Справа № 2а-4744/11/1070
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2014 року м. Київ
К/800/61265/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Моторного О.А.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.11.2013

та постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22.02.2012

у справі № 2а-4744/11/1070

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Миронівський завод по
виготовленню круп і комбікормів»

до Державної податкової інспекції у
Миронівському районі Київської
області

про визнання протиправним та нечинним
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Миронівський завод по виготовленню
круп і комбікормів» звернулось до суду
з позовом про визнання протиправним та
нечинним податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Миронівському
районі Київської області № від
23.09.2011.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 22.02.2012, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.11.2013, позов задоволено; скасовано
спірне податкове повідомлення-рішення,
з підстав протиправності його
прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального права, юридичної оцінки
обставин справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
планової виїзної перевірки ПАТ
«Миронівський завод по виготовленню
круп і комбікормів» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2009 по 31.03.2011, складено акт №
328/23-011/00951770 від 06.09.2011, в якому
зафіксовані порушення: пп. пп. 7.2.1, 7.2.3,
7.2.6 п. 7.2, пп. пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4, пп.
7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 185.1 ст.
185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 23.09.2011 відповідачем було
прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 414 461 грн.

Підставами для винесення спірного
повідомлення-рішення стали висновки
податкового органу про завищення
позивачем податкового кредиту по
певним операціям з придбання товарів у
Приватного підприємства
«Інвест-Трейд», оскільки, на думку
відповідача, за результатами
проведених зустрічних перевірок не
було підтверджено сплату податку на
додану вартість до бюджету
постачальниками по ланцюгу (ТОВ
«Соло-74», ПП «Фобос-Транс»).

Факт поставки товарів від ПП
«Інвест-Трейд» позивачу та оплати їх
вартості встановлено судами
попередніх інстанцій з підтвердженням
матеріалів справи, а саме:
товарно-транспортними накладними,
журналами реєстрації
товарно-транспортних накладних,
витягом з журналу реєстрації
зважування вантажів на автомобільних
вагах (надходження), витягом із
кількісно-якісного обліку, накладними
на відпуск зерна в переробку,
виробничими звітами, витягами із книги
кількісно-якісного обліку
хлібопродуктів, рахунками-фактури,
видатковими та податковими накладними,
банківськими виписками та рахунками на
оплату.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з абз. 1, 2 пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з пп. пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
зазначеного Закону платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну. Податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Вказані норми Закону України «Про
податок на додану вартість»
кореспондуються з нормами Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 4
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг (пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК
України).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 цього Кодексу
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу). У разі, якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (пп. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201
зазначеного Кодексу платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
в якій зазначаються обов'язкові
реквізити. Податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені норми Закону
України «Про податок на додану
вартість» та Податкового кодексу
України можна дійти висновку про
існування декількох підстав для
формування податкового кредиту, а саме:
наявність у платника податку - покупця
належно оформлених податкових
накладних, фактичну сплату грошових
коштів контрагентам, в сумі визначеній
у податкових накладних, а також
фактичне виконання господарських
операцій, за наслідками яких у платника
податку на додану вартість виникає
право на податковий кредит, що в даному
випадку судами обох інстанцій
встановлено з підтвердженням
матеріалів справи.

Зважаючи на вказані обставини,
відсутність порушень норм
матеріального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Згідно наявної у справі виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
слідує, що станом на 23.07.2013 Миронівська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Київській області є правонаступником
Державної податкової інспекції у
Миронівському районі Київської
області.

На підставі ст. 55 КАС України суд
касаційної інстанції вважає за
необхідне допустити по даній справі
заміну відповідача - Державної
податкової інспекції у Миронівському
районі Київської області її
правонаступником - Миронівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Київській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі
відповідача - Державної податкової
інспекції у Миронівському районі
Київської області її правонаступником
- Миронівською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Київській
області.

Касаційну скаргу Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.11.2013 та
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22.02.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)В.В. Кошіль
Судді(підпис)О.А. Моторний (підпис)Ю.І.
Цвіркун Вищий адміністративний суд
України у складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Моторного О.А.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.11.2013

та постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22.02.2012

у справі № 2а-4744/11/1070

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Миронівський завод по
виготовленню круп і комбікормів»

до Державної податкової інспекції у
Миронівському районі Київської
області

про визнання протиправним та нечинним
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Миронівський завод по виготовленню
круп і комбікормів» звернулось до суду
з позовом про визнання протиправним та
нечинним податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Миронівському
районі Київської області № від
23.09.2011.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 22.02.2012, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.11.2013, позов задоволено; скасовано
спірне податкове повідомлення-рішення,
з підстав протиправності його
прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального права, юридичної оцінки
обставин справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
планової виїзної перевірки ПАТ
«Миронівський завод по виготовленню
круп і комбікормів» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2009 по 31.03.2011, складено акт №
328/23-011/00951770 від 06.09.2011, в якому
зафіксовані порушення: пп. пп. 7.2.1, 7.2.3,
7.2.6 п. 7.2, пп. пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4, пп.
7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 185.1 ст.
185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 23.09.2011 відповідачем було
прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 414 461 грн.

Підставами для винесення спірного
повідомлення-рішення стали висновки
податкового органу про завищення
позивачем податкового кредиту по
певним операціям з придбання товарів у
Приватного підприємства
«Інвест-Трейд», оскільки, на думку
відповідача, за результатами
проведених зустрічних перевірок не
було підтверджено сплату податку на
додану вартість до бюджету
постачальниками по ланцюгу (ТОВ
«Соло-74», ПП «Фобос-Транс»).

Факт поставки товарів від ПП
«Інвест-Трейд» позивачу та оплати їх
вартості встановлено судами
попередніх інстанцій з підтвердженням
матеріалів справи, а саме:
товарно-транспортними накладними,
журналами реєстрації
товарно-транспортних накладних,
витягом з журналу реєстрації
зважування вантажів на автомобільних
вагах (надходження), витягом із
кількісно-якісного обліку, накладними
на відпуск зерна в переробку,
виробничими звітами, витягами із книги
кількісно-якісного обліку
хлібопродуктів, рахунками-фактури,
видатковими та податковими накладними,
банківськими виписками та рахунками на
оплату.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з абз. 1, 2 пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з пп. пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
зазначеного Закону платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну. Податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Вказані норми Закону України «Про
податок на додану вартість»
кореспондуються з нормами Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 4
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг (пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК
України).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 цього Кодексу
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу). У разі, якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (пп. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201
зазначеного Кодексу платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
в якій зазначаються обов'язкові
реквізити. Податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені норми Закону
України «Про податок на додану
вартість» та Податкового кодексу
України можна дійти висновку про
існування декількох підстав для
формування податкового кредиту, а саме:
наявність у платника податку - покупця
належно оформлених податкових
накладних, фактичну сплату грошових
коштів контрагентам, в сумі визначеній
у податкових накладних, а також
фактичне виконання господарських
операцій, за наслідками яких у платника
податку на додану вартість виникає
право на податковий кредит, що в даному
випадку судами обох інстанцій
встановлено з підтвердженням
матеріалів справи.

Зважаючи на вказані обставини,
відсутність порушень норм
матеріального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Згідно наявної у справі виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
слідує, що станом на 23.07.2013 Миронівська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Київській області є правонаступником
Державної податкової інспекції у
Миронівському районі Київської
області.

На підставі ст. 55 КАС України суд
касаційної інстанції вважає за
необхідне допустити по даній справі
заміну відповідача - Державної
податкової інспекції у Миронівському
районі Київської області її
правонаступником - Миронівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Київській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі
відповідача - Державної податкової
інспекції у Миронівському районі
Київської області її правонаступником
- Миронівською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Київській
області.

Касаційну скаргу Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.11.2013 та
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22.02.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді О.А.
Моторний Ю.І. Цвіркун