Справа № 806/3348/14
Суддя: Ракалович Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2014 р.
Житомир справа №
806/3348/14

категорія 9.5

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ракаловича В.М. ,

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Державного підприємства "Коростенське
лісомисливське господарство" до
Овруцької міжрайонної державної
фінансової інспекція про визнання
протиправною та скасування в частині
вимогу від 18.06.2014 р. №65-17/1008,-

встановив:

В липні 2014 року Державне підприємство
«Коростенське лісомисливське
господарство» звернулось до суду з
позовом, в якому просило визнати
протиправним та скасувати п. 3 вимоги
від 18.06.2014 р. №65-17/1008 Овруцької
міжрайонної державної фінансової
інспекції.

В ході розгляду справи проведено
заміну відповідача - Державну
фінансову інспекцію в Житомирській
області замінено на Овруцьку
міжрайонну державну фінансову
інспекцію.

Сторони до суду не з"вились, позивач у
своїй письмовій заяві просив
розглядати справу у порядку письмового
провадження, представник відповідача
направив клопотання з проханням
розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, суд
розглядає справу у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що працівниками
Овруцької міжрайонної державної
фінансової інспекції було проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
«Коростенське лісомисливське
господарство» за період діяльності з
01.09.2011 р. по 01.02.2014 р., за результатами
якої було складено акт від 23.05.2014 №65-09/57.

Відповідно до висновку, що викладений в
акті ревізії від 23.05.2014 №65-09/57,
відповідач висунув вимогу від 18.06.2014 р.
№65-17/1008, пунктом 3 якої зобов'язав
позивача вжити заходів щодо стягнення
з 13-ти суб'єктів господарювання
простроченої дебіторської
заборгованості на загальну суму 102214,06
грн., в т.ч. Авіакомпанія - на суму 6575,00
грн., ВАТ «Білицька меблева фабрика» -
на суму 3119,18 грн., ДП «Державний
кадастровий центр» - на суму 3438,00 грн.,
Житомирнафтопродукт філія № 3 - на суму
12132,04 грн., ТОВ «КО-мета» - на суму 65743,96
грн., ТзОВ «ОЙЛ КАРТ ЦЕНТР» - на суму
3390,00 грн., ОСОБА_2- на суму 4502,24 грн., ТОВ
«Аероагросервіс» - на суму 95,40 грн., ТОВ
«КПВТ» - на суму 466,80 грн., ПП «ОСОБА_3.» -
на суму 1682,00 грн., Надра-М - на суму 724,80
грн., СФГ «Обрій»- на суму 300,00 грн., ПП
«ОСОБА_4.» - на суму 44,64 грн. В іншому
випадку зобов'язав позивача стягнути з
винних осіб шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу
Законів про працю України.

За висновком працівників фінансової
інспекції, утворення такої
простроченої заборгованості відбулось
внаслідок не проведення посадовими
особами підприємства
претензійно-позовної роботи та
невжиття законних заходів по стягненню
боргів з вказаних суб'єктів
господарювання.

Приписами ст. 193 ГК України визначено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

З іншого боку, чинним законодавством
визначено, що учасники господарських
відносин, які порушили майнові права
або законні інтереси інших суб'єктів,
зобов'язані поновити їх, не чекаючи
пред'явлення їм претензії чи звернення
до суду. У разі необхідності
відшкодування збитків або
застосування інших санкцій суб'єкт
господарювання чи інша юридична особа -
учасник господарських відносин, чиї
права або законні інтереси порушено, з
метою безпосереднього врегулювання
спору з порушником цих прав або
інтересів має право звернутися до
нього з письмовою претензією (ст. 222 ГК
України, ст. 6 ГПК України), або з позовом
безпосередньо до суду (ст. 1 ГПК
України).

При цьому, реалізація кредитором
таких прав можлива лише у межах строку
позовної давності, що визначений в ст.
257 ЦК України.

Позивач вважає, що з причини пропуску
строків позовної давності вжиття
заходів претензійного характеру чи
подання позову до суду втратило для
нього всякий сенс.

Однак суд вважає, що позивачем при
цьому не було вжито всіх законних
заходів до стягнення боргів, адже
відповідно до положень ст. 267 ЦК
України, заява про захист цивільного
права або інтересу має бути прийнята
судом до розгляду незалежно від спливу
позовної давності і якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

З огляду на таке суд вважає, що п. 3
вимоги фінансової інспекції в частині
покладення на позивача зобов'язання
вжити заходів щодо стягнення з 13-ти
суб'єктів господарювання простроченої
дебіторської заборгованості на
загальну суму 102214,06 грн. є законним і
має бути виконаний позивачем належним
чином, а вимоги позову в цій частині є
безпідставними.

Одночасно суд приходить до висновку
про обґрунтованість іншої частини
позову. При цьому суд виходить з
наступного.

Відповідно до приписів ст. 2 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» головним завданням органу
державного фінансового контролю є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у підконтрольних об'єктах.

За змістом п.п. 1, 4, 7, 10 част. 1 ст. 10 цього
Закону органам державного фінансового
контролю надається право перевіряти в
ході державного фінансового контролю
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей; вимагати від
керівників підконтрольних установ
проведення інвентаризацій основних
фондів, товарно-матеріальних
цінностей, коштів і розрахунків;
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; звертатися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів.

Відповідно до положень пп. 4 п. 4
Положення про Державну фінансову
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента України від 23.04.2011 р.
N499/2011, органи Держфінінспекції
відповідно до покладених на неї
завдань звертаються до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням державних коштів та, у
разі виявлення порушень законодавства,
пред'являти обов'язкові до виконання
вимоги щодо усунення таких
правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір та
звернутися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на приведення
роботи підконтрольної організації у
відповідність із вимогами
законодавства у майбутньому і є
обов'язковою до виконання.

Що ж стосується відшкодування
виявлених збитків, завданих державі чи
об'єкту контролю, то про їх наявність
може бути зазначено у вимозі, але вони
не можуть бути примусово відшкодовані
шляхом вимоги. Такі збитки
відшкодовуються у добровільному
порядку або шляхом звернення органу
державного фінансового контролю до
суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд приходить
до висновку про наявність у органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути кошти на
відшкодування виявлених в ході
перевірки збитків. В порядку
адміністративного судочинства може
бути оскаржене лише таке рішення, яке
породжує безпосередньо права чи
обов'язки для позивача.

Оскаржувані вимоги фінансової
інспекції вказують, зокрема, на
необхідність стягнення в порядку та
розмірах, встановлених ст.ст. 130 - 136 КЗпП
України, коштів не отриманих з покупців
чи зайво виплачених коштів з осіб, які
їх отримали безпідставно, а у разі
пропуску встановленого строку -
відшкодування за рахунок винної особи.

Зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, правильність обчислення їх
розміру перевіряє суд, який розглядає
цей позов.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо необґрунтованості оскаржуваних
вимог органу фінансової інспекції.

Підставність такого висновку
підтверджується також і судовою
практикою. Наприклад, до аналогічного
висновку в схожих обставинах прийшов
Верховний суд України ухвалюючи
постанову від 15.04.2014 р. в справі
2-а-7676/10/2270.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 158 - 163 КАС України, суд,-

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.
3 вимоги Овруцької міжрайонної
державної фінансової інспекції від
18.06.2014 р. №65-17/1008 в частині покладення на
Державне підприємство «Коростенське
лісомисливське господарство»
обов'язку «в іншому випадку стягнути з
винних осіб шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст. ст. 130 - 136 Кодексу
законів про працю України».

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя
В.М. Ракалович