Справа № 802/2866/14-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 вересня 2014 р.
Справа № 802/2866/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Сала
П.І.,

за участю

секретаря судового засідання:
Колос М.С.,

представника позивача:
Ткачука А.В.,

представника відповідача:
Бабія Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Хмільницька
будівельна компанія"

до: Хмільницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

28.07.2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Хмільницька
будівельна компанія" (далі - ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія")
звернулось до суду з адміністративним
позовом, у якому просить визнати
протиправними та скасувати наступні
податкові повідомлення-рішення
Хмільницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Хмільницька ОДПІ) від
17.07.2014 року:

- № про збільшення грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на суму 289 258 грн.,
з яких 231 833 грн. основного платежу та 57
425 грн. застосовані штрафні (фінансові)
санкції;

- № про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) на суму 419 755 грн.,
з яких 335 804 грн. основного платежу та 83
951 грн. застосовані штрафні (фінансові)
санкції;

- № про застосування штрафних
(фінансових) санкцій за порушення норм
з регулювання обігу готівки в розмірі 20
000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
07.07.2014 року за результатами планової
виїзної перевірки ТОВ "Хмільницька
будівельна компанія" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року
відповідачем складено акт № 48/22/34680933,
яким встановлено порушення п. 138.1, п. 138.2,
п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 187.1 ст.
187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198,
п. 201.6 ст. 201 ПК України, а також вимог п.
3.5, п. 7.24 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року, та
постанови Правління НБУ № 32 від 09.02.2005
року "Про встановлення граничної суми
готівкового розрахунку". На підставі
вищезазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
оскаржувані рішення про визначення
грошових зобов'язань з податку на
прибуток приватних підприємств,
податку на додану вартість та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій за порушення порядку ведення
касових операцій. Позивач вважає такі
рішення протиправними і просить суд їх
скасувати, посилаючись на те, що
реальність господарських операцій ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" з
контрагентами ТОВ "Акопт", ТОВ "Арагон
торг", ТОВ "Арсаон", ТОВ "Інтекссервіс-2011"
і ТОВ "Аван-тайм зовнішторг", про
фіктивність яких стверджує податковий
орган, підтверджується сукупністю
необхідних первинних документів, які
були надані до перевірки. Також позивач
вважає, що правомірно включив суму ПДВ,
сплачену митним органам на підставі
вантажно-митних декларацій, до
собівартості товару, придбаного у
нерезидента ТОВ "Травентін". Крім того
зазначає, що починаючи з 03.01.2013 року у
зв'язку із запровадженням нових видів
продукції та для забезпечення
можливості їх придбання фізичними
особами, наказом № ?-к від 02.01.2013 року на
товаристві було встановлено ліміт каси
в розмірі 15 000 грн. Відтак, порушення
норм з регулювання обігу готівки, на
яке посилається податковий орган,
відсутнє.

Представник позивача у судовому
засіданні повністю підтримав заявлені
позовні вимоги та надав пояснення
згідно з обґрунтуваннями, наведеними у
позовній заяві та додаткових письмових
поясненнях (том 2, а.с. 43-45). Просить суд
адміністративний позов задовольнити
та скасувати оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Представник відповідача у судовому
засіданні вимоги позивача заперечив з
мотивів, викладених у наданих суду
письмових запереченнях (том 1, а.с. 225-240).
Наполягає на тому, що Хмільницька ОДПІ
при проведенні перевірки ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" і
прийнятті оскаржуваних рішень діяла
відповідно до вимог чинного
законодавства, на підставі та в межах
повноважень, що передбачені законами
України, а тому адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
сторін та оцінивши інші докази, які є у
справі, суд доходить висновку, що
заявлений адміністративний позов
належить задовольнити частково з
огляду на таке.

Встановлено, що позивач ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" як
юридична особа зареєстрований
Хмільницькою районною державною
адміністрацією Вінницької області
08.04.2008 року (ідентифікаційний код 34680933),
починаючи з 09.04.2008 року перебуває на
податковому обліку у Хмільницькій ОДПІ
за № 2088 та у спірний період був
платником податку прибуток приватних
підприємств та податку на додану
вартість.

Згідно з реєстраційними даними
основними видами діяльності
товариства є діяльність у сфері
інжинірингу, геології та геодезії,
надання послуг технічного
консультування в цих сферах,
будівництво житлових і нежитлових
будівель, будівництво доріг і
автострад, вантажний автомобільний
транспорт та інша допоміжна діяльність
у сфері транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі п. 77.2 ст. 77 ПК України та на
виконання наказу Хмільницької ОДПІ №
198 від 07.05.2014 року в період з 19.05.2013 року
по 13.06.2014 року посадовими особами
Хмільницької ОДПІ проведено планову
виїзну документальну перевірку ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 48/22/34680933 від 07.07.2014 року (том 1, а.с. 18-63),
яким зроблено висновки про порушення
позивачем:

- п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України внаслідок заниження
податку на прибуток у загальній сумі 231
833 грн., в тому числі за 4 квартал 2011 року
в сумі 116 983 грн., за 1 квартал 2012 року в
сумі 49 216 грн., за 2 квартал 2012 року в сумі
57 495 грн. та за 3 квартал 2012 року в сумі 8139
грн.;

- п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п.
198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 ПК України
внаслідок заниження податку на додану
вартість в сумі 335 804 грн., в тому числі
за листопад 2011 року в сумі 134 835 грн., за
грудень 2011 року в сумі 101 724 грн., за
березень 2012 року в сумі 46 872 грн., за
травень 2012 року в сумі 45 723 грн., за
жовтень 2012 року в сумі 4013 грн., за
вересень 2013 року в сумі 1333 грн. та за
грудень 2013 року в сумі 1304 грн.;

- п. 3.5, п. 7.24 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року, та
постанови Правління НБУ № 32 від 09.02.2005
року "Про встановлення граничної суми
готівкового розрахунку".

17.07.2014 року на підставі висновків акту
перевірки № 48/22/34680933 від 07.07.2014 року
Хмільницькою ОДПІ прийнято наступні
податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на суму
289 258 грн., з яких 231 833 грн. за основним
платежем та 57 425 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями;

- № про збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на суму
419 755 грн., з яких 335 804 грн. основного
платежу та 83 951 грн. застосовані штрафні
(фінансові) санкції;

- № про застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки в розмірі 20 000 грн.

Вищезазначені рішення суб'єкта владних
повноважень є предметом спору у цій
адміністративній справі. Надаючи їм
правову оцінку, суд керується такими
мотивами.

Під час перевірки податковим органом
встановлено, що ТОВ "Хмільницька
будівельна компанія" у період, який
перевірявся, перебувало у
господарських взаємовідносинах з ТОВ
"Акопт", ТОВ "Арагон торг", ТОВ "Арсаон",
пов'язаних з наданням послуг та
поставкою товару. При цьому як
стверджує відповідач в акті перевірки
№ 48/22/34680933 від 07.07.2014 року, такі витрати
позивача документально не
підтверджені та безпосередньо не
пов'язані з одержанням прибутку.
Відтак, має місце заниження сум податку
на прибуток, що підлягає сплаті до
бюджету, а також завищення товариством
задекларованого податкового кредиту
по цих господарських операціях.

Крім того, податковий орган
посилається на те, що позивачем
безпідставно сформовано податковий
кредит за листопад 2011 року по
господарських операціях з ТОВ
"Інтекссервіс-2011" в сумі 107 500 грн. та ТОВ
"Аван-тайм зовнішторг" в сумі 27 335 грн.

Перевіряючи обґрунтованість
вищезазначених висновків відповідача,
суд виходить з наступного.

В силу вимог пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.8 ст. 138 ПК
України витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, які складається з
витрат, прямо пов'язаних з виробництвом
таких товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, а саме: прямих
матеріальних витрат; прямих витрат на
оплату праці; амортизації виробничих
основних засобів та нематеріальних
активів, безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Водночас згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
ПК України.

Відповідно до Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (далі - Закон) при
складанні податкової звітності з метою
правильного відображення
господарської операції повинні
враховуватись відповідні документи
первинного обліку.

Згідно із ст. 1 цього Закону первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення. Частиною 2
статті 3 Закону передбачено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій відповідно до
п. 1 ст. 9 Закону є первинні документи,
які фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як роз'яснив Вищий адміністративний
суд України у листі № 742/11/13-11 від 02.06.2011
року, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток мають бути фактично здійснені
і підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. Для підтвердження
даних податкового обліку можуть
братися до уваги лише ті первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
документи. Для з'ясування обставин
реальності вчинення господарської
операції судам належить ретельно
перевіряти доводи податкових органів
про фактичне нездійснення
господарської операції, викладені в
актах перевірки або підтверджені
іншими доказами.

Крім того, згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, що діяв на момент виникнення
спірних правовідносин, податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно із
п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 ПК України
податкова накладна повинна містити
зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи-продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК
України передбачено, що податкова
накладна є податковим документом і
підставою для нарахування сум податку,
що відноситься до податкового кредиту.
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю
контрагентом, який зареєстрований як
платник ПДВ, податкових накладних з
усіма необхідними реквізитами,
визначеними законом, такий покупець
має право на включення цього податку до
складу податкового кредиту за звітній
податковий період.

На спростування висновків
Хмільницької ОДПІ позивачем надано ряд
первинних бухгалтерських документів,
які, на його думку, підтверджують
витрати звітного періоду по
господарських операціях з ТОВ "Акопт",
ТОВ "Арагон торг", ТОВ "Арсаон", а також
правомірність формування податкового
кредити по цих господарських
операціях.

Так, для підтвердження взаємовідносин
з ТОВ "Акопт" позивачем представлено
договір про надання автопослуг № 0705
від 07.05.2012 року, акт № 000749
здачі-прийомки виконаних робіт (послуг)
від 31.05.2012 року, податкові накладні № 736
від 30.05.2012 року та № 749 від 31.05.2012 року,
товарно-транспортні накладні від 26.05.2012
року, а також платіжні відомості про
проведення оплати за надані послуги
(том 1, а.с. 64-74).

Згідно з п. 1.1 договору про надання
автопослуг № 0705 від 07.05.2012 року ТОВ
"Акопт" зобов'язується надати
автопослуги (перевезення щебеню, піску,
асфальту, відсіву тощо) механізмами та
засобами малої механізації. При цьому
згідно з п. 1.2 цього договору надання
автопослуг виконується на підставі
заявок замовника ТОВ "Хмільницька
будівельна компанія" із зазначенням
найменування механізмів.

Відповідно до п. 3.1 вищевказаного
договору вартість наданих автопослуг
визначається на підставі калькуляції.

Разом із тим, позивачем не надано суду
ні заявок про надання автопослуг, ні
калькуляцій вартості наданих
автопослуг, яких, як пояснив у судовому
засідання представник позивача, у
товариства немає.

Водночас в акті № 000749 здачі-прийомки
виконаних робіт (послуг) від 31.05.2012 року
відсутня інформація щодо обсягів
наданих послуг в натуральному виразі,
маршрути здійснених автоперевезень, не
конкретизовано об'єм та вартість
отриманих послуг, а зі змісту акту
взагалі неможливо визначити одиниці
виміру кількості наданих транспортних
послуг (зазначена в акті цифра 28 800,00 є
незрозумілою та документально не
підтверджується).

Крім того, як вбачається з
товарно-транспортних накладних від
26.05.2012 року, на підставі яких, як
стверджує позивач, оформлявся
вищевказаний акт, ТОВ "Акопт" здійснило
перевезення товару для ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" в
кількості 40 т по 1 ходці протяжністю
маршруту 360 км (по кожній
товарно-транспортній накладній).

Отже, відомості з цих
товарно-транспортних накладних не
узгоджуються з даними акту № 000749
здачі-прийомки виконаних робіт (послуг)
від 31.05.2012 року, а їх співставленням
неможливо перевірити обсяг наданих
послуг, їх кількість та вартість.

Також судом встановлено, що податкова
накладна № 736 від 30.05.2012 року (том 1, а.с.
68) виписана швидше, ніж підписано акт №
000749 здачі-прийомки виконаних робіт
(послуг) від 31.05.2012 року. Відтак, у
податковій накладній відображено
транспортні послуги, які на час її
оформлення фактично ще не були надані
позивачу.

Крім того, висновки відповідача про
непідтвердження витрат ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" у
зв'язку з отриманням автотранспортних
послуг від ТОВ "Акопт" та завищення
позивачем податкового кредиту
обґрунтовуються також матеріалами
перевірки вказаного контрагента, що
була проведена ОДПІ м. Харкова, а саме
актом № 401/22-417/37999413 від 24.09.2012 року "Про
результати невиїзної перевірки ТОВ
"Акопт" щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 21.12.2011 року по
30.06.2012 року", згідно з висновками якого
наявні ознаки відсутності факту
реального здійснення господарської
діяльності ТОВ "Акопт" (том 2, а.с. 1-7).

Так, податковим органом встановлено
факт відсутності реального вчинення
господарських операцій по
постачальникам ТОВ "Акопт" за період з
21.12.2011 року по 30.06.2012 року, що
унеможливлює підтвердження реальності
здійснення господарських
взаємовідносин з покупцями, також
відсутній рух активів, зобов'язань чи
власного капіталу у процесі здійснення
господарської операції, основні фонди,
фізичні, технічні та технологічні
можливості до вчинення задекларованих
господарських операцій,
кваліфікований персонал, незначний
штат працюючих осіб за спеціальною
освітою, наявність у штаті виключно
керівних посад. Товариство не
знаходиться за місцезнаходженням при
відсутності укладених договорів
оренди інших приміщень. Також
товариством придбавались товари
(послуги), використання яких не може
мати позитивного впливу на результати
господарської діяльності платника
податків.

Отже, метою проведення документування
фактично здійснених господарських
операцій по отриманню товарів (послуг)
від ТОВ "Акопт" до його покупців є
отримання податкової вигоди для
контрагентів і як наслідок несплата
платежів до бюджету. Відтак, операції
купівлі товарів (послуг), в тому числі і
ТОВ "Хмільницька будівельна компанія",
не спричиняють реального настання
правових наслідків. Отже, позивач немає
правових підстав для відображення
господарських операцій із цим
контрагентом у податковому обліку.

Враховуючи наведене суд доходить
висновку, що наданими позивачем
первинними бухгалтерськими
документами неможливо підтвердити
факт реальності господарських
операцій щодо отримання
автотранспортних послуг від ТОВ
"Акопт", оскільки з таких документів не
вбачається ані вартість, ані обсяги
отриманих послуг. Крім того, зазначені
у цих документах відомості є
суперечливими за змістом та часом
складання, а тому викликають підставні
сумніви щодо їх справжності.

Для підтвердження витрат на оплату
бітуму дорожнього в'язкого БНД 60/90 в
розмірі 211 815 грн. та правомірності
формування податкового кредиту за
травень 2012 року в сумі 42 363 грн. по
господарських операціях з ТОВ "Арагон
торг" позивачем представлено договір
поставки б/н від 04.05.2012 року (том 2, а.с.
51-52), а також видаткові накладні № 001161,
№ 001162 та № 001163 та від 15.05.2012 року, № 001164,
№ 001165 та № 001166 від 17.05.2012 року,
податкові накладні № 1161, № 1162 та № 1163
від 15.05.2012 року, № 1164, № 1165 та № 1166 від
17.05.2012 року (том 1, а.с. 75-86).

Як вбачається з п. 1.1 договору поставки
б/н від 04.05.2012 року продавець (ТОВ
"Арагон торг") зобов'язується передати у
власність покупця (ТОВ "Хмільницька
будівельна компанія"), а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
бітум нафтовий дорожній БНД 60/90 (90/130), у
відповідності з умовами договору і
додатковими угодами до нього.

Згідно з п. 1.2 договору поставки б/н від
04.05.2012 року номенклатура, кількість,
умови постачання, форма і порядок
оплати, ціна товару визначаються
сторонами в додаткових угодах до
договору.

Відповідно до п. 2.1.1 зазначеного
договору продавець зобов'язується
передати у власність покупця
відповідно до розділу 1 цього договору
за умови оформлення відповідних
видаткових документів на товар,
додаткових угод і інших документів
згідно з чинним законодавством, які є
невід'ємною частиною договору.

Разом з тим, на вимогу суду позивачем не
представлено додаткових угод, які є
невід'ємною частиною договору і
укладення яких прямо обумовлено у
пунктах 1.2, 2.1.1. Відтак, у порядку, що
визначається договором поставки б/н
від 04.05.2012 року, документально не
підтверджується номенклатура,
кількість, умови постачання, форма і
порядок оплати, ціна товару, що нібито
постачався ТОВ "Арагон торг".

Крім того, в силу положень п. 2.1.3
договору при передачі товару продавець
на вимогу покупця надає відповідні
паспорти якості з вказівкою на
найменування і показники якості
товару. Згідно з п. 3.1 договору якість
товару, що поставляється, повинна
відповідати технічним умовам і
державним стандартам, що діють на
території України, і підтверджуватися
паспортом (сертифікатом) якості
заводу-виробника товару. Відповідно до
п. 6.1 договору покупець приймає товар по
кількості і якості відповідно до
Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
і обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і в організаціях
України, затвердженої спільним наказом
Держнафтогазпрому, Мінекономіки
України, Міністерства транспорту,
Державного комітету стандартизації,
метрології та сертифікації,
Держкомстату України № 81/38/101/235/122 від
02.04.1998 року (далі - Інструкція №
81/38/101/235/122), відповідно до вимог чинного
законодавства України, а також з
умовами цього договору і додаткових
угод до нього.

Однак, ні під час перевірки, ні в ході
судового розгляду справи позивачем не
надано належних і допустимих доказів
на підтвердження виконання
вищевказаних умов договору, зокрема
паспортів (сертифікатів) якості на
товар (бітум дорожній), поставлений ТОВ
"Арагон торг" у травні 2012 року.

При цьому суд не бере до уваги
сертифікат відповідності серії ДІ та
паспорт якості № 193 (том 2, а.с. 55-56), на
які посилається позивач, оскільки з їх
змісту жодним чином неможливо
встановити факт належності цих
документів до тієї партії товару, яка
була придбана у ТОВ "Арагон торг", а
також перевірити ту обставини, що
вказані сертифікат і паспорт взагалі
мають відношення до даного контрагента
позивача.

Відтак, суд доходить висновку, що у ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія"
відсутні документи, які засвідчують
відповідність придбаного у ТОВ "Арагон
торг" товару (бітуму дорожнього
в'язкого БНД 60/90) технічним умовам і
державним стандартам, що діють на
території України, хоча наявність
таких документів згідно з договором
поставки б/н від 04.05.2012 року є однією з
обов'язкових умов для передачі товару у
власність покупця.

Крім того, судом встановлено, що
незважаючи на значний обсяг
нафтопродуктів, поставлених позивачу
від ТОВ "Арагон торг" у травні 2012 року, а
це більше 28,3 тонн бітуму загальною
вартістю 211 815 грн., придбаний товар
залишається неоплаченим до цього часу,
хоча відповідно до п. 5.1 договору
поставки б/н від 04.05.2012 року покупець,
тобто позивач, повинен був здійснити 100%
передоплату за товар шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця (том 2,
а.с. 51, зворот).

При цьому позивачем не вчинено жодних
дій, спрямованих на погашення
кредиторської заборгованості,
незважаючи на те, що з моменту
укладення та виконання договірних
відносин із ТОВ "Арагон торг" минуло
більше двох років. Відтак, є очевидним
факт недоотримання бюджетом від таких
господарських операцій податку на
додану вартість, який б підлягав сплаті
контрагентом позивача у зв'язку з
оплатою товару.

Крім того, з аналізу представлених суду
вищевказаних видаткових та податкових
накладних вбачається, що дані первинні
документи оформлені з порушенням вимог
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а зазначені у них відомості є
суперечливими.

Так, у всіх видаткових накладних
відсутні дані (прізвища, ініціали) осіб,
які відвантажили і прийняли товар (том
1, а.с. 75-80), у зв'язку з цим не видається
можливим ідентифікувати особу,
відповідальну за здійснення такої
господарської операції та
правильність її оформлення, що
суперечить ч. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Крім того, у всіх податкових накладних
міститься посилання на договір
постачання № 545 від 04.05.2012 року, тоді як
позивачем до перевірки та суду надано
договір поставки б/н (тобто без номера)
від 04.05.2012 року (том 1, а.с. 81-86, том 2, а.с.
51).

Крім того, судом встановлено, що
витрати на придбання товару у ТОВ
"Арагон торг" поділені на рівномірні
частини при одній партії поставки, а
саме:

- видаткові накладні № 001161, № 001162 та №
001163 від 15.05.2012 року, виписані
контрагентом позивача на поставку
бітуму в загальній кількості 14,199 т,
водночас перевезення даної партії
товару згідно з подорожнім листом б/н
від 15.05.2012 року (том 2, а.с. 53) здійснено
однією ходкою;

- видаткові накладні № 001164, № 001165 та №
001166 від 17.05.2012 року, виписані
контрагентом позивача на поставку
бітуму в загальній кількості 14,199 т,
водночас перевезення даної партії
товару згідно з подорожнім листом б/н
від 17.05.2012 року (том 2, а.с. 54) здійснено
однією ходкою.

Відтак, суд вважає слушними і приймає
до уваги посилання відповідача на те,
що такі дії свідчать про намагання
платника податку на додану вартість
ухилитись від обов'язку реєстрації
податкових накладних, адже згідно з
пунктом 11 підрозділу 2 "Особливості
справляння податку на додану вартість"
Розділу ХХ "Перехідні положення" ПК
України податкова накладна, в якій сума
податку на додану вартість не
перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає
включенню до Єдиного реєстру
податкових накладних.

Вищезазначене також ставить під сумнів
як сам факт поставки товару ТОВ "Арагон
торг", так і правомірність оформлення
видаткових і податкових накладних.

Крім того, висновки про
непідтвердження витрат ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" у
зв'язку з поставкою ТОВ "Арагон торг"
товару та завищення позивачем
податкового кредиту обґрунтовуються
також матеріалами перевірки вказаного
контрагента, що була проведена
Кіровоградською ОДПІ та оформлена
актом № 127/15-2/38164764 від 08.02.2012 року "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
"Арагон торг" з питань правомірності
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість за період
лютий-жовтень 2012 року", згідно з
висновками якого усі операції
купівлі-продажу товариства не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже мають ознаки
нікчемності та є нікчемними по ланцюгу
до "вигодонабувача" (том 2, а.с. 17-29).

Так, податковим органом встановлено
ознаки фіктивності та сумнівності щодо
факту реального здійснення
господарської діяльності ТОВ "Арагон
торг", відсутність підприємства за
юридичною адресою, відсутність
первинних документів та пояснень
посадових осіб товариства,
неможливість фактичного здійснення
господарських операцій через
відсутність матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для здійснення
операцій з купівлі-продажу, необхідних
умов для досягнення результатів
економічної діяльності у зв'язку з
відсутністю складських приміщень,
транспортних засобів.

З огляду на викладене суд приходить до
переконання, що надані позивачем
первинні бухгалтерські документами не
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій із ТОВ "Арагон
торг" щодо поставки товару (бітуму
дорожнього), а отже правових підстав
для відображення цих операцій у
податковому обліку немає.

Щодо господарських операцій позивача
із ТОВ "Арсаон", то судом встановлено, що
за період з жовтня 2011 року по грудень 2013
року ТОВ "Хмільницька будівельна
компанія" отримало
товарно-матеріальних цінностей від
зазначеного контрагента на загальну
суму 891 580, 21 грн., в тому числі ПДВ в сумі
148 596 грн.

В обґрунтування своєї позиції щодо
реальності таких господарських
операцій позивачем надано договір
купівлі-продажу б/н від 28.11.2011 року,
видаткові накладні № 00816 від 20.03.2012
року, № 00840 від 12.03.2012 року, № 00839 від
12.03.2012 року, № 00842 від 14.03.2012 року, № 00841
від 14.03.2012 року, № 00023 від 15.12.2011 року, №
00021 від 13.12.2011 року, № 00020 від 08.12.2011 року,
№ 00022 від 05.12.2011 року, № 00019 від 01.12.2011
року, № 00018 від 01.12.2011 року, податкові
накладні № 840 від 12.03.2012 року, № 839 від
12.03.2012 року, № 841 від 14.03.2012 року, № 842 від
14.03.2012 року, № 816 від 20.03.2012 року, № 23 від
15.12.2011 року, № 21 від 13.12.2011 року, № 20 від
08.12.2011 року, № 22 від 05.12.2011 року, № 19 від
01.12.2011 року, № 18 від 01.12.2011 року,
товарно-транспортні накладні від 20.03.2012
року, від 12.03.2012 року, від 14.03.2012 року,
подорожні листи від 13.12.2011 року, від
08.12.2011 року, від 15.12.2011 року, від 05.12.2011
року, від 01.12.2011 року та платіжні
відомості (том 1, а.с. 87-135).

З вищевказаних документів вбачається,
що відповідно до п. 1 договору
купівлі-продажу б/н від 28.11.2011 року ТОВ
"Арсаон" (продавець) зобов'язується
поставити та передати у власність ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія"
(покупець) товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 договору визначено
найменування товару, який
поставляється ТОВ "Арсаон", а саме:
лотки водопровідні пропускні, щити
опалубки 300-750-40, кільця для оглядових
колодязів, плити перекриттів
(покриттів та днищ), труби безнапірні
круглі д.500 мм, труба ПВХ 110 для дренажу,
бордюр БР 100-30-15, бітум дорожній в'язкий
БНД 60/90, насіння трави газонної (том 1,
а.с. 87).

Таким чином, перелік
товарно-матеріальних цінностей, які
мають бути поставлені позивачу від ТОВ
"Арсаон" за цим договором є вичерпним.

Разом із тим, згідно видаткових
накладних № 00816 від 20.03.2012 року, № 00840
від 12.03.2012 року, № 00839 від 12.03.2012 року, №
00842 від 14.03.2012 року, № 00841 від 14.03.2012 року,
№ 00021 від 13.12.2011 року та податкових
накладних № 840 від 12.03.2012 року, № 839 від
12.03.2012 року, № 841 від 14.03.2012 року, № 842 від
14.03.2012 року, № 816 від 20.03.2012 року, № 21 від
13.12.2011 року позивачем придбано мазут
М-100, тобто товар, який не охоплюється
предметом договору купівлі-продажу б/н
від 28.11.2011 року, хоча посилання на цей
договір міститься у всіх вищевказаних
первинних документах.

Крім того, зі змісту перерахованих вище
податкових накладних вбачається, що
вони виписані ТОВ "Арсаон" на підставі
договорів постачання від 23.01.2012 року №
23 та від 14.11.2011 року № 1411, яких взагалі
не існує і які не надавалися
товариством до перевірки, що
підтвердив у судовому засіданні
представник позивача.

Таким чином, господарські операції з
придбання позивачем у контрагента ТОВ
"Арсаон" мазуту М-100 є сумнівними, не
підтверджуються документально та не
мають жодного відношення до поставки
товару за договором б/н від 28.11.2011 року.

Крім того, згідно з п. 3.2 договору
купівлі-продажу б/н від 28.11.2011 року
сертифікат відповідності товару є
документом, який підтверджує якість
товару з боку продавця.

Продавець повинен передати покупцю
сертифікат відповідності на товар (п. 1.4
цього договору).

З видаткових накладних № 00023 від 15.12.2011
року, № 00020 від 08.12.2011 року, № 00022 від
05.12.2011 року та податкових накладних № 23
від 15.12.2011 року, № 20 від 08.12.2011 року, № 22
від 05.12.2011 року вбачається, що ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія"
придбало у постачальника ТОВ "Арсаон"
бітум дорожній в'язкий БНД 60/90 (том 1, а.с.
94, 96-97, 105, 107-108).

При цьому позивач на підтвердження
якості цього товару та виконання умов
п. 1.4, п. 3.2 договору б/н від 28.11.2011 року
надає ті ж сертифікат відповідності
серії ДІ та паспорт якості (том 2, а.с.
55-56), що нібито отримані ним від ТОВ
"Арагон торг" при купівлі бітуму у
травні 2012 року.

Разом із тим, такі документи не можуть
бути враховані судом, оскільки з їх
змісту неможливо встановити факт
належності цих документів до товару,
який поставлявся ТОВ "Арсаон", а також
перевірити ту обставини, що вказані
сертифікат і паспорт взагалі мають
відношення до даного контрагента
позивача.

Крім того, податкові накладні № 18 від
01.12.2011 року, № 19 від 01.12.2011 року та № 22
від 05.12.2011 року виписані продавцем ТОВ
"Арсаон" на виконання договору № 1411 від
14.11.2011 року (том 1, а.с. 108-110), тобто
неіснуючого правочину, який між ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" та
ТОВ "Арсаон" не укладався.

Крім того, у всіх видаткових накладних,
виданих ТОВ "Арсаон", відсутні дані
(прізвища, ініціали) осіб, які
відвантажили і прийняли товар, у
зв'язку з цим не видається можливим
ідентифікувати особу, відповідальну за
здійснення такої господарської
операції та правильність її
оформлення, що суперечить ч. 2 ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

Крім того, позиція відповідача про
відсутність реальної поставки товару
ТОВ "Арсаон" для ТОВ "Хмільницька
будівельна компанія" підтверджується і
висновками акту Кіровоградської ОДПІ
№ 131/1520/37897421 від 08.02.2013 року "Про
результати проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
"Арсаон" з питань правильності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту за березень 2011
року-вересень 2012 року", згідно яких
правочини, здійснені товариством, не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже мають ознаки
нікчемності та є такими по ланцюгу до
"вигодонабувача". Зокрема, податковим
органом встановлено, що товариство не
знаходиться за місцем реєстрації,
інформація про фактичне
місцезнаходження підприємства
відсутня, у ТОВ "Арсаон" відсутня
необхідна матеріальна та технічна база
для здійснення будь-якого виду
діяльності, що робить фактичне
виконання умов угод неможливим,
документально не підтверджено факти
придбання та реалізації ТМЦ,
податковий кредит сформовано від
ризикованих суб'єктів господарювання
(том 2, а.с. 8-16).

Також судом встановлено, що Слідчим
управлінням фінансових розслідувань
ГУ Міндоходів у Вінницькій області
проводиться досудове розслідування у
кримінальному провадженні № 0000090
за фактом ухилення від сплати податків
у значних розмірах службовими особами
ТОВ "Хмільницька будівельна компанія",
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212
КК України.

В рамках вказаного кримінального
провадження проведено почеркознавче
дослідження підписів, проставлених на
вищезазначених первинних документах
(податкових та видаткових накладних)
ТОВ "Арсаон".

Згідно з висновком експерта № 355 від
27.06.2014 року (том 2, а.с. 35-42) підписи,
електрофотографічне зображення яких
міститься на електрофотокопіях
видаткової накладної № 000020 від 08.12.2011
року, видаткової накладної № 000021 від
13.12.2011 року, видаткової накладної № 000023
від 15.12.2011 року, видаткової накладної №
000022 від 05.12.2011 року, видаткової
накладної № 000019 від 01.12.2011 року,
видаткової накладної № 000018 від 01.12.2011
року, видаткової накладної № 000816 від
20.03.2012 року в графі "Відвантажив (ла)",
виконані не ОСОБА_3, а іншою особою
(особами).

Крім того, підписи,
електрофотографічне зображення яких
міститься на електрофотокопіях
податкової накладної № 839 від 12.03.2012
року, податкової накладної № 21 від
13.12.2011 року, податкової накладної № 20
від 08.12.2011 року, податкової накладної №
19 від 01.12.2011 року, податкової накладної
№ 18 від 01.12.2011 року, податкової
накладної № 22 від 05.12.2011 року,
податкової накладної № 23 від 15.12.2011
року, податкової накладної № 840 від
12.03.2012 року, податкової накладної № 842
від 14.03.2012 року, податкової накладної №
841 від 14.03.2012 року, податкової накладної
№ 816 від 20.03.2012 року в графі "підпис і
прізвище особи, яка склала податкову
накладну", виконані не ОСОБА_3, а іншою
особою (особами).

Крім того, підписи,
електрофотографічне зображення яких
міститься на електрофотокопіях
товарно-транспортної накладної від
12.03.2012 року, товарно-транспортної
накладної від 20.03.2012 року,
товарно-транспортної накладної від
14.03.2012 року в графі "відпуск дозволив"
виконані не ОСОБА_3, а іншою особою
(особами).

Таким чином, висновком експерта
засвідчено, що вищевказані первинні
документи підписані не директором ТОВ
"Арсаон" ОСОБА_3, а іншою особою, що
додатково підтверджує фіктивність
господарських операцій ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" з цим
контрагентом.

З огляду на викладене суд приходить до
переконання, що наявні у позивача
первинні документи не підтверджують
реальний характер господарських
операцій з ТОВ "Арсаон", такі документи
оформлені з порушенням вимог чинного
податкового законодавства, суперечать
один одному або містять недостовірну
інформацію, а відтак відповідач
правомірно і обґрунтовано дійшов
висновку про те, що у позивача відсутні
підстави для формування податкового
кредиту та списання коштів на витрати
по цьому контрагенту.

Крім того, як вбачається з акту
перевірки № 48/22/34680933 від 07.07.2014 року, за
листопада 2011 року ТОВ "Хмільницька
будівельна компанія" завищило
податковий кредит на суму 107 500 грн. по
отриманим податковим накладним від ТОВ
"Інтекссервіс-2011".

Перевіряючи такий висновок
податкового органу судом встановлено,
що відповідно до договору № 1-10/11 від
10.11.2011 року (том 1, а.с. 136-138), укладеного
між ТОВ "Інтекссервіс-2011" (продавець) та
ТОВ "Хмільницька будівельна компанія"
(покупець), продавець зобов'язується
відвантажити, а покупець прийняти та
оплатити партію товару (гранітний
відсів).

Підпунктом 2.1.2 вказаного договору
передбачено, що датою відвантаження
товару є дата, зазначена у документах
на відвантаження.

На підтвердження факту поставки товару
за цим договором позивачем до
перевірки надано накладні № 70 від
30.10.2011 року на відсів гранітний в
кількості 5000 м.куб та № 71 від 07.11.2011 року
на відсів гранітний в кількості 2500
м.куб, а також податкові накладні № 20
від 07.11.2011 року на відсів гранітний в
кількості 3800 м. куб. та № 16 від 06.11.2011
року на відсів гранітний в кількості 3700
м.куб. (том 1, а.с. 145-148).

Аналізом вказаних документів
встановлено, що датою відвантаження
згідно з накладними № 70 та № 71 є
відповідно 30.10.2011 року та 07.11.2011 року,
тоді як у податкових накладних датою
відвантаження зазначено 06.11.2011 року та
07.11.2011 року.

Водночас в силу вимог п. 198.2 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, податкові накладні № 16 від
06.11.2011 року та № 20 від 07.11.2011 року
виписані не на оплату та не на
відвантаження товару, що вірно
констатовано Хмільницькою ОДПІ в акті
перевірки № 48/22/34680933 від 07.07.2014 року (том
1, а.с. 37).

При цьому суд звертає увагу на ту
обставину, що відомості у вищевказаних
видаткових накладних не відповідають
відомостям, зазначеним у податкових
накладних, зокрема щодо дати
відвантаження товару, кількості товару
та його загальної вартості.

Крім того, у накладних № 70 від 30.10.2011
року та № 71 від 07.11.2011 року відсутні
відомості про одержувача товару від
постачальника, що суперечить приписам
ч. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Позивачем ТОВ "Хмільницька будівельна
компанія" також надано
товарно-транспортні накладні (том 1, а.с.
157-181), які однак не можуть вважатися
належним доказом на підтвердження
факту поставки товару від продавця ТОВ
"Інтекссервіс-2011".

Зокрема суд зазначає, що зі змісту цих
накладних неможливо встановити
перевезення відсіву гранітного саме
для потреб позивача, оскільки і
замовником, і одержувачем вантажу є ТОВ
"Інтекссервіс-2011", а не ТОВ "Хмільницька
будівельна компанія".

Крім того, пунктом розвантаження у
накладних значиться "Донецька АЗС". При
цьому позивачем документально не
підтверджено свого відношення до
такого пункту розвантаження і
необхідності поставки товару у дане
місце, а його доводи про те, що на
"Донецькій АЗС" товариством
виконувались земляні роботи
відповідно до договору підряду № 1010/233
від 10.10.2011 року (том 2, а.с. 57-63) суд до
уваги не приймає, оскільки згідно з п. 1.1
цього договору роботи мали
виконуватись позивачем на
автозаправному комплексі з АГЗП на
території Ювілейної селищної ради за
межами населеного пункту
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області. Отже, місце
виконання таких робіт за договором №
1010/233 від 10.10.2011 року немає жодного
відношення до пункту розвантаження,
зазначеного у вищевказаних
товарно-транспортних накладних.

Крім того, в обґрунтування своєї
позиції щодо правомірності формування
податкового кредиту по операціях з ТОВ
"Інтекссервіс-2011" позивач посилається
на те, що такі господарські операції
вже були предметом судового розгляду у
справі № 2а/0270/5945/12 за позовом ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" до
Хмільницької ОДПІ про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень (том 1,
а.с. 139-144). Постановою Вінницького
окружного адміністративного суду від
29.01.2013 року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013 року
та ухвалою Вищого адміністративного
суду від 26.11.2013 року, адміністративний
позов ТОВ "Хмільницька будівельна
компанія" задоволено, визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Хмільницької
ОДПІ від 24.12.2012 року № та № .

Однак, такі доводи позивача є
безпідставними і судом до уваги не
беруться, оскільки предметом судового
розгляду у вищевказаній
адміністративній справі № 2а/0270/5945/12
були господарські взаємовідносини
позивача та ТОВ "Інтекссервіс-2011", які
виникли на підставі договору
купівлі-продажу № 30-08-11 від 30.08.2011 року
та стосувались поставки бітумної
емульсії, мазуту М-100 та бітуму.

Таким чином, вищезазначені судові
рішення стосуються як іншого спірного
періоду, так і інших договірних
відносин, що виникли між ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" і ТОВ
"Інтекссервіс-2011", а отже не стосуються
тих обставин, правова оцінка яким
надається судом у даній справі.

Враховуючи наведене суд погоджується
із висновком податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту по господарських операціях з
ТОВ "Інтекссервіс-2011" на суму 107 500 грн.
за листопад 2011 року.

Крім того, судом встановлено, що
порушення вимог п. 198.2 ст. 198 ПК України
допущене позивачем і по господарських
операціях з ТОВ "Аван-тайм зовнішторг",
внаслідок чого відбулося завищення
податкового кредиту за листопад 2011
року в сумі 27 335 грн.

Так, згідно з договором купівлі-продажу
б/н від 19.09.2011 року (том 1, а.с. 182-183) ТОВ
"Аван-тайм зовнішторг" (продавець)
зобов'язується поставити та передати у
власність ТОВ "Хмільницька будівельна
компанія" (покупця) товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 7.2 договору перехід
права власності на товар відбувається
в момент підписання акту
прийому-передачі товару.

Позивачем до перевірки надано
видаткову накладну № 00383 від 31.10.2011 року
на загальну суму товару 164 010 грн., в тому
числі ПДВ - 27335 грн., а також податкові
накладні № 383 від 07.11.2011 року, № 380 від
04.11.2011 року, № 17 від 31.10.2011 року, № 231 від
31.10.2011 року, № 230 від 28.01.2011 року, № 232 від
03.10.2011 року, № 234 від 01.10.2011 року, № 233 від
01.10.2011 року (том 1, а.с. 184-192), що складені
на підставі договору купівлі-продажу
б/н від 19.09.2011 року.

Датою відвантаження товару згідно з
видатковою накладною № 00383 є 31.10.2011
року, тоді як податкова накладна № 383
від 07.11.2011 року виписана не на оплату та
не на відвантаження товару. Отже,
сплачений у ціні товарів податок на
додану вартість позивачем включений до
податкового кредиту листопада 2011 року
неправомірно і всупереч положенням п.
198.2 ст. 198 ПК України, про що вірно
зазначено в акті перевірки.

Крім того, суд додатково враховує ту
обставину, що в податковій накладній №
383 від 07.11.2011 року підставою для її
видачі зазначено реквізити
неіснуючого договору "б/н від 30.09.2011
року", хоча іншого договору з ТОВ
"Аван-тайм зовнішторг", окрім договору
купівлі-продажу від 19.09.2011 року позивач
не укладав.

Під час судового розгляду справи також
безспірно встановлено, що ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія"
завищило податковий кредит на загальну
суму 6650,33 грн., в тому числі за жовтень
2012 року на 4013,33 грн., за вересень 2013 року
на 1333,33 грн. та за грудень 2013 року на
суму 1303,70 грн., внаслідок подвійного
включення до податкового кредиту одних
і тих самих податкових накладних (том 1,
а.с. 39; том 2, а.с. 69-71).

Так, за жовтень 2012 року позивачем двічі
включено до податкового кредиту
отриману від ТОВ НВП "ЄСМ" податкову
накладну № 101262 від 04.10.2012 року на суму 24
080 грн., в тому числі ПДВ - 4013,38 грн.

Крім того, за вересень 2013 року
позивачем двічі включено до
податкового кредиту податкову
накладну від ТОВ "Теплобудсервіс" № 46
від 19.09.2013 року на суму 8000 грн., в тому
числі ПДВ - 1333,33 грн.;

Крім того, за грудень 2013 року позивачем
двічі включено до податкового кредиту
податкову накладну від ПАТ "Вінницягаз"
№ 258/26 від 30.01.2014 року на суму 7822,19 грн., в
тому числі ПДВ - 1303,70 грн.

Вказана розбіжність зазначена в
автоматизованій системі співставлень
податкового кредиту та зобов'язань з
контрагентами постачальниками,
відображена в податковому обліку у
реєстрах отриманих податкових
накладних та включена в додаток № 5 до
декларації з податку на додану
вартість за відповідні податкові
періоди.

Факт подвійного включення до
податкового кредиту одних і тих самих
сум ПДВ за вищезазначеними податковими
накладними товариством визнається.
Разом із тим, позивач стверджує, що таке
порушення вимог законодавства не
свідчить про заподіяння шкоди
державним інтересам.

Однак, такі доводи позивача є
помилковими і не можуть прийматися до
уваги, адже у даному випадку йдеться
про неправомірне завищення
податкового кредиту, а отже і заниження
грошових зобов'язань з ПДВ, що
підлягають сплаті до бюджету.

З огляду на викладене суд доходить
висновку, що ТОВ "Хмільницька
будівельна компанія" не мало правових
підстав для формування податкового
кредиту по вищевказаних господарських
операціях на загальну суму 6650,33 грн. за
жовтень 2012 року, вересень 2013 року та
грудень 2013 року.

Крім того, як вбачається з акту
перевірки № 48/22/34680933 від 07.07.2014 року,
проведеною перевіркою встановлено, що
позивач завищив собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг) на
загальну суму 83 931 грн., в тому числі за
ІІ квартал 2012 року в сумі 45 173 грн. та за
ІІІ квартал 2012 року в сумі 38 758 грн. (том
1, а.с. 21, зворот).

Так, 01.02.2012 року ТОВ "Хмільницька
будівельна компанія" було укладено
зовнішньоекономічний контракт № 02/Т з
фірмою нерезидентом ТОВ "Травентін"
(Республіка Вірменія), який передбачав
придбання позивачем виробів із
натурального каменю (том 2, а.с. 77-78).

Надходження імпортованого товару
відбулось згідно з вантажно-митними
деклараціями № 401090000/2012/005235 від 10.04.2012
року. Сума податку на додану вартість,
визначена та сплачена товариством
митним органам в розмірі 45 172,79 грн.,
включена ним до складу витрат на
собівартість придбаних товарів.

Аналогічно ТОВ "Хмільницька будівельна
компанія" включило суму податку на
додану вартість в розмірі 38 757,80 грн. до
складу витрат на собівартість
придбаних товарів згідно з
зовнішньоекономічним контрактом № 08/Т
від 17.05.2012 року, укладеним із фірмою
нерезидентом ТОВ "Травентін"
(Республіка Вірменія), який передбачав
придбання позивачем виробів із
натурального каменю (том 2, а.с. 98-99).

При цьому надходження імпортованого
товару відбулось на підставі
вантажно-митних декларацій №
401090000/2012/011256 від 05.07.2012 року.

Однак, згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 139.1.6 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат суми податку на прибуток, а
також податків, установлених п. 153.3 ст.
153 та ст. 160 цього Кодексу; податку на
додану вартість, включеного до ціни
товару (роботи, послуги), що
придбаваються платником податку для
виробничого або невиробничого
використання, податків на доходи
фізичних осіб, які відраховуються із
сум виплат таких доходів згідно з
розділом ІV цього Кодексу.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу (п. 138.6 ст. 138 ПК
України).

Згідно з пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 ПК України
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
цілей розділу ІІІ цього Кодексу - це
витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Відповідно до Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 246 від 20.10.1999 року,
собівартість реалізованих товарів
визначається за Положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку 9
"Запаси", де визначено, що первісною
вартістю запасів, що придбані за плату,
є собівартість запасів, яка
складається з таких фактичних витрат
як суми, що сплачуються згідно з
договором постачальнику (продавцю), за
вирахуванням непрямих податків.

В силу положень п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Оскільки податок на додану вартість є
непрямим податком, що додається до ціни
товарів/послуг (ціни постачання), то
податок на додану вартість, сплачений
ТОВ "Хмільницька будівельна компанія"
як платником ПДВ при придбанні товару,
що надалі використовувався в
оподаткованих ПДВ операціях, не
відноситься до витрат, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування, а
включається до податкового кредиту.

Таким чином, собівартістю придбаних
товарів є їх первісна вартість, яка
складається із суми, сплаченої
постачальнику товару за вирахуванням
непрямих податків, зокрема сум ПДВ,
сплачених останньому.

Враховуючи наведене суд погоджується
із висновком Хмільницької ОДПІ про
безпідставність включення позивачем
сплачених митним органам сум податку
на додану вартість до складу витрат на
собівартість товару, придбаного у
нерезидента ТОВ "Травентін", а отже і
завищення внаслідок цього витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування на загальну суму 83 931
грн., в тому числі за ІІ квартал 2012 року
в сумі 45 173 грн. та за ІІІ квартал 2012 року
в сумі 38 758 грн.

При цьому суд додатково бере до уваги
ту обставину, що в ході судового
розгляду справи представник позивача
визнав вищевказане порушення та
підтвердив, що 06 та 07 травня 2014 року
товариством було подано уточнюючі
розрахунки податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за квітень та липень 2012 року, де
у графі 12.1 "обсяг придбання товару та
податок на додану вартість, сплачений
митним органам" розділу II "Податковий
кредит" збільшено розмір податку на
додану вартість на відповідні суми (том
2, а.с. 124-129).

З огляду на вищевикладене суд
погоджується з висновками акту
перевірки Хмільницької ОДПІ № 48/22/34680933
від 07.07.2014 року про те, що позивачем ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" в
порушення вимог п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138,
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України занижено
податок на прибуток в загальній сумі 231
833 грн., а також в порушення вимог п. 187.1
ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст.
198, п. 201.6 ст. 201 ПК України занижено
податок на додану вартість в сумі 335 804
грн.

Відтак, правових підстав для визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Хмільницької ОДПІ за № та №
від 17.07.2014 року немає, а тому у
задоволенні адміністративного позову
в цій частині позовних вимог належить
відмовити.

Водночас перевіряючи законність
іншого оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення відповідача, а
саме рішення за № від 17.07.2014 року
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки в розмірі 20
000 грн., суд керується наступними
мотивами.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим органом встановлено
порушення позивачем п. 3.5 та п. 7.24
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою правління
НБУ № 637 від 15.12.2004 року, та постанови
Правління НБУ № 32 від 09.02.2005 року "Про
встановлення граничної суми
готівкового розрахунку" внаслідок
недотримання ліміту залишку готівки у
касі товариства.

Зокрема відповідач стверджує, що
згідно з видатковим касовим ордером №
11 від 07.03.2013 року директору ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія"
Бзнуні Н.Б. було видано поворотну
фінансову допомогу в сумі 10 000 грн., при
цьому видача готівки не підтверджена
підписом одержувача. Відповідно до
вкладного аркушу 2 касової книги за
07.03.2013 року залишок готівки в касі склав
0,00 грн. Таким чином, при додаванні суми
готівки за таким видатковим документом
до залишку готівки в касі 07.03.2013 року
перевищено ліміт залишку готівки в
касі на суму 10 000 грн. (том 1, а.с. 61,
зворот).

Однак, вищевказані висновки
Хмільницької ОДПІ під час розгляду
справи не підтвердилися та повністю
спростовуються дослідженими судом
доказами.

Так, проаналізувавши касову книгу ТОВ
"Хмільницька будівельна компанія" за 2013
рік, оригінал якої було оглянуто у
судовому засіданні, судом встановлено,
що 07.03.2013 року на початок робочого дня
залишок готівки становив 0 грн.
Протягом дня з каси підприємства
дійсно було видано 10 000 грн. поворотної
фінансової допомоги, яку повернуто в
розмірі 10 000 грн. цього ж дня. Залишок
готівки на кінець 07.03.2013 року становить
0 грн., що однак не враховано
відповідачем (том 2, а.с. 132-136).

При цьому лише відсутність підпису
одержувача у видатковому касовому
ордері № 11 від 07.03.2013 року (том 2, а.с. 123),
на що посилається податковий орган, на
переконання суду не може свідчити про
те, що кошти фактично не були отримані,
тим паче що у касовій книзі товариства,
яка була в розпорядженні
ревізорів-інспекторів, було чітко
відображено повернення поворотної
фінансової допомоги в сумі 10 000 грн. на
підставі вищевказаного видаткового
касового ордеру (том 2, а.с. 134).

Крім того, судом встановлено, що
відповідач помилково вважав ліміт каси
підприємства нульовим, хоча згідно з
наказом директора ТОВ "Хмільницька
будівельна компанія" № 1/2-к від 02.01.2013
року "Про розрахунки з кінцевим
споживачем" (том 1, а.с. 204), який належним
чином зареєстрований у відповідному
Журналі реєстрації наказів (том 2, а.с.
137-139), починаючи з 03.01.2013 року ліміт каси
товариства було встановлено в розмірі
15 000 грн. терміном на 3 місяці.

Отже, навіть якщо припустити, що на
кінець робочого дня 07.03.2013 року залишок
готівки склав 10 000 грн., як вважає
відповідач, позивачем не допущено
порушення ведення касових операцій,
оскільки ліміт каси товариства був
встановлений у більшому розмірі.

З огляду на викладене суд не може
погодитись із висновками Хмільницької
ОДПІ про порушення позивачем норм з
регулювання обігу готівки, а відтак
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 20 000 грн. на підставі
податкового повідомлення-рішення №
від 17.07.2014 року є протиправним.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних справах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС
України), за згідно з ст. 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість доводів сторін,
оцінивши докази суб'єкта владних
повноважень на підтвердження
правомірності своїх рішень та докази,
надані позивачем, суд приходить до
висновку, що адміністративний позов
ТОВ "Хмільницька будівельна компанія"
підлягає частковому задоволенню, а
саме в частині визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення Хмільницької
ОДПІ № від 17.07.2014 року. У решті
позовних вимог слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог ч. 3 ст. 94 КАС України та ч. 3 ст. 4
Закону України "Про судовий збір".

Так, при зверненні до суду позивач
повинен був сплатити 10% розміру ставки
судового збору, а саме 487,20 грн., однак
фактично сплатив 1157,10 грн.

В пропорційному відношенні судом
задоволено 2,74% (20 000 грн.) від загальної
суми заявлених позовних вимог
майнового характеру (729 013 грн.). Отже,
відшкодуванню на користь позивача
підлягає судовий збір у розмірі 133,50
грн.

Таким чином, загальна сума судового
збору, яку слід стягнути з позивача в
дохід Державного бюджету України у
зв'язку з частковим задоволенням судом
позовних вимог становить 3581,40 грн. (4872 ?
1157,10 - 133,50).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163,
167, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Хмільницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 17.07.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Хмільницька
будівельна компанія" (ідентифікаційний
код 34680933) в дохід Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 3 581 (три
тисячі п'ятсот вісімдесят одна) грн. 40
коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Сало Павло Ігорович