Справа № 826/4553/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4553/14
інстанції:Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 16 травня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Контакт» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№07 від 18.12.2013 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 травня 2014 року адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, податковим органом
проведено позапланова невиїзна
перевірка ТОВ «Інтер - Контакт» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійснені
господарських операцій з ТОВ «ТКС ПОЛ»
за період березень-квітень 2013 року.

За результатами перевірки позивача,
відповідачем було складено акт від
28.11.2013р. № 701/26-55-22-07/19350056, яким
зафіксовані виявлені під час перевірки
порушення позивачем норм податкового
законодавства України, а саме: п.198.6
ст.198 Податкового кодексу України
внаслідок чого занижено суму ПДВ, яка
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет на загальну суму 165414,00 грн., ч.1
ст.203, 215, 228 Цивільного кодексу України в
частині недодержання в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених з ТОВ «ТКС ПОЛ» за період
березень-квітень 2013 року.

У зв'язку з виявленими порушеннями, на
підставі вказаного акта перевірки,
відповідачем було прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
18.12.2013 р. № 07, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
165414,00 грн. і застосовані штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 41354,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати нечинними та
скасувати податкове
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що операції позивача з ТОВ
«ТКС ПОЛ» здійснені в межах його
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
первинними документами, що є
свідченням добросовісності позивача
при здійсненні вказаних операцій.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними та погоджується із
таким висновком суду першої інстанції,
з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Доказом того, що в структурі активів та
власному капіталі позивача та його
контрагента виникли зміни є наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між TOB «Інтер - Контакт» (Замовник) із TOB
«ТКС ПОЛ» (Підрядник) укладено Договір
№37/12т І-К від 25.12.2012 року про виконання
робіт, відповідно до умов якого
Замовник доручає, а Підрядник приймає
на себе виконання робіт по
капітальному ремонту будівлі, що
належить Замовнику на правах
власності.

Згідно п.2.1., п.2.2. Договору, вартість
робіт по капітальному ремонту
зазначеної будівлі, складає 992802,00 грн.
Оплата виконаних по договору робіт
проводиться Замовником за фактично
виконані роботи протягом з (трьох)
календарних місяців на розрахунковий
рахунок Підрядника після узгодження і
підпису Замовником акту
приймання-здачі виконаних робіт на
території Замовника.

Сторонами Договору складені та
підписані довідки про вартість
виконаних будівельних робіт (витрати)
за квітень 2013 року та березень 2013 року
за формою № КБ-3, а також підсумкові
відомості ресурсів за березень 2013 року
та квітень 2013 року.

На підтвердження виконання умов
зазначеного договору, а також сплати
позивачем податку на додану вартість у
складі ціни за відповідні роботи, ТОВ
«ТКС ПОЛ» виписані позивачу наступні
первинні документи: акти виконаних
робіт, податкові накладні. Крім того,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що оплата позивачем
виконуваних контрагентом робіт
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень та
виписками з банку.

Отже, враховуючи викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що якщо
платник податку на додану вартість,
придбав товари (роботи, послуги) для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності, при цьому
сплатив у складі вартості цих товарів
(робіт, послуг) податок на додану
вартість і це підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами, він має право віднести
сплачені ним суми податку до складу
податкового кредиту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.