
відповідає, про своє місце перебування
не повідомляє (а.с. 106-111).

Висновком про результати службової
перевірки від 03.04.2013 року встановлено
факт невиходу на службу без поважних
причин працівника Сихівського РВ ЛМУ
ГУ МВС України у Львівській області
(а.с. 104-105).

За результатами службової перевірки
начальником Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС
України у Львівській області
направлене подання вих. № 16/4-3218 від
03.04.2013 року начальнику ГУ МВС України у
Львівській області про звільнення з
органів внутрішніх справ лейтенанта
ОСОБА_1 (а.с.123).

Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки, визначені Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, що затверджене
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 року № 114 (у редакцій чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
далі - Положення.

Відповідно до п. 64 «є» Положення, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за порушення
дисципліни.

Наказом ГУ МВС України у Львівській
області № 111 о/с від 04.04.2013 року «По
особовому складу», відповідно до
Положення звільнено з органів
внутрішніх справ у запас за п. 64 «є» (за
порушення дисципліни) лейтенанта
міліції ОСОБА_1 (М-147609),
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Сихівського районного відділу ЛМУ ГУ
МВС, з 04.04.2013 року. (а.с.100-102).

Наказом ГУ МВС України у Львівській
області № 135 о/с від 15.04.2014 року «По
особовому складу» внесено зміни до
наказу ГУ МВС України у Львівській
області № 111 о/с від 04.04.2013 року «По
особовому складу» в частині дати
звільнення ОСОБА_1 і перенесено дату
звільнення на 10.04.2013 року. Підстава:
довідка про тимчасову
непрацездатність від 09.04.2013 року № 25
видана Львівською обласною клінічною
лікарнею (а.с.152).

Суд апеляційної інстанції
погоджується із думкою апелянта про те,
що встановлені у ході проведеної
відповідачем перевірки факти
неодноразового невиходу на службу
ОСОБА_1 без поважних причин, виходячи із
субсидіарного застосування приписів
Положення та Кодексу законів про працю,
свідчать про вчинення ним вказаними
діями порушень службової дисципліни.

При цьому покликання позивача на те, що
ним було подано відповідачу відповідні
листки непрацездатності за періоди, що
ставляться йому у провину, які з
невідомих йому причин не було взято до
уваги, а також повідомлялося
керівництво про причини своєї
відсутності на службі у телефонному
режимі, на переконання апеляційного
суду, є голослівними і суперечать
матеріалам справи, а тому до уваги не
приймаються.

Проведення відповідачем замість
службового розслідування службової
перевірки за фактом невиходу позивача
ОСОБА_1 на службу з невідомих причин
само по собі не впливає на суть
встановлених нею обставин і не може
служити підставою для скасування
оскаржуваного позивачем наказу,
прийнятого за її наслідками, лише з цих
формальних підстав.

Висновок суду першої інстанції про те,
що під час проведення службової
перевірки не було забезпечено право
ОСОБА_1 на ознайомлення із затвердженим
висновком та з матеріалами перевірки,
на переконання апеляційного суду, є
безпідставними з огляду на відсутність
доказів про намагання позивача
скористатися таким правом та
встановлений у ході проведеної
перевірки факт його відсутності за
вказаним у особовій справі місцем
проживання, куди йому направлялася
відповідачем відповідна
кореспонденція. При цьому суд
апеляційної інстанції звертає увагу на
те, що навіть після того, як ОСОБА_1
стало відомо про проведення
відповідачем службової перевірки,
результати якої стали підставою для
звільнення його з органів внутрішніх
справ, він до керівництва Сихівського
РВ ЛМУ ГУ МВС України з рапортом чи
заявою щодо ознайомлення з матеріалами
перевірки не звертався і висновку
перевірки не оскаржував.

Одночасно апеляційний суд не
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що позивач не міг
ознайомитися з відповідною поштовою
кореспонденцією відповідача в силу
незалежних від нього причин, оскільки
ОСОБА_1 сам не повідомив Сихівський РВ
ЛМУ ГУ МВС України про тимчасову зміну
місця свого проживання.

Щодо покликання суду першої інстанції,
як на підставу поновлення ОСОБА_1 на
службі, на перебування його на день
прийняття наказу про звільнення 04.04.2013
року на лікарняному, суд апеляційної
інстанції звертає увагу на те, що на час
його прийняття про перебування
позивача у стані тимчасової
непрацездатності відповідачу відомо
не було.

Однак, у ході судового розгляду даної
справи представнику ГУ МВС України у
Львівській області стадо відомо про
даний факт і наказом від 15.04.2014 року № 135
о/с було внесено зміни до наказу ГУ МВС
України у Львівській області від 04.04.2013
року №111 о/с у частині дати звільнення
ОСОБА_1 та визначено датою його
звільнення перший робочий день після
тимчасової непрацездатності, а саме
10.04.2013 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
вважає, що з урахуванням наказу від
15.04.2014 року № 135 о/с відповідачем
визначено дату звільнення ОСОБА_1 10.04.2013
року у відповідності до вимог закону.

Одночасно суд апеляційної інстанції
звертає увагу на безпідставне
стягнення судом першої інстанції із
Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у
Львівській області грошового та
речового забезпечення на користь
позивача ОСОБА_1, оскільки вказаний
підрозділ органів внутрішніх справ не
був відповідачем у справі.

Разом із тим, виходячи з приписів п. 10 ч.
2 ст. 49 КАС України апеляційний суд не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного судового рішення у
повному обсязі, оскільки у частині
позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено,
а отже у цій частині постанова суду
першої інстанції не зачіпає інтересів
апелянта ГУ МВС України у Львівській
області.

З огляду на викладене апеляційний суд
приходить до переконання про те, що суд
першої інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, допустив
порушення норм матеріального права та
невідповідність своїх висновків
обставинам справи, а відтак
оскаржувана постанова у частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_1
підлягає скасуванню з прийняттям нової
про відмову у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207,
254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 08
травня 2014 року у справі № 813/4327/13-а у
частині задоволення позову ОСОБА_1 та
прийняти нову, якою у задоволенні таких
позовних вимог відмовити.

У решті постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 08
травня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Р.В.Кухтей

Постанова у повному обсязі складена 29
серпня 2014 року.