Справа № 260/604/14-а
Суддя: Василенко Л. А.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кротінов В.О.
Суддя-доповідач - Василенко Л. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року справа №260/604/14-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Василенко Л.А.,
суддів Ханової Р.Ф., Міронової Г.М.,

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Донецька на
постанову Ленінського районного суду
м.Донецька від 12 червня 2014 року у справі
№ 260/604/14-а за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Донецька про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ленінського районного суду
м.Донецька від 12 червня 2014 року позов
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі
м.Донецька (далі УПФУ в Ленінському
районі м.Донецька) задоволений, а саме:
визнано протиправними дії УПФУ в
Ленінському районі м. Донецька щодо
перерахунку пенсії за вислугу років
ОСОБА_2 з 01.07.2012 р. із розрахунку 80%
заробітної плати; зобов'язано УПФУ в
Ленінському районі м. Донецька
здійснити перерахунок та виплату
призначеної ОСОБА_2 пенсії на підставі
довідки прокуратури Донецької області
№ 18-57-736 від 07.07.2012 р. відповідно до ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру»,
виходячи з 90% середнього заробітку,
починаючи з 1 липня 2012 р. з урахуванням
виплачених сум. (а. с. 50-51).

Відповідач не погодився з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову суду першої
інстанції через порушення норм
матеріального права та прийняти нову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі. Крім того,
наполягав на застосуванні положень
статей 99,100 Кодексу адміністративного
судочинства України (а. с. 53-58).

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС
України справу розглянуто в письмовому
провадженні.

Колегія суддів заслухала доповідь
судді-доповідача, перевірила матеріали
справи, вивчила доводи апеляційної
скарги і дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на
обліку в УПФУ в Ленінському районі
м.Донецька та отримує пенсію з 19.10.2004
року призначену на підставі Закону
України «Про прокуратуру» у розмірі 90%
від заробітної плати по посаді
слідчого з особливо важливих справ
слідчого відділу прокуратури. До
виходу на пенсію позивач працював
прокуратурі Донецької області.

Пенсія призначена за наявності
загального стажу роботи 22 роки 11
місяців 8 днів, в тому числі 15 років 3
місяців 7 днів стажу роботи на посадах
прокурорів і слідчих прокуратури, що
підтверджується копією розпорядження
УПФУ в Ленінському районі м.Донецька №
167378 від 21.10.2013 року (а.с.25).

8 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
УПФУ в Ленінському районі м.Донецька з
заявою про перерахунок пенсії по
заробітній платі відповідно до Закону
України «Про прокуратуру» відповідно
до довідки прокуратури Донецької
області №18-57-736 від 07.07.2012р., за якою з
14.06.2012р. заробітна плата слідчого в
особливо важливих справах з 14.06.2012 року
становить 6459,24 грн. у розмірі 90% від
заробітної плати (а.с.9).

Листом № 75/п-07-01-01 від 12.04.2013р. пенсійний
орган відмовив позивачу у задоволенні
його заяви про перерахунок пенсії із
посиланням на те, що Законом України №
3668-VІ від 08.07.2011р. «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»
внесено зміни до ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру», у зв'язку з чим
пенсія призначається у розмірі 80% від
суми місячної заробітної плати (а.с.10).

Відповідач зробив перерахунок пенсії
позивачу у розмірі 80% від суми місячної
заробітної плати, яка склала 5167,39 грн.

Встановлені обставини підтверджені
матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність
відмови пенсійного органу, відповідача
у справі, щодо перерахунку пенсії
позивача в розмірі 90% від заробітної
плати на підставі довідки прокуратури
Донецької області №18-57-736 від 07.07.2012р.

Умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів та слідчих
визначено ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.
Редакція зазначеної статті
змінювалась.

Згідно частини першої ст. 50-1 Закону №
1789-ХІІ в редакції, що діяла на час
призначення пенсії позивачу, прокурори
і слідчі зі стажем роботи не менше 20
років, у тому числі зі стажем роботи на
посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» (далі -
Закон № 3668-VІ), який набрав чинності з
01.10.2011р., внесено зміни до ст. 50-1 Закону
№ 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках
розмір пенсії за вислугу років, яка
призначається прокурорам і слідчим у
разі реалізації ними такого права.

Згідно з нормами ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ
у редакції Закону № 3668-VІ прокурори і
слідчі мають право на пенсійне
забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 01.01.2011р. -
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії.

Таким чином, з 01.10.2011р. положення ч. 1 ст.
50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом №
3668-VІ.

Разом з тим, підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюють ч.ч. 13, 18 ст. 50-1 Закону
№ 1789-ХІІ, положення яких щодо
перерахунку пенсії у зв'язку із
прийняттям Закону № 3668-VІ змін не
зазнали (змінилась лише нумерація
частин цієї статті).

На підставі ч.13 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ
обчислення (перерахунок) пенсій
провадиться за документами пенсійної
справи та документами, додатково
поданими пенсіонерами, виходячи з
розміру місячного заробітку за
відповідною посадою, з якої особа
вийшла на пенсію, станом на час
звернення за призначенням або
перерахунком.

Згідно з ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ
призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, у якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Отже, при перерахунку пенсії
працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, оскільки
внесені Законом № 3668-VІ зміни до ст. 50-1
Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у
відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам є
ч.ч. 13, 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін
у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ
не зазнали.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону в часі,
колегія суддів виходить із того, що
згідно зі ст. 22 Конституції України
закріплені нею права і свободи не є
вичерпними, гарантуються і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законодавчих актів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до ст. 17 Конституції України
перебувають на службі у військових
формуваннях та правоохоронних органах
держави, забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від
06.07.1999р. № 8-рп/99 у справі щодо права на
пільги та від 20.03.2002р. № 5-рп/2002 у справі
щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Верховний Суд України вирішував
питання про усунення розбіжностей у
застосуванні статей 50-1 Закону № 1789-ХІІ
у постановах від 10.12.2013р. (справа
№21-348а13) та від 17.12.2013р. (справа №21-445а13)
зазначив, що виходячи із висловленого у
рішеннях Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Відповідачем в обґрунтування
законності прийнятого рішення не
надано суду жодного доказу.

Отже, висновок суду першої інстанції
про те, що відповідач безпідставно
відмовив в перерахунку пенсії позивачу
в розмірі 90% від заробітної плати на
підставі довідки прокуратури
Донецької області №18-57-736 від 07.07.2012р. є
таким, що ґрунтується на законі.

Разом з цим, суд першої інстанції
порушив норми процесуального права,
оскільки вирішив спір за суттю
позовних вимог за межами
шестимісячного строку звернення до
суду.

В апеляційній скарзі апелянт наполягав
на застосуванні положень статей 99,100
Кодексу адміністративного судочинства
України (а. с. 57).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Позивач просив повести перерахунок
пенсії з 01.07.2012 року, а з позовом до суду
першої інстанції звернувся 24.01.2014 року
тобто понад шість місяців (а. с. 11).

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2
поважних причин пропущення строку
звернення до суду не навів, пенсію
отримував щомісячно і тому міг або
повинний був дізнатися про порушене
право ще з дати обчислення розміру
пенсії та її отриманні в розмірі 80% від
заробітної плати, внаслідок чого
позовні вимоги, заявлені за межами
шестимісячного строку звернення з
позовом до адміністративного суду
необхідно залишити без розгляду, а
саме, заявлені до 23.07.2013 року включно.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що вимоги позивача про
зобов'язання здійснити перерахунок та
доплату пенсії за період з 1 липня 2012
року до 23 липня 2013 року включно
підлягають залишенню без розгляду, у
зв'язку з пропущенням строку звернення
до суду і не підлягають розгляду за
суттю.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції внаслідок порушення норм п.5
ч.1 ст.107 КАС України при вирішенні
питання про відкриття провадження у
адміністративній справі, а саме, щодо
застосування наслідків пропущення
строків звернення з позовом до
адміністративного суду, частково
невірно вирішено спір, тому постанова
суду про вирішення позовних вимог,
заявлених за межами шестимісячного
строку звернення до суду, підлягає
скасуванню та залишенню без розгляду, в
іншій частині постанова суду
відповідає нормам процесуального та
матеріального права і підстави для її
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99,100, ст.195 ч.1, ст.197 ч.1
п.2, ст.198 ч.1 п.4, ст.203 ч.1, ст.205 ч.1 п.4, ст.206,
ст.212 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Донецька задовольнити
частково.

Постанову Ленінського районного суду
м.Донецька від 12 червня 2014 року у справі
№ 260/604/14-а за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Донецька про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі
м.Донецька про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії за період з 1 липня 2012 року до
23 липня 2013 року включно залишити без
розгляду.

В решті постанову Ленінського
районного суду м.Донецька від 12 червня
2014 року у справі № 260/604/14-а за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі
м.Донецька про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення їх копій особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Головуючий
Л.А. Василенко

Судді
Р.Ф.Ханова

Г.М. Міронова