Справа № 2а-2422/11/1070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/72885/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Костенка М.І.

секретар судового засідання
Лисюк І.О.

за участю представників згідно журналу
судового засідання від 07.08.2014 (в
матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
08.06.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2011

у справі № 2а-2422/11/1070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „БФ Завод"

до Бориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської

області

про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень-

рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „БФ Завод"
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень: №/0 від 19.11.2010;
№/1 від 15.12.2010; № від 12.05.2011;
№/0 від 19.11.2010; №/1 від 15.12.2010;
№/0 від 19.11.2010; №061052320/1 від 15.12.2010;
№/0 від 19.11.2010; №/1 від 15.12.2010.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 08.06.2011
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2011
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 08.06.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалу суду
апеляційної інстанції прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання ним вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 18.11.2007 по
30.06.2010 та складено акт №984/23-2/35512066 від
04.11.2010.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення - рішення: № /0 від
19.11.2010, яким визначено позивачу
податкове зобов'язання по податку на
прибуток в сумі 1120066, 78 грн., яке було
змінено рішеннями № /1 від 15.12.2010,
№ від 28.02.2011 та № від 12.05.2011,
якими остаточно визначено податкове
зобов'язання по платі за землю в сумі
97410, 23 грн. та штрафні санкції в сумі
20013,31 грн.; № /0 від 19.11.2010, яке було
замінене податковим
повідомленням-рішенням № /1 від
15.12.2010, яким визначено податкове
зобов'язання по податку на прибуток в
сумі 1402584, 21 грн.: 1120066, 78 грн. основний
платіж, 282517, 43 грн. штрафні (фінансові)
санкції; № /0 від 19.11.2010, яке було
замінене рішенням № /1 від 15.12.2010,
яким визначено позивачу сплату податку
на додану вартість в сумі 1172384,98 грн.:
основний платіж 781589, 99 грн., 390794, 99 грн.
штрафні (фінансові) санкції.; № /0
від 19.11.2010, яке було замінене податковим
повідомленням-рішенням № /1 від
15.12.201, яким визначено позивачу сплату
податку на додану вартість в сумі 108765, 40
грн. та штрафні (фінансові) санкції в
сумі 54382,70 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1. пп. 5.1.2 п.
5.1 пп. 5.3.3, пп. 5.3.9 п. 5.3 пп. 5.4.4 п. 5.4. п. 5.9 ст.
5 Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств", занижено
податок на прибуток в сумі 1120066, 78 грн.;
пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України
„Про податок на додану вартість",
занижено податкове зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 781590, 99
грн. та завищено від'ємне значення з
податку на додану вартість на 108765, 40
грн.; абз. 3 ст. 8 Закону України „Про
плату за землю", занижено плату за землю
в сумі 97410, 23 грн.

Між TOB „БСВ Плюс" та TOB „БФ Завод" було
укладено договір про надання послуг з
розробки та виконання готової
поліграфічної і сувенірної рекламної
продукції, а також з поширення
відомостей про TOB „БФ Завод" в
інформаційних джерелах.

На виконання умов даного договору
позивачем сплачено TOB „БСВ Плюс"
вартість наданих послуг в сумі 1195450 грн.

Під час проведення перевірки
відповідачем вказано на
неправомірність віднесення даних
коштів до валових витрат за перший
квартал 2010 року, що призвело до
завищення їх розміру.

Між позивач та TOB „БСВ Плюс" укладено
договір №13-04/10-1 від 13.03.2010 про надання
послуг з консультування з питань
комерційної діяльності позивача у
сфері виготовлення товарів для
будівництва.

Відповідачем під час перевірки було
зроблено висновки про завищення
валових витрат на суму 2712500,01 грн.,
оскільки витрати на дану суму не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, ведення яких є
обов'язковими при здійсненні
податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем під час
здійснення перевірки були надані
договори, замовлення, акти прийому
передачі послуг, платіжні доручення та
інші, які відповідають вимогам Закону
України „Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність".

За наявності документів, які
підтверджують фактичне отримання
позивачем товарів та використання їх у
власній господарській діяльності,
ненадання такого документу як
товарно-транспортна накладна, не може
бути єдиною підставою для висновків
про відсутність підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій з придбання товару, оскільки
відповідною транспортною
документацією обов'язково мають бути
підтверджені витрати з послуг по
перевезенню вантажів, а не послуги з
придбання товару.

За умови реального здійснення
господарської операції, яка призвела
до об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця, будь-які
порушення постачальниками товару
правил ведення господарської
діяльності не можуть бути підставою
для позбавлення покупця права на
валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не
має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
постачальниками товару вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності тощо і в
подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на валові витрати чи
податковий кредит за можливу
неправомірну діяльність будь-кого з
контрагентів. Такий платник не повинен
притягуватися до відповідальності в
тому випадку, якщо він здійснював
реальну господарську операцію.

Нереальність господарських операцій з
придбання платником податку товару,
укладення покупцем товару договору з
метою безпідставного формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат з
понесених витрат за придбання товару
має підтверджуватися належними та
допустимими доказами і не може
ґрунтуватися на припущеннях. Самого по
собі факту відсутності транспортних
документів про перевезення товару при
факті оприбуткування покупцем товару
та наявності інших первинних
бухгалтерських документів щодо
господарської операції недостатньо
для висновку про безтоварність такої
операцій з придбання товару та
наявність у платника податків умислу
на укладення угоди з метою, суперечною
інтересам держави і суспільства.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог ст. 228 Цивільного
кодексу України є її укладання з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства та наявність умислу хоча
б у однієї із сторін щодо настання
відповідних протиправних наслідків.
При цьому висновки про наявність такої
протиправної мети не можуть
ґрунтуватися на припущеннях, а можуть
ґрунтуватися лише на належних,
достатніх, а також тих доказах, які
одержані з дотриманням закону.

Позивачем надані докази реальності
настання наслідків даних правочинів, а
саме первинні документи отримані від
контрагентів.

Не містять матеріали справи і копій
судових рішень про визнання даних
правочинів недійсними. Отже, зазначені
договори є чинними правочинами,
висновок відповідача про їх
нікчемність ґрунтується на
припущеннях та не підтверджується
матеріалами справи.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем було
збільшено групу основних фондів на
суму вказаних витрат в податковому
обліку та нарахована податкова
амортизація.

Проведеною перевіркою не встановлено
порушення у нарахуванні податкової
амортизації.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
та апеляційної інстанції стосовно
того, що податковою перевіркою
підтверджений зв'язок понесених витрат
за договором підряду.

Між позивачем та ТОВ „Земля-48" 21.05.2008
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки загальною площею 2,
5000 га.

У разі придбання земельної ділянки на
підставі цивільно-правової угоди
розмір податку розраховується від
суми, що дорівнює грошовій оцінці
землі, але в будь-якому разі сума, від
якої розраховується розмір податку, не
може бути меншою ціни земельної
ділянки, що зазначена в угоді.

Таким чином норма ч. 2 ст. 8 Закону
України „Про плату за землю" введена в
дію з червня 2008 року.

Відповідно до ст.18 Закону України „Про
плату за землю" платники, яких
своєчасно не було залучено до сплати
земельного податку, сплачують податок
не більш як за два попередні роки.

Перегляд неправильно нарахованого
податку, стягнення або повернення його
платнику допускаються не більш як за
два попередні роки.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
та апеляційної інстанції стосовно
того, що нарахування податкового
зобов'язання з земельного податку за
період січень - червень 2008 року не
відповідає нормам статті 18 Закону
України „Про плату за землю".

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
08.06.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2011 у справі № 2а-2422/11/1070 залишити
без задоволення, а судові рішення без
змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області залишити
без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 08.06.2011 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2011 у
справі № 2а-2422/11/1070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович М.І. Костенко