Справа № 148/177/13-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 148/177/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Карнаух
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Гонтарук В. М.

судді: Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області на постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
19 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом про визнання
дій незаконними та зобов'язання
вчинити певні дії.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 19 лютого 2014
року адміністративний позов
задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не
з'явились. Про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи,
що судом участь сторін в судовому
засіданні не визнавалась обов'язковою,
колегія суддів прийшла до висновку
щодо можливості апеляційного розгляду
справи в порядку письмового
провадження у відповідності до пункту 2
частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1
статті 41 КАС України у випадку неявки в
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, під час судового
розгляду повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а ухвалу суду
першої інстанції -без змін з наступних
підстав.

Відповідно до фактичних обставин
справи позивач є дитиною війни.

Позивач перебуває на обліку в
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області та отримує пенсію за віком.

Статтею 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
підвищення до пенсії виплачується
особам, які є інвалідами у розмірі 50%
надбавки, встановленої для учасників
війни.

Проте, у 2008 році відповідно до Закону
України „Про Державний бюджет України
на 2008-2010 роки" та зміни до Закону
України "Про бюджет на 2011 рік" і по
Постанові Кабінету Міністрів №745 від
06.07.2011 року... дітям війни до пенсії
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни", відповідно до Закону призначена
надбавка для дітей війни в розмірі 49,80
грн..

Позивач вважає, що вищезазначене
підвищення до пенсії, як дитині війни,
виплачується у розмірі значно нижчому,
ніж це передбачено Законом України "Про
соціальний захист дітей війни" від 18
листопада 2004 року.

Не погоджуючись з даними обставинами
позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови виходив з
обґрунтованості та доведеності
позовних вимог, а відтак наявності
правових підстав для апеляційної
скарги відповідача відсутні.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Законом України „Про Державний бюджет
України на 2007 рік" від 19.12.2006 року №489-V",
було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни" від 18.11.2004 року №2195-IV.

Проте, Рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007
положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік" з
урахуванням ст.111 цього Закону визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним).

Відповідно до п. 41 розділу ІІ
Закону України „Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України"
внесено зміни до ст. 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни" і
дітям війни до пенсії або щомісячного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни - 10%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Згідно Рішення Конституційного
Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року
Положення п. 41 розділу ІІ Закону
України „Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" були
визнані такими, що не відповідають
Конституції України.

Вищезазначеним Рішенням
Конституційного Суду України, зокрема
в п. 4.4. було встановлено, що законом про
Державний бюджет не можна вносити
зміни до інших законів, зупиняти їх дію
чи скасовувати їх, оскільки з
об"єктивних причин це створює
протиріччя у законодавстві, і як
наслідок - скасування та обмеження прав
і свобод людини і громадянина. У разі
необхідності зупинення дії законів,
внесення до них змін і доповнень,
визнання їх не чинними мають
використовуватися окремі закони.

Згідно ст. 22 Конституції України, права
і свободи людини і громадянина,
закріплені цією Конституцією, не є
вичерпними. Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Згідно ст. 64
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією.

Відповідно ч. 2 ст. 152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані не
конституційними, втрачають чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 01.11.1996
року "Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя"
Верховний суд України вказав, що
оскільки Конституція України має
найвищу юридичну силу, а її норми є
нормами прямої дії, суди при розгляді
конкретних справ мають оцінювати зміст
будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акту з точки зору
його відповідності Конституції і в
усіх необхідних випадках
застосовувати Конституцію як акт
прямої дії.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму
Верховного суду України від 13.06.2007 р. № 8
"Про незалежність судової влади" не
підлягають застосуванню закони та інші
нормативно-правові акти, що скасовують
конституційні права і свободи людини
та громадянина, а також нові закони, які
звужують зміст та обсяг встановлених
Конституцією України і чинними
законами прав і свобод.

В своєму рішенні Конституційний Суд
України №20-рп/2004 від 01.12.2004 року
однозначно підтвердив свою правову
позицію з цього питання в ч. 3 п.6, що
оскільки для значної кількості
громадян України пільги, компенсації і
гарантії , право на які передбачено
чинним законодавством, є додатковим до
основних джерел існування, необхідною
складовою конституційного права на
забезпечення достатнього життєвого
рівня (ст.. 48 Конституції України), який
принаймні не може бути нижчим від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом (ч. 3 с. 46 Конституції України),
то звуження змісту та обсягу цього
права шляхом прийняття нових законів
або внесення змін до чинних законів за
ст.. 22 Конституції України не
допускається. Зупинення його дії
можливе за умови введення відповідно
до п. 31 ч. 1. ст.. 85, п. 19 ч. 1 ст. 92
Конституції України надзвичайного
стану (ст. 64 Конституції України").

Таким чином, вище наведені положення
частини 4 статті 54 та статті 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи" є чинними у
редакції до внесення змін до них
Законом України „Про державний бюджет
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

На даний час Закони України "Про
державний бюджет України на 2011 рік",
"Про державний бюджет України на 2012 рік"
та "Про державний бюджет України на 2013
рік" втратили чинність.

Законом України "Про Державний бюджет
на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №719-VII, що
набрав чинності з 1 січня 2014 року (пункт
1 Прикінцевих положень Закону) такі
обмеження не встановлені.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2014
року є чинними і підлягають
застосуванню: частина 4 статті 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в редакції,
відповідно до якої державна пенсія для
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою по 3 групі
інвалідності не може бути нижчою 6
мінімальних пенсій за віком та статті 50
цього Закону України, в редакції,
відповідно до якої інвалідам 3 групи,
віднесеним до категорії 1 потерпілих
від Чорнобильської катастрофи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком.

За таких обставин справи, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку, відтак подана
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.На
даний час Закони України "Про державний
бюджет України на 2011 рік", "Про
державний бюджет України на 2012 рік" та
"Про державний бюджет України на 2013 рік"
втратили чинність.

Законом України "Про Державний бюджет
на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №719-VII, що
набрав чинності з 1 січня 2014 року (пункт
1 Прикінцевих положень Закону) такі
обмеження не встановлені.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області залишити без задоволення, а
постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 19 лютого 2014
року - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Гонтарук В. М.

Судді
Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.