Справа № 521/20267/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 521/20267/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Буран О.М. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м. Одеси
на постанова Малиновського районного
суду м. Одеси від 19 травня 2014 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м. Одеси
про визнання дій протиправними,
призначення та виплату пенсії за віком,
-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 (далі - позивач, або ОСОБА_2)
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м. Одеси
(далі - відповідач, або УПФУ в
Малиновському районі м. Одеси), в якому
позивач просила суд визнати дії
відповідача щодо відмови у призначенні
та виплати їй пенсії за віком
протиправними та зобов'язати
відповідача призначити їй виплату та
виплачувати пенсію за віком, починаючи
з 06 квітня 2008 року.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 травня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_2 в
частині позовних вимог за період з 06
квітня 2008 року по 04 червня 2013 року
залишено без розгляду у зв'язку з
пропуском шестимісячного строку щодо
звернення з позовом до суду.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 19 травня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_2
задоволений частково. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси
призначити та виплачувати ОСОБА_2, яка
постійно проживає за межами України - в
Державі США, пенсію за віком, починаючи
з 05 червня 2013 року за межі України, в
Державу США.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
заявленого адміністративного позову,
наголошуючи, зокрема, на відсутності
підстав для призначення та виплати
пенсії позивачу.

Виходячи з приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, а також враховуючи те, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи, вищезазначена
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином
України, що підтверджується даними
паспорту громадянина України для
виїзду за кордон НОМЕР_1, виданим 22.09.1998
року та дійсним до
22.09.2018 року.

Згідно паспортних даних (відмітка про
прийняття на консульський облік в
Генеральному консульстві України в м.
Сан-Франциско від 15.02.2008 року, стор.7)
позивач у 2008 році виїхала на постійне
місце проживання до держави США.

06.03.2013 року позивач звернулась до
відповідача із заявою про призначення
та виплату їй пенсії за віком.

У відповіді, за вих. №304/С-1 від 10.09.2013
року, УПФУ в Малиновському районі м.
Одеси відмовило позивачу у призначенні
та виплаті пенсії за віком у зв'язку із
тим, що для реалізації Рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.10.2009 року
потрібне прийняття спеціального
Закону України, яким будуть
передбачені умови, норми та механізм
виплати пенсій громадянам, які виїхали
або будуть виїжджати на постійне місце
проживання за кордон. Відповідно до
Порядку подання та оформлення
документів для призначення пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 року № 22-1, заяву про
призначення пенсії повинно бути подано
за місцем проживання заявника з
пред'явленням паспорту громадянина
України. Крім цього, у Рішенні
Конституційного Суду України також
звернуто увагу Верховної Ради України
на необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідних договорів. На підставі
викладеного, враховуючи, що заявником
не було представлено підтверджень
громадянства України та доказів
проживання у Малиновському районі м.
Одеси, відповідач зазначив, що на даний
час підстав призначити виплату пенсії
немає.

Позивач, не погоджуючись з рішенням
суб`єкта владних повноважень та,
вважаючи свої конституційні права щодо
пенсійного забезпечення порушеними,
звернулась з позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково заявлені позивачем позовні
вимоги, виходив з того, що проживаючи в
державі США, як громадянин України,
позивач має такі ж самі конституційні
права, як й інші громадяни цієї держави,
оскільки Конституція України та
пенсійне законодавство України не
допускають обмеження права на
соціальний захист, зокрема, права на
отримання пенсії за ознакою місця
проживання.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
огляду на викладене.

Відповідно до статті 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, а
також у старості та в інших випадках,
передбачених законом. Тобто, право на
отримання пенсії в Україні є
конституційним правом громадянина
України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, кожна людина має право
на вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» реєстрація місця проживання
чи місця перебування особи або її
відсутність не може бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання, зі
збереженням усіх конституційних прав.
Позивач, як громадянин України,
незалежно від країни свого проживання,
вправі користуватися всіма своїми
конституційними правами, в тому числі,
і на пенсійне забезпечення, а тому за
відсутності законодавчих перешкод для
призначення пенсії відповідач
зобов'язаний призначити та здійснювати
виплату пенсії позивачу.

Частиною 3 статті 22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно до другого речення статті 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Відповідно до пункту 3.3 Рішення
Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року, вказаними
нормами Закону (статті 51) конституційне
право на соціальний захист поставлене
в залежність від факту укладення
Україною з відповідною державою
міжнародного договору з питань
пенсійного забезпечення. Таким чином,
держава, всупереч конституційним
гарантіям соціального захисту для всіх
осіб, що мають право на отримання
пенсії у старості, на законодавчому
рівні позбавила цього права
пенсіонерів у тих випадках, коли вони
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено відповідного
договору.

Отже, право громадянина на призначення
та одержання пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні. Держава,
відповідно до конституційних
принципів, зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, в
Україні чи за її межами.

Згідно з частиною 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що з 07.10.2009 року відсутні
норми, які унеможливлювали призначення
та виплату пенсії громадянам України,
які проживають за кордоном.

Аналогічна правова позиція щодо
призначення, поновлення та виплати
пенсії особам, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон викладена,
зокрема, у рішеннях Вищого
адміністративного суду України від 25
квітня 2013 року у справі №
К/800/12079/13, від 23 січня 2014 року у праві №
К/800/47290/13, від 13
березня 2014 року у справі № К/800/21234/13, від
20 березня 2014 року у справі № К/800/64034/13,
від 03 квітня 2014 року у справі №
К/800/23445/13.

Поряд з цим, колегія суддів наголошує,
що вирішуючи спірне питання, суд першої
інстанції не звернув на увагу на те, що
зі змісту відмови відповідача
вбачається, що фактично заява позивача
про призначення їй пенсії за віком по
суті відповідачем не розглянута, тому
зобов`язавши УПФУ в Малиновському
районі м. Одеси призначити та виплатити
позивачу пенсію за віком за межі
України, як того просила позивач, суд
вийшов за межі наданих йому
повноважень.

Колегія суддів вважає, що у УПФУ в
Малиновському районі м. Одеси були
відсутні підстави для направлення
позивачу листа з роз'ясненнями щодо
відсутності нормативно-правових актів,
що передбачають умови, норми та
механізм виплати пенсій громадянам, що
проживають за кордоном.

Враховуючи вищевикладене, оскільки суд
по суті правильно вирішив справу, проте
помилково застосував норми
матеріального в частині застосування
порядку та умов для призначення пенсії
за віком, визначених Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувана
постанова суду першої інстанції, на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України,
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси на
постанова Малиновського районного
суду м. Одеси від 19 травня 2014 року -
задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 19 травня 2014 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м. Одеси
про визнання дій протиправними,
призначення та виплату пенсії за віком
- змінити, виклавши її резолютивну
частину в наступній редакції:

«Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси про
визнання дій протиправними,
призначення та виплату пенсії за віком
- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси щодо
відмови у призначенні та виплати
пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Малиновському районі м.
Одеси, у встановленому законом порядку,
розглянути заяву ОСОБА_2 від 27.08.2013 року
про призначення та виплату пенсії за
віком, відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.».

В іншій частині постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 19 травня 2014 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності через 5 днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів
після набрання чинності безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/