Справа № 607/6389/14-а
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
Справа
№ 876/6537/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Гінди О.М., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 02 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
вчинити дії,-

в с т а н
о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся із позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі (далі -
відповідач) про визнання неправомірною
відмову у призначенні пенсії на
пільгових умовах, зобов'язання
зарахувати до стажу роботи, який дає
право на призначення пенсії на
пільгових умовах період роботи на
посаді майстра з 22 серпня 1992 року по 27
травня 1997 року та зобов'язання
призначити та здійснити виплату пенсії
за віком на пільгових умовах за списком
№ 2 виробництв, робіт, професій, посад і
показників з 18 січня 2014 року.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 02 червня 2014 року позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, просить скасувати оскаржувану
постанову і прийняти нову, якою в
задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляції обґрунтовує тим, що
підставою для підтвердження
відповідних умов праці працівника є
результати атестації робочих місць за
умовами праці, проте висновком щодо
якості проведеної атестації робочих
місць за умовами праці не підтверджено
право на пенсію за віком на пільгових
умовах згідно списку № 2 працівникам за
професією «майстер». Крім цього, вважає
недостатнім представлення однієї
трудової книжки для визначення
відомостей, що надають право на пенсію,
а оскільки позивачем не надано
уточнюючої довідки, що підтверджує
спеціальний трудовий стаж, то і не
підтверджено право на призначення
пенсії на пільгових умовах, а тому УПФУ
діяло відповідно до вимог чинного
законодавства.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану постанову
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач з 1980 року по 1986 рік працював на
посаді монтажника, а з 1988 року по 1997 рік
- майстром, що підтверджується копією
трудової книжки. Вказані посади
віднесені до робіт із шкідливими та
важкими умовами праці і дають право на
призначення пільгової пенсії за віком.
Станом на час звернення до відповідача
пільговий стаж позивача становив 14
років 4 місяці. Крім того, законодавцем
покладено обов'язок проведення
атестації робочих місць на керівників
підприємств, а тому її непроведення не
може позбавити громадян їх
конституційного права на соціальний
захист щодо вирішення питань надання
пенсій за віком на пільгових умовах.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону № 1788
визначено, що на пільгових умовах мають
право на пенсію за віком, незалежно від
місця останньої роботи, працівники,
зайняті повний робочий день на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці, - за списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки -
після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше 25 років, з них не менше 12
років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно Наказу Міністерства праці та
соціальної політики України № 383 від
18.11.2005р. «Про затвердження Порядку
застосування Списків №1 і №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників з шкідливими та важкими
умовами праці, зайнятість в яких дає
право на пенсію за віком на пільгових
умовах», при визначенні права на пенсію
за віком на пільгових умовах
застосовуються, Списки, що чинні на
період роботи особи. При цьому до
пільгового стажу зараховується весь
період роботи на відповідних посадах
або професіями незалежно від дати
внесення цієї посади чи професії до
Списків.

Відповідно до постанови Ради Міністрів
СРСР № 1173 від 22.08.1956р. (розділ XXIX),
постанови Ради Міністрів СРСР № 10 від
26.01.1991р.( розділ XXVII) , які були чинними на
момент перебування позивача у трудових
відносинах на зазначених посадах, були
затверджені Списки № 2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників з
шкідливими та важкими умовами праці,
зайнятість в яких дає право на пенсію
за віком на пільгових умовах і в них
були передбачені посади монтажника та
майстра.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
позивач працював: з 16.12.1980 року по 26.03.1986
року на посаді монтажника
Тернопільського домобудівного
комбінату, з 01.06.1988 року по 27.05.1997 року на
посаді майстра Домобудівного
комбінату тресту «Тернопільпромбуд»,
реорганізованого в орендне
підприємство «Тернопільський
домобудівний комбінат», а згодом в ТзОВ
«Домобудівник», що підтверджується
копією трудової книжки (а.с. 6-7).

Крім того, згідно довідки, що
підтверджує особливий характер роботи
для умов праці, необхідні для
призначення пільгової пенсії № 6 від
20.01.2014 року (а.с. 23) позивачу
підтверджено право на пільгову пенсію.

Таким чином суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що
станом на час звернення до відповідача
позивач володів необхідним обсягом
прав для призначення йому пенсії за
віком на пільгових умовах, оскільки
досяг необхідного віку, стаж на роботах
із шкідливими та важкими умовами праці
більше 12 років 6 місяців.

Суд апеляційної інстанції не бере до
уваги твердження відповідача, що
робота позивача на роботах із
шкідливими та важкими умовами праці не
підтверджена висновком щодо якості
проведеної атестації робочих місць за
умовами праці виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 1,2 «Порядку
проведення атестації робочих місць за
умовами праці», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок
№ 442), атестація робочих місць за
умовами праці проводиться на
підприємствах і організаціях,
незалежно від форми власності і
господарювання, де технологічний
процес, використовуване обладнання,
сировина та матеріали є потенційними
джерелами шкідливих та небезпечних
виробничих факторів, що можуть
несприятливо впливати на стан здоровя
працюючих, а також на їхніх нащадків як
тепер, так і в майбутньому. Основна мета
атестації полягає у регулюванні
відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівниками у галузі реалізації прав
на здорові й безпечні умови праці,
пільгове пенсійне забезпечення, пільги
та компенсації за роботу у
несприятливих умовах.

Частиною 2 п.4 Порядку № 442 встановлено,
що відповідальність за своєчасне та
якісне проведення атестації
покладається на керівника
підприємства, організації. З наведених
норм слідує, що законодавцем покладено
обов'язок проведення атестації робочих
місць на керівників підприємств, а тому
її непроведення не може позбавити
громадян їх конституційного права на
соціальний захист щодо вирішення
питань надання пенсій за віком на
пільгових умовах.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідно до наказу по підприємству
про результати атестації робочих місць
за умовами праці № 163 від 13.09.1993 року і
додатку № 2 до нього, позивачу
підтверджено право на пільгове
пенсійне забезпечення, передбачене
законодавством (а.с. 26,27).

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
позивач надав всі необхідні документи,
які підтверджують його право на
отримання пільгової пенсії, а дії
відповідача є необгрунтованими і
такими, що порушують право особи на
соціальний захист, передбачене ст. 46
Конституції України.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Тернопільському районі слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

у х в а л и
в :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 02 червня 2014
року у справі № 607/6389/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
О.М.Гінда

М.П.Кушнерик