Справа № 806/7034/13-а
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року
Житомир справа № 806/7034/13-a

категорія 8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

за участі секретаря Бондаренка Д.А.,

за участі представника позивача Кутаха
Д.О., ОСОБА_2.,

за участі представника відповідача
Мезенцева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТІС Полісся" до
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень від 22.08.2013 №
та № ,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТІС Полісся" (далі -
позивач, ТОВ "ТІС Полісся") звернулось
до суду з позовом, в якому просить
скасувати податкові
повідомлення-рішення Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області (далі -
відповідач, Бердичівська ОДПІ) №
та № від 22.08.2013.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення винесені
Бердичівською ОДПІ на підставі акту
перевірки № 413/23-01/32085237 від 14.02.2012,
складеного в результаті позапланової
виїзної перевірки ТОВ "ТІС Полісся" з
питання правомірності обчислення
повноти та своєчасності сплати до
бюджету податку на прибуток та податку
на додану вартість за період з 01.10.2008 по
31.03.2011.

Зазначає, що відповідач, приймаючи
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення не врахував того,
що після складання акту перевірки
минуло більше року, а сам акт складався
на вимогу слідства та ґрунтувався на
припущеннях, які підлягали подальшій
перевірці в ході досудового слідства.
Позивач вважає, що дані податкові
повідомлення-рішення прийнятті
відповідачем без дотримання ним норм
законодавства.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просили їх
задовольнити з підстав, зазначених в
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав в
повному обсязі, посилаючись на
висновки акту перевірки. Зазначив, що
нарахування податків та штрафних
санкцій, здійснено законно та
обґрунтовано. Просив відмовити в
позові за безпідставністю.

Вислухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд дійшов висновку про
те, що позов підлягає задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі
направлень виданих Бердичівською ОДПІ
та згідно ст.10 Закону України "Про
державну податкову службу" на підставі
пп.20.1.4. п.20.1. ст.20, пп.75.1.2. п.75.1. ст.75,
пп.78.1.11. п.78.1. ст.78, пп.82.2. ст.82 ПК України
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ТОВ "ТІС
Полісся" з питання правомірності
обчислення повноти та своєчасності
сплати до бюджету податку на прибуток
підприємства та податку на додану
вартість за період з 01.10.2008 по 31.03.2011,
відповідно завдань, поставлених у
постанові старшого слідчого СВ ПМ ДПА у
Житомирській області по кримінальній
справі № 11/039004 від 23.01.2012 відповідно до
затвердженого плану перевірок. За
результатами якої складено акт №
413/23-01/32085237 від 14.02.2012 (а.с.20-70 т.1).

Перевіркою встановлено порушення:

- п.5.1. ст.5 Закону України від 28.12.1994 №
334/94-ВР "Про оподаткування прибутку
підприємств" (у редакції Закону України
від 22.05.1997 № 283/97-ВР, зі змінами та
доповненнями), занижено податок на
прибуток на загальну суму 1227423 грн, у
т.ч. за 2008 р. в сумі 133936 грн, за 1 квартал
2009 р. в сумі 100400 грн, за півріччя 2009 р. в
сумі 221510 грн; за 3 квартали 2009 р. в сумі
282710 грн; за 2009 р. в сумі 330902 грн; за 1
квартал 2010 р. в сумі 137112 грн; за півріччя
2010 р. в сумі 230801 грн, за 3 квартали 2010 р. в
сумі 430151 грн, за 2010 р. в сумі 519099 грн; за 1
квартал 2011 р. в сумі 243486 грн;

- пп.7.4.4. п.7.4. ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.1997 №
168-97-ВР (із змінами та доповненнями), в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся на загальну суму 761193 грн, в
тому числі за:

- жовтень 2008 р. в розмірі 15832 грн;
листопад 2008 р. в розмірі 85633 грн;
грудень 2008 р в розмірі 5683 грн; лютий 2009
р. в розмірі 19750 грн; березень 2009 р. в
розмірі 60570 грн; квітень 2009 р. в розмірі
296 грн; травень 2009 р. в розмірі 50658 грн;
червень 2009 р. в розмірі 45933 грн; липень
2009 р. в розмірі 11700 грн; серпень 2009 р. в
розмірі 12420 грн; вересень 2009 р. в розмірі
28044 грн; листопад 2009 р. в розмірі 27720 грн;
грудень 2009 р. в розмірі 10823 грн; січень
2010 р. в розмірі 20730 грн; лютий 2010 р. в
розмірі 17719 грн; березень 2010 р. в розмірі
71240 грн; квітень 2010 р. в розмірі 25482 грн;
червень 2010 р. в розмірі 49469 грн; липень
2010 р. в розмірі 47008 грн; серпень 2010 р. в
розмірі 59938 грн; вересень 2010 р. в розмірі
52533 грн; жовтень 2010 р. в розмірі 15902 грн;
листопад 2010 р. в розмірі 26100 грн;

- п.3 ст.198, п.4, 10 ст.201 ПК України від 02.12.2010
№ 2755-VI підприємством віднесено до
складу податкового кредиту ПДВ в сумі
75686 грн., в т.ч. лютий 2011 р. в розмірі 21505
грн; березень 2011 р. в розмірі 54180 грн.

На підставі вказаного акту 05.06.2013
Бердичівівською ОДПІ винесено
податкові повідомлення-рішення №
, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 1217482 грн, в тому числі
836879 грн - за основним платежем та 380603
грн за штрафними (фінансовими)
санкціями, та № , яким позивачу
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 1719393 грн, в
тому числі 1227423 грн - за основним
платежем та 491970 грн за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с.73-74 т.1).

Вказані податкові
повідомлення-рішення були оскаржені
позивачем в адміністративному порядку
до Державної податкової адміністрації
у Житомирській області ДПС України
(а.с.12-19 т.1).

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
16.08.2013 № 6257/К-С/10-205 про результати
розгляду первинних скарг контролюючий
орган скасував податкове
повідомлення-рішення Бердичівської
ОДПІ від 05.06.2013 № в частині
застосованої штрафної (фінансової)
санкції в сумі 190303 грн, в іншій частині
визначеного грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 836879
грн та штрафної (фінансової) санкції в
сумі 190300 грн залишено без змін та
повідомлення-рішення Бердичівської
ОДПІ від 05.06.2013 № в частині
застосованої штрафної (фінансової)
санкції в сумі 245985 грн, в іншій частині
визначеного грошового зобов'язання по
податку на прибуток в сумі 1227423 грн та
штрафної (фінансової) санкції в сумі
245985 грн залишено без змін (а.с.20-27 т.2).

За результатами розгляду даної скарги
відповідачем 22.08.2013 винесено нові
податкові повідомлення-рішення №
, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 1027179 грн, в тому числі
836879 грн - за основним платежем та 190300
грн за штрафними (фінансовими)
санкціями, та №
, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 1473408 грн, в тому числі 1227423 грн - за
основним платежем та 245985 грн за
штрафними (фінансовими) санкціями
(а.с.16, 18 т.2).

Отже, податкові повідомлення-рішення
Бердичівської ОДПІ від 05.06.2013
№ та № вважаються
відкликаними відповідно до п.60.4. ст.60
Податкового кодексу України (далі - ПК
України).

28.08.2013 позивачем оскаржено до
Міністерства доходів та зборів України
податкові повідомлення-рішення від
05.06.2013 та від 22.08.2013, проте рішенням №
13243/6/5888-10-01-13 від 15.10.2013 залишені без змін
(а.с. 7-13, 28-41 т.2).

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість висновків
відображених в акті від 14.02.2012
№ 413/23-01/32085237, а також мотивів,
покладених суб'єктом владних
повноважень в основу спірних рішень, на
відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 5.1. статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР, із
змінами і доповненнями (чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1. пункту 5.2.
статті 5 вказаного Закону до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до ч.4 п.п.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Нормами п.5.11. ст.5 вказаного Закону
передбачено, що установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Приписами п.п.11.2.1. п.11.2. ст.11 цього ж
Закону визначено, що датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

- або дата списання коштів з
банківських рахунків платника податку
на оплату товарів (робіт, послуг), а в
разі їх придбання за готівку - день їх
видачі з каси платника податку;

- або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Зі змісту викладених норм видно, що
законодавець у якості єдиної та
виключної підстави для невключення до
складу валових витрат, понесених
платником податку за наслідками
здійснення господарських операцій,
передбачає повну відсутність
розрахункових, платіжних та інших
документів, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Інших підстав для невключення до
складу валових витрат Закон України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" не містить.

Закон України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР, із
змінами і доповненнями, який діяв на
час виникнення спірних правовідносин
(далі - Закон № 168/97-ВР), визначав
платників податку на додану вартість,
об'єкти, базу та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету.

Відповідно до п.п.7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону №
168/97-ВР, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду. Якщо у подальшому
такі товари (послуги) починають
використовуватися в операціях, які не є
об'єктом оподаткування згідно зі
статтею 3 цього Закону або звільняються
від оподаткування згідно зі статтею 5
цього Закону, чи основні фонди
переводяться до складу невиробничих
фондів, то з метою оподаткування такі
товари (послуги), основні фонди
вважаються проданими за їх звичайною
ціною у податковому періоді, на який
припадає початок такого використання
або переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту (підпункт
7.4.4. пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону).

Згідно п.п.7.4.5. п.7.4 цього Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит,
відповідно до пп. 7.5.1 п.7.5 ст.7 даного
Закону, вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг); Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 ст. 7
даного Закону передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Податковий кодекс України, який набрав
чинності з 01.01.2011, регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
(пункт 1.1. статті 1 ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.181. пункту 14.1.
статті 14 ПК України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів на митну
територію України; вивезення товарів
за межі митної території України;
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом (пункт 185.1. статті 185 ПК
України).

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. статті 198 цього Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.198.6. статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пунктів 201.4.,
201.10. статті 201 ПК України податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця. Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Аналізуючи положення Законів України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", "Про податок на додану
вартість" та Податкового кодексу
України суд зазначає, що норми вказаних
законів передбачають як підставу для
невключення до складу валових витрат
та податкового кредиту сум податку -
відсутність первинних документів, що
підтверджують реальність виконання
господарської операції.

Отже, згідно вимог податкового
законодавства наявність податкової
накладної для визначення податкового
кредиту та валових витрат є
обов'язковою.

Встановлено, що ТОВ "ТІС Полісся" як
суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа зареєстроване
виконавчим комітетом Бердичівської
міської ради 31.07.2002 та як платник
податків перебуває на податковому
обліку в Бердичівській ОДПІ (а.с.43 т.2).

В акті перевірки зазначено, що під час
перевірки встановлено, що ТОВ "ТІС
Полісся" протягом періоду з 01.01.2008 по
31.03.2011 перебувало у
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ "Інварс постач",
ТОВ "Леміш груп", ПП "Охторг", ТОВ
"Укртехномас-сервіс", ТОВ "Укрземстрой",
ТОВ " Торговий дім "Доар", ТОВ
"Кеплер-консалт", ТОВ "Рутарес консалт",
ТОВ "Екостатус компані", ТОВ
"Есто-тренд", ТОВ "Макростаб", ТОВ "Домен"
(а.с.23 т.1).

Так, в акті перевірки працівники
контролюючого органу зробили висновок
про те, що операції, які виконувалися
між ТОВ "ТІС Полісся" та ТОВ
"Укрземстрой", ТОВ "Торговий дім "Доар",
ТОВ "Кеплер-консалт", ТОВ "Рутарес
консалт", ТОВ "Екостатус компані", ТОВ
"Есто-тренд", ТОВ "Макростаб", ТОВ "Домен"
мають ознаки нікчемності, оскільки у
контрагентів відсутні трудові ресурси,
складські приміщення, виробничі
потужності для здійснення будь-якого
виду діяльності, вбачається проведення
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій надання
податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
зобов'язання, зокрема, у випадках, коли
операції здійснюються через
посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру. У ТОВ
"Інварс постач", ТОВ "Укрземстрой", ТОВ
"Торговий дім "Доар", ТОВ
"Кеплер-консалт", ТОВ "Рутарес консалт",
ТОВ "Екостатус компані", ТОВ
"Есто-тренд", ТОВ "Макростаб", ТОВ "Домен"
відсутні необхідні умови для ведення
господарської діяльності, відсутні
основні фонди, технічний персонал,
виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби, згідно
ч.1,5 ст.203, п.1,2 ст.215, ст.228 Цивільного
кодексу України угоди мають ознаки
нікчемності. Операції з поставки не
містять у суті своїй розумних
економічних або інших причин (ділової
мети) систематичного придбання з
продажу товарів та не спричиняють
реального настання правових наслідків;
по ланцюгу з вказаними контрагентами
порушують ст.228 ЦК України щодо
укладення правочину, який суперечить
моральним засадам суспільства, а також
порушують публічний порядок,
спрямований на заволодіння майном
держави, дохідної частини бюджету, а
отже є нікчемними (а.с.34-35 т.1).

Такий висновок перевіряючими
зроблений у зв'язку з відсутністю
первинних бухгалтерських документів
та за даними інформаційних баз даних
АІС "РПП", ПДС, АС "Аудит", "Облік", що
використовуються в Бердичівській ОДПІ
(а.с.27, 34 т.1).

Суд зазначає, що такий висновок
контролюючого органу є помилковим,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.10.2011 та 13.01.2012 в
приміщенні позивача було проведено
обшук та виїмку документів папками, без
належного опису та залишення копій на
підприємстві, що підтверджується
копіями протоколів обшуку від 05.10.2011 та
від 13.01.2012 (т.1 а.с.110-118).

Відповідно до вимог ст.11 КАС України
судом вжито заходи необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі та
витребовано від Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області матеріали кримінальної справи
№ 0603/4306/12 по обвинуваченню директора
ТОВ "ТІС Полісся" ОСОБА_2. у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.212 КК
України

Постановою Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 23.07.2012 у даній кримінальній
справі звільнено ОСОБА_2 від
кримінальної відповідальності за ст.212
ч.2 КК України на підставі ст.212 ч.4 КК
України, у зв'язку з повною сплатою
податків та відшкодуванням шкоди
завданої державі внаслідок
несвоєчасної їх сплати до притягнення
його до кримінальної відповідальності,
кримінальну справу провадженням
закрито (а.с.77-90). Даною постановою
встановлено, зокрема, що ОСОБА_4,
реалізуючи свій злочинний умисел,
направлений на пособництво директору
ТОВ "ТІС Полісся" ОСОБА_2 в умисному
ухиленні від сплати податків у значних
розмірах, в період з вересня 2009 року по
грудень 2010 року, у відповідних звітних
періодах, з метою відображення в
бухгалтерському та податковому
обліках ТОВ "ТІС Полісся" проведення
безтоварних операцій та як наслідок
безпідставного формування податкового
кредиту з ПДВ, надавав ОСОБА_2 реквізити
задіяних в злочинній схемі фіктивних
ТОВ "Інварс Постач", ТОВ "Леміш груп", ПП
"Охторг", ТОВ "Укртехномас-сервіс". При
цьому, ОСОБА_2, який діяв за попередньою
змовою з ОСОБА_4, було достовірно
відомо, що фактично ТОВ "ТІС Полісся"
ніякі товари (роботи, послуги) у
фіктивних підприємств не придбавало, а
отже документально оформлені, начебто
проведені, господарські операції
носять характер безтоварності, а їх
спільний умисел направлено перш за все
на умисне ухилення від сплати податків
у значних розмірах. За таких обставин,
фінансовим результатом використання
даної злочинної схеми є несплата
податку на додану вартість при
здійсненні фінансової-господарської
діяльності з продажу товарів (робіт,
послуг), що в свою чергу призводить до
фактичного ненадходження до
державного бюджету коштів у значних
розмірах. Таким чином, директор ТОВ "ТІС
Полісся" ОСОБА_2, діючи за попередньою
змовою з ОСОБА_4, в порушення п.п.7.4.5. п.7.4.
ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість" № 168/97 від 03.04.1997 (зі
змінами та доповненнями), в період з
вересня по грудень 2009 року, з березня по
серпень 2010 року та в грудні 2010 року,
діючи умисно, протиправно, посягаючи на
встановлений законодавством порядок
здійснення підприємницької діяльності
і в першу чергу оподаткування, шляхом
перенесення податкових зобов'язань по
сплаті ПДВ на фіктивні ТОВ "Інварс
Постач", ТОВ "Леміш груп", ПП "Охторг", ТОВ
"Укртехномас-сервіс", умисно ухилився
від сплати податку на додану вартість в
сумі 421636 грн, що призвело до фактичного
ненадходження до бюджету коштів у
значних розмірах.

Постановою Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 24.01.2013 виправлено описку у
резолютивній частині постанови
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 23.07.2012,
допущену при написанні імені
обвинуваченого.

Суд зазначає, що працівниками
контролюючого органу було встановлено,
що при перевірці в м.Житомирі,
вул.Войкова,7 вилучених працівниками
УПМ ДПА в Житомирській області, на
підставі протоколів вилучення від
05.10.2011 та 19.01.2012 по кримінальній справі
від 30.09.2011 № 039004/11 оригіналів
документів не було встановлено в
наявності первинних бухгалтерських
документів від ТОВ "Домен", ТОВ
"Есто-Тренд", ТОВ "Рутарес Консалт", ТОВ
"Укрземстрой", ТОВ "Макростаб" (а.с.27-28
т.1).

Для з'ясування всіх фактичних обставин
справи судом було викликано в якості
свідків перевіряючих, які складали акт
№ 413/23-01/32085237 від 14.02.2012.

Так, свідок ОСОБА_5 показав, що надійшов
лист з Житомирської області на
проведення позапланової перевірки на
підставі кримінальної справи № 11039004
від 23.02.2011, в ході розслідування якої
були вилучені документи, за якими була
проведена перевірка. Перевірка
проводилась в приміщенні податкової за
адресою: м.Житомир, вул. Войкова. Чи
робились запити на підприємство про
витребування документів та чи існував
опис документів, які передавалися він
не пам'ятає. Їм для перевірки були
надані документи, які лежали на столах,
в папках і вони з ними ознайомлювалися.
Там були якісь реєстри, видаткові
накладні. Пояснення дирекції ТОВ "ТІС
Полісся" вже були відібрані
працівниками податкової міліції. Він
особисто ні з ким з підприємства не
спілкувався. Крім того, показав, що не
пам'ятає чи запитувалися акти
інвентаризації. Висновки щодо
фіктивності контрагентів були
складені на підставі бази даних, а саме
співставлення податкового кредиту і
податкового зобов'язання, і на підставі
тих документів, які були надані для
перевірки. До того ж були перевірки
підприємства за інші періоди, які також
були відображені в цьому акті. Всі
контрагенти ТОВ "ТІС Полісся", які
зазначені в акті були в базі даних на
момент перевірки, і були відомості, що
по ним проводилась ліквідаційна
процедура, 16 стан. База вважала, що
дійсно контрагент сумнівний.
Сумнівність контрагента полягала в
тому, що ліквідаційна процедура
тривала, а вони здійснювали закупки. На
момент перевірки було написано в базі,
що є постанова суду про ліквідаційну
процедуру підприємства.

Свідок ОСОБА_6 показав, що за постановою
слідчого, за місцем перевірки всі
документи були вилучені та знаходилися
території Житомирської обласної
податкової інспекції у податковій
міліції, по яким він і проводив
перевірку. Коли вони прийшли на
перевірку їм було надано тільки
частину документів та акт вилучення в
якому було зазначено, що документи
знаходяться в Житомирській обласній
податковій інспекції. На основі цього
вони зробили запит в Житомирську
обласну податкову інспекцію про допуск
їх до документів або надання копій тих
документів які були вилучені. Їм був
наданий допуск тільки до постанови
відкриття провадження по кримінальній
справі та до самої кримінальної справи.
Під час перевірки вони звертались до
начальника підприємства із запитом
надати всі документи яких не вистачає,
але їм надали тільки копію акту
вилучених документів. Висновок про те,
що контрагенти займалися фіктивною
підприємницькою діяльністю був
зроблений на підставі бази даних. Крім
того, свідок показав, що всі
контрагенти позивача були платниками
податків, проте не зміг пояснити чи всі
контрагенти були платниками ПДВ та чи
існували на момент перевірки судові
рішення про визнання недійсними угод
між підприємством позивача та
постачальниками. Свідок зазначив, що
висновок про фіктивність
господарських операцій був зроблений
на підставі постанови слідчого про
призначення перевірки, звітності, що
містилася на паперових носіях та
відсутності податкових та видаткових
накладних, інших оригіналів документів
бухгалтерської звітності та отриманої
інформації з бази даних. Під час
перевірки інвентаризацію на
підприємстві не проводили. Дані
попередніх перевірок були враховані
під час складання акту перевірки від
14.02.2012

В матеріалах даної справи містяться
копії документів, які приєднані до
матеріалів даної справи та
підтверджують реальність операцій
позивача з контрагентами.

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ "Кеплер-Консалт" в
матеріалах справи наявні податкові
накладні (а.с.226-229, 236-237 т.5, а.с.62-67 т.7),
видаткові накладні (а.с.230-235 т.5, а.с.55-61
т.7). Оплата позивачем поставленої
продукції підтверджується копіями
платіжних доручень (а.с.113, 108 т.2).

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ "Есто-тренд" встановлено
наявність податкових накладних (а.с.240,
242-243 т.5) та видаткових накладних
(а.с.238-239, 241 т.5). Оплата позивачем
поставленої продукції підтверджується
копіями виписок за особовим рахунком
та платіжних доручень (а.с.58-59, 108 т.2).

Судом також встановлено, що 21 квітня 2010
року ТОВ "ТІС Полісся" (Покупець) та ТОВ
"Макростаб" (Продавець) було укладено
договір купівлі-продажу № 21/04-01,
відповідно до якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю товар, а Покупець прийняти і
оплатити товар в строк та на умовах
визначених цим Договором (а.с.40-42 т.3).

Факт виконання договору
підтверджується податковими
накладними (а.с.84, 191, 196, 242 т.3, а.с.26, 30, 41,
53, 56, 62, 70 т.4, а.с.244-250 т.5, а.с.1-4, 24-32, 97-100,
215-233 т.6), видатковими накладними (а.с.69-70,
82-83, 190, 195, 240 т.3, а.с.21, 28, 40, 52, 55, 60, 68 т.4,
а.с.21, 28, 40, 52 т.5, а.с.6-7, 9-23, 40-41, 48, 54-55, 87, 90,
92, 94-95, 190, 192, 194-196, 198, 201-204, 206, 241 т.6),
рахунками-фактурами (а.с.33-36, 38, 43-45, 59-77,
91, 93, 96, 189, 191, 193, 197-198, 200 т.6), заявками
(а.с.40-41, 46, 58 т.6), товаро-транспортними
накладними (а.с.192, 199 т.3, а.с.24, 43, 54, 63 т.4,
а.с.42, 49-50, 53, 56, 79-80, 82, 84, 86, 89, 185, 187, 199, 205,
207-208, 211-212, 214, 242 т.6), актом звірки
взаємних розрахунків (а.с.140-142 т.11).
Оплата позивачем поставленої
продукції підтверджується копіями
платіжних доручень (а.с.68-70, 82-83, 88-89, 107-111,
135, 149, 164-169, 171, 174-189, 193-194, 200-201 т.3, а.с.27, 44,
57, 59, 64-65, 67 т.4).

Крім того, постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від 13
лютого 2012 року у адміністративній
справі № 0670/12148/11, яка набрала законної
сили 10.05.2012 р. встановлено, що 21 квітня
2010 року ТОВ "Тіс Полісся" (який виступає
як Покупець) та ТОВ "Макростаб" (який
виступає як Продавець) було укладено
договір купівлі-продажу № 21/04-01 від
21.04.2010 із додатком до договору № 1 від
09.03.2011, відповідно до якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю товар, а Покупець прийняти і
оплатити товар в строк та на умовах
визначених цим Договором. На виконання
умов договору, позивачу було передано у
власність товар та видані податкові та
видаткові накладні від 04.03.2011, 10.03.2011,
18.03.2011, 31.03.2011. З матеріалів справи
вбачається, що факт вчинення
господарських операцій між ТОВ "Тіс
Полісся" та ТОВ "Макростаб"
підтверджується договором
купівлі-продажу № 21/04-01 від 21.04.2010,
податковими та видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними та
банківськими виписками. Надані ТОВ "Тіс
Полісся" документи дають підстави для
висновку про сплату підприємством сум
податку на додану вартість в ціні
придбання товарів у ТОВ "Макростаб",
який видавав позивачу податкові
накладні (а.с.91-97 т.1).

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2012
року у адміністративній справі №
0670/180/12, яка набрала законної сили 27.06.2012
також встановлено, що між позивачем та
ТОВ "Макростаб" були господарські
відносини, що зумовлені договором
купівлі-продажу від 21.04.2010. Постановою
Житомирського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2012
року у адміністративній справі №
0670/6381/12, яка набрала законної сили 21.02.2013
також встановлено, що між позивачем та
ТОВ "Макростаб" були господарські
відносини, що зумовлені договором
купівлі-продажу № 03/05/2010 від
20.01.2010 (а.с.98-109 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, факт вчинення господарських
операцій між ТОВ "ТІС Полісся" та ТОВ
"Макростаб" згідно договорів
купівлі-продажу № 03/05/2010 від 20.01.2010, №
21/04-01 від 21.04.2010 із додатком до договору
№ 1 від 09.03.2011 встановлений вказаними
постановами Житомирського окружного
адміністративного суду, а тому дані
обставини не потребують доказування.

Також судом, встановлено що між
позивачем ("Покупець") та ТОВ "Домєн"
("Продавець") укладено договір
купівлі-продажу № 03/05/2010 від 20.01.2010
(а.с.235-236 т.2), відповідно до умов якого
"Продавець" зобов'язується передати
товар у власність "Покупця", а "Покупець"
зобов'язується прийняти та оплатити
цей товар. Найменування, асотримент,
кількість та ціна товару узгоджуються
сторонами і зазначаються в
Специфікації на кожну окрему поставку,
яка є невід'ємною частиною Договору.
Загальна сума Договору визначається
сумою специфікацій, доданих до даного
Договору, які є невід'ємною його
частиною. Оплата за товар проводиться
шляхом безготівкового перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
"Продавця", згідно виставленого
рахунку.

Судом встановлено, що фактично умови
Договору, укладеного між позивачем та
ТОВ "Домєн", виконані сторонами.

Факт виконання договору
підтверджується наступними
документами: податковими накладними
(а.с.122, 124, 127, 129 т.2, а.с.36, 45, 85, 173 т.3,
а.с.244-250, т.5, а.с.1-4, 106-110, 114-115, 127-131, 163-131,
141-146, 173 т.6, а.с.160-161, 163, 165-166 т.11),
видатковими накладними (а.с.126, 131 т.2,
а.с.44, 87, 172 т.3, а.с.8, 42, 104, 111, 124, 132-140, 172 т.6,
а.с.159, 162, 164, 167-168 т.11),
рахунками-фактурами (а.с.105, 118-123, 125-126
т.6), актами звірки (а.с.112-113 т.6),
товаро-транспортними накладними
(а.с.116-117 т.6), специфікаціями (а.с.237-238 т.2,
а.с.155-160 т.6), виписками за особовим
рахунком, платіжними дорученнями (а.с.77,
109, 112, 114-115, 117-121, 123, 125, 128, 130 т.2, а.с.37, 43, 86,
150-151, 170 т.3, а.с.58, 66 т.4 ).

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ "Інварс Постач", судом
встановлено, що між позивачем
("Замовник") та ТОВ "Інварс Постач"
("Постачальник") укладено договір № б/н
від 04.01.2010 (а.с.170-171 т.6), відповідно до
умов якого "Постачальник"
зобов'язується здійснити поставку
сировини та матеріалів та передати
накладними у власність цю продукцію, а
замовник зобов'язується прийняти та
своєчасно оплатити Продукцію на умовах
даного договору.

Факт виконання договору
підтверджується наступними
документами: податковими накладними
(а.с.165-167 т.6), видатковими накладними
(а.с.162-164, 168 т.6), рахунками- фактурами
(а.с.169 т.6).

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ "Укрземстрой"
встановлено що між позивачем
("Покупець") та ТОВ "Укрземстрой"
("Продавець") укладено договір
купівлі-продажу № 06/02/2010 від 02.02.2010
(а.с.1-3 т.3), відповідно до умов якого
"Продавець" зобов'язується доставити, а
"Покупець" зобов'язується прийняти та
оплатити цей товар вказаний в
рахунку-фактурі, яка є невід'ємною
частиною Договору.

Судом встановлено, що фактично умови
Договору, укладеного між позивачем та
ТОВ "Укрземстрой", виконані сторонами.
Факт виконання договору
підтверджується податковими
накладними (а.с.17, 19, 21, 23, 39 т.3),
видатковими накладними (а.с.3, 16, 18, 20, 22, 38
т.3).

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ "Торговий дім Доар"
встановлено наявність податкових та
видаткових накладних (а.с.33, 47-48 т.4),
рахунків-фактур (а.с.32, 46 т.4),
товаро-транспортної накладної (а.с.50
т.4). Оплата поставленої продукції
підтверджується копіями платіжних
доручень (а.с.31, 45 т.4).

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ "Кеплер-Консалт"
встановлено наявність видаткових
накладних (а.с.227, 230-235 т.5, а.с. 55-61 т.7),
податкових накладних (а.с.226, 228-229, 236-237
т.5, а.с.62-66 т.7). Оплата придбаного товару
підтверджується копіями виписки за
особовим рахунком та платіжного
доручення (а.с.91-93, 110-111 т.2).

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ "Рутарес консалт" наявні
податкова та видаткова накладні
(а.с.233-234 т.2). Оплата поставленої
продукції підтверджується платіжним
дорученням (а.с.232 т.2).

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" 16.07.1999 № 996-XIV, із
змінами і доповненнями (далі - Закон №
996-XIV), визначено, що первинниим є
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Пунктом 1.2. Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 N 88, із змінами і доповненнями,
передбачено, що господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.2.1 вказаного Положення).

Статтею 9 Закону № 996-XIV передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Досліджені судом податкові накладні
відповідають вимогам ч.2 ст.9 вказаного
Закону № 996-XIV, п.7.2. ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість", п.201.1
ст.201 ПК України та наказам Державної
податкової адміністрації України від 30
травня 1997 року N 165 "Про затвердження
форми податкової накладної та порядку
її заповнення", від 21 грудня 2010 року N 969
"Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення " і в
судовому засіданні даний факт
відповідач не спростував.

Використання придбаної продукції у
господарській діяльності
підтверджується накладними, актами
списання матеріалів та сировини
(а.с.60-73, 78-85, 174-186, 239-250 т.2, а.с.4-15, 24-35, 46-67,
71-81, 90-106, 112-134, 136-148, 152-163, 202-220, 243-250 т.3,
а.с.1-20, 34-39, 49, 71-89 т.4).

Крім того, відповідно до роз'яснень
наданих Вищим адміністративним судом
України сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце
(інформаційний лист від 01.11.2011 року №
1936/11/13-11).

Щодо посилання податкового органу на
нікчемність укладених договорів між
ТОВ "Інварс постач", ТОВ "Укрземстрой",
ТОВ "Торговий дім "Доар", ТОВ
"Кеплер-консалт", ТОВ "Рутарес консалт",
ТОВ "Екостатус компані", ТОВ
"Есто-тренд", ТОВ "Макростаб", ТОВ "Домен",
то слід зазначити наступне.

Підставою для недійсності правочину,
відповідно до ст.215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно із ст.228 ЦК України, правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним. Правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 визначено, що при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України, має враховуватись вина, яка
виражається у намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однієї зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

При визнанні угоди нікчемною
контролюючим органом не дотримано
зазначених вимог законодавчих норм,
тобто не встановлено вини та умислу
позивача, спрямованих на заволодіння
державним майном, порушення публічного
порядку.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення договорів між ТОВ
"ТІС Полісся" та ТОВ "Інварс постач", ТОВ
"Укрземстрой", ТОВ "Торговий дім "Доар",
ТОВ "Кеплер-консалт", ТОВ "Рутарес
консалт", ТОВ "Екостатус компані", ТОВ
"Есто-тренд", ТОВ "Макростаб", ТОВ "Домен"
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства.

До справи Бердичівською ОДПІ не надано
рішення суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
фіктивності здійснених позивачем
господарських операцій. Висновок
відповідача про фіктивність
господарської операції носить
характер припущення, яке не
підтверджено належними доказами.

Здійснення господарських операцій з
вказаними контрагентами підтверджено
належним чином оформленими
податковими накладними, договорами
поставки.

Акт перевірки не містить жодних
доказів, які б підтверджували, що зміст
зазначених договорів не відповідає
дійсним намірам сторін щодо набуття
цивільних прав і обов'язків чи свідчить
про намір сторін ухилитися від
оподаткування доходів, отриманих
внаслідок виконання господарських
зобов'язань, що виникли на підставі цих
договорів.

Таким чином, правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Докази на спростування факту поставки
від ТОВ "Інварс постач", ТОВ
"Укрземстрой", ТОВ "Торговий дім "Доар",
ТОВ "Кеплер-консалт", ТОВ "Рутарес
консалт", ТОВ "Екостатус компані", ТОВ
"Есто-тренд", ТОВ "Макростаб", ТОВ "Домен"
відповідачем не надані.

Крім того, посилання контролюючого
органу на відсутність у контрагентів
трудових ресурсів, складських
приміщень, виробничих потужностей для
здійснення будь-якого виду діяльності,
основних фондів, технічного персоналу,
виробничих активів, транспортних
засобів, що є підставою для висновку
про відсутність у позивача права на
включення витрат та складу валових та
сум податку на додану вартість до
складу податкового кредиту, є
помилковими з огляду на те, що чинне
податкове законодавство не ставить у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання визначення
складу податкового кредиту та
формування валових витрат поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Крім того, відповідачем не надано
доказів того, що на момент здійснення
вказаних господарських операцій
свідоцтва платника ПДВ вказаних
контрагентів були анульовані.

Відповідно до ст.69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Частиною другою цитованої
статті серед іншого встановлюється, що
докази суду надають сторони, які беруть
участь у справі.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 статті 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Серед критеріїв оцінювання судом
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, є принцип законності, що
закріплений у ч.2 ст.19 Конституції
України, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України,

З огляду на припис наведених норм
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішень
контролюючого органу, яким платнику
податків донараховані податкові
зобов'язання, контролюючий орган має
доводити недобросовісність платника
податків. Будь-яких беззаперечних та
достатніх доказів, які б могли свідчити
про недобросовісність позивача при
формуванні сум податкового кредиту та
валових витрат відповідачем - суб'єктом
владних повноважень, суду не надано.

Згідно із частиною 2 статтею 61
Конституції України, норми якої є
нормами прямої дії, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Відповідно до частини 1 статті 67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

У разі наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку.

ПК України або ж іншим
нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформлених
первинних документів, не встановлено
обов'язку для позивача здійснювати
контроль за веденням господарської
діяльності та зобов'язань сплати
податку до бюджету контрагентами.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість вимог
позивача і задовольняє позов
підприємства в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Отже, сплачений
судовий збір в розмірі 2294 грн, що
підтверджується квитанцією підлягає
відшкодуванню на користь позивача з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 22.08.2013 за № та №
.

Стягнути на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "ТІС
Полісся" з Державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби України у
Житомирській області 2294,00 грн
сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Панкеєва