Справа № 826/4608/14
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4608/14
інстанції: Літвінова А. В.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря:
Тур В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в Оболонському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 10 червня 2014 р. у справі
за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Мобіліс-А" до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
09.12.2013 р. № , -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "Мобіліс-А" звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
09.12.2013 р. № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 червня 2014 р. адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю «Мобіліс-А» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаєморозрахунках з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Ека Строй Компані»
за липень 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення
товариством з обмеженою
відповідальністю «Мобіліс-А» пункту
198.6 статті 198, пунктів 200.1 та 200.2 статті 200
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість за липень 2013 року на
суму 73 696,00 грн.

За наслідками перевірки відповідачем
складено акт від 14.11.2013 р. № 691-22-01-24575722
та прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09.12.2013 р.
№, яким позивачеві визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 92 120,00 грн. у
тому числі: 73 696,00 грн. - основний платіж,
18 424,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Так між товариством з обмеженою
відповідальністю «Мобіліс-А»
(замовник) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Ека Строй Компані»
(підрядчик) укладено договори підряду:

- від 01.08.2012 р. № 0108, відповідно до якого
за завданням замовника, підрядчик бере
на себе зобов'язання в межах вартості
предмету договору, у встановлені
терміни на свій ризик власними і
залученими силами виконати
будівельно-монтажні роботи погоджені
сторонами на реконструкції
нежитлового будинку та будівництво
громадського,
торговельно-офісно-готельного
комплексу з підземною автостоянкою на
вулиці Різницькій/Московській, 2/32-34 у
Печерському районі міста Києва та
здати ці роботи замовнику;

- від 09.01.2013 р. № 0901, відповідно до якого
за завданням замовника, підрядчик бере
на себе зобов'язання в межах вартості
предмету договору, у встановлені
терміни на свій ризик власними і
залученими силами виконати
будівельно-монтажні роботи погоджені
сторонами на об'єкті: «Будівництво
житлового будинку по вулиці
Ломоносова, 50/2 (будівельний номер 1) на
будівництві житлового кварталу за
адресою: місто Київ, вулиця Академіка
Вільямса, 7 і вулиці Ломоносова, 42-50 (3-й
мікрорайон) (Голосіївський район)» та
здати ці роботи замовнику.

На підтвердження виконання умов
договорів, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій в
матеріалах справи наявні копії
договорів підряду від 01.08.2012 р. № 0108, від
09.01.2013 р. № 0901 з додатками; податкових
накладних за відповідні періоди; актів
приймання виконаних будівельних робіт
за відповідні періоди; довідок про
вартість виконаних робіт за відповідні
періоди; платіжних доручень за
відповідні періоди; договорів із
третьої особою.

Як вбачається колегією суддів з
матеріалів справи, штатний розклад
позивача у 2013 р. налічував 275
працівників.

05.01.2012 р. між позивачем та ТОВ
«Інвестиційно-будівельна компанія
«Центробуд» було укладено договір № 6103
на виконання будівельно - монтажних
робіт на будівництві житлового будинку
по вул. Ломоносова, 50/2 (будівельний
номер 1) на будівництві житлового
кварталу за адресою: м. Київ, вул.
Академіка Вільямса, 7 і вул. Ломоносова,
42-50 (з-й мікрорайон) (Голосіївський
район) (а. с. 97-100).

Аналогічний договір було укладено між
тими ж сторонами 01.09.2010 р. № Р/М-63/1 на
реконструкцію нежитлового будинку та
будівництво громадського, торговельно
- офісного готельного комплексу з
підземною автостоянкою на вул.
Різницькій/ Московській, 2/32-34 у
Печерському районі м. Києва (а. с. 112-130).

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України
визначено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на вищезазначені норми,
колегія суддів дотримується позиції,
що необхідною умовою для віднесення
сплачених цін за товари (послуги) до
валових витрат та сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на
додану вартість є факт придбання
товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Господарські операції для визначення
податкового кредиту для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та
податком на прибуток мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг відповідні
суми не можуть включатися до складу
податкового кредиту з ПДВ навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Аналогічної позиції дотримується
Вищий адміністративний суд України,
який зазначає, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
господарської операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням основних
фондів, імпортом товарів (послуг),
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Так колегією суддів було порівняно
акти приймання виконаних будівельних
робіт у позивача ТОВ
«Інвестиційно-будівельна компанія
«Центробуд» (а. с. 102-108, 136-156), та
позивачем у ТОВ «Ека Строй Компані» (а.
с. 82, 83-95).

З порівняних актів вбачається, що ТОВ
«Ека Строй Компані» виконувало ряд
робіт, які прийняті ТОВ
«Інвестиційно-будівельна компанія
«Центробуд» від позивача та оплачені
згідно платіжних доручень №№ 8570 від
02.08.2013 р., 8627 від 08.08.2013 р., 8636 від 09.08.2013 р.,
8372 від 18.07.2013 р., 8726 від 15.08.2013 р. (а. с.
171-175).

Натомість, з порівняних актів
вбачається, що решта робіт були
виконані позивачем власними силами.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач акцентує увагу на тому, що був
змушений залучати до виконання робіт
субпідрядну організацію у зв'язку з
масштабністю об'єкту замовлення, що не
суперечить обставинам справи,
зазначеним колегією суддів та об'єму
виконаних робіт позивачем по
взаємовідносинам з ТОВ
«Інвестиційно-будівельна компанія
«Центробуд».

Досліджені колегією суддів податкові
накладні (а. с. 81, 88), довідки про
вартість виконаних робіт (а. с. 83, 96),
платіжні доручення (а. с. 167-170) оформлені
належним чином та визнаються колегією
суддів первинними документами.

Крім того, визначальним при вирішенні
справи колегія суддів вважає той факт,
що будівельні роботи виконуються
позивачем на користь замовника з дат
укладення договорів, тобто з 2010 р. та 2012
р., так само як і контрагент позивача
залучений до виконання цих робіт не
виключно в липні 2013 р., а з серпня 2012 р.
та січня 2013 р. відповідно до укладених
договорів.

Натомість, при триваючих господарський
відносинах, податковий орган прийшов
до висновку про фактичну відсутність
господарських операцій саме в липні 2013
р. з огляду на те, що акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Ека Строй Компані» від
17.10.2013 р. № 317/26-52-22-05/35872733 охопив оцінку
реальності господарських операцій
даного контрагента лише з 01.07.2013 р. по
31.07.2013 р. (а. с. 189-201).

Така вибірковість податкового органу,
на думку колегії суддів, є суб'єктивною,
оскільки свідчить про врахування при
встановленні відсутності реальності
господарських операцій єдиного факту:
існування акту № 317/26-52-22-05/35872733.

Натомість, колегія суддів зауважує, що
єдиною підставою для збільшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в розрізі Податкового
кодексу України з боку податкового
органу може бути факт непонесення
платником податку витрат у вигляді
оплати придбаних послуг, до складу яких
було включено суми ПДВ, що становлять
неузгоджену суму спірного рішення, яке
є предметом розгляду даної справи.

З огляду на це, колегія суддів вважає
доводи апеляційної скарги відповідача
безпідставними, а рішення суду першої
інстанції таким, що прийнято з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення в частині
його оскарження відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для його скасування або зміни
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 червня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Мобіліс-А"
до Державної податкової інспекції в
Оболонському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
09.12.2013 р. № залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 червня 2014 р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя І. О.
ГрибанСуддя О. А. Губська
(Повний текст ухвали виготовлено 09.09.2014
року)

.

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.