Справа № 816/2343/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 р.Справа № 816/2343/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Октябрського відділу
Державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
17.07.2014р. по справі №816/2343/14

за позовом ОСОБА_1

до Октябрського відділу
Державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Октябрського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції, в якому, з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, просив скасувати
постанову від 23.09.2013 року ВП№38007576 про
стягнення з боржника виконавчого
збору.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що оскаржувана постанова була прийнята
з порушенням вимог діючого
законодавства та без врахування всіх
обставин справи, в зв'язку з чим,
підлягає скасуванню. Зазначив, що
оскільки вимоги постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№30007576 від 17.07.2013 було виконано
позивачем добровільно та державним
виконавцем не було вчинено жодних дій
щодо її примусового виконання, то
стягнення з позивача виконавчого збору
в сумі 51 грн. є необґрунтованим.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.07.2014 року
адміністративний позов було
задоволено.

Визнано протиправною та скасовано
постанову Октябрського ВДВС
Полтавського МУЮ від 23.09.2013 року
ВП№38007576 про стягнення з боржника
виконавчого збору.

Відповідач не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скарги, в
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.07.2014 року
та прийняти нове рішення, яким залишити
позовну заяву без розгляду або
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції дійшов до
неправомірного висновку про
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваної постанови. Зазначив, що
постановою про відкриття виконавчого
провадження від 17.07.2013 ВП№38007576 ОСОБА_1
було надано семиденний строк до 24.07.2013
для добровільного виконання постанови
ВДАІ №СЕІ096014 від 27.04.2013 року про
накладення штрафу в сумі 510 грн. Разом з
тим, боржником вказаний вище штраф було
сплачено лише 28.08.2013 року. Таким чином,
оскільки позивачем не було виконано
вимоги державного виконавця у
встановлений для добровільного
виконання строк, то державним
виконавцем було правомірно винесено
оскаржувану постанову про стягнення з
нього виконавчого збору у розмірі 51
грн. Крім того вважає що позивачем
пропущено встановлений законодавством
строк звернення до суду за захистом
порушених прав.

Позивач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Позивач та представник відповідача у
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлялись.

Як вбачається з матеріалів справи, на
адресу позивача зазначену в позовні
заяві (АДРЕСА_1) було направлено копію
ухвали про відкриття апеляційного
провадження, інформацію про
процесуальні права та обов'язки осіб,
які беруть участь у справі, апеляційну
скаргу та судову повістку. У
відповідності до запису
співробітників поштового відділення,
поштовий конверт було повернуто із
зазначенням підстав - за закінченням
терміну зберігання.

У відповідності до ч.11 ст. 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначено, що у разі
повернення поштового відправлення із
повісткою, яка не вручена адресату з
незалежних від суду причин, вважається,
що така повістка вручена належним
чином.

Згідно із ч.2 ст. 49 КАС України, особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про належне
повідомлення позивача про дату, час та
місце розгляду справи.

Позивачем до судового засідання було
передано телефонограму, в якій
останній просив відкласти розгляд
справи. Разом з тим, враховуючи, що
позивачем не було надано жодного
доказу на підтвердження необхідності
відкладення розгляду справи та в
зв'язку з необхідністю дотримання
розумних строків розгляду справи
визначених Кодексом адміністративного
судочинства України, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для відкладення
розгляду справи.

Відповідач про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений у
встановленому законом порядку, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
рекомендованого поштового
відправлення.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що 17.07.2013 року старшим
державним виконавцем Октябрського
ВДВС Полтавського МУЮ Радченко В.В.
відкрито виконавче провадження №38007576
щодо виконання постанови ВДАІ №СЕІ096014
від 27.04.2013 про накладення штрафу в сумі
510 грн. Вказаною постановою надано
семиденний строк для добровільного
виконання виконавчого документа до
24.07.2013 року.

Згідно квитанції від 28.08.2013 ОСОБА_1 було
сплачено штраф в сумі 510 грн.,
накладений постановою ВДАІ №СЕІ096014
від 27.04.2013. Позивач вказує, що того ж дня
він звернувся до державного виконавця
Октябрського ВДВС з проханням долучити
до матеріалів виконавчого провадження
вказану квитанцію та винести постанову
про закриття виконавчого провадження.

22.11.2013 року старшим державним
виконавцем Октябрського ВДВС
Полтавського МУЮ винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження №38007576 у зв'язку зі сплатою
боржником стягуваної суми.

У зв'язку з несплатою ОСОБА_1 штрафу у
строк для добровільного виконання,
23.09.2013 року державним виконавцем
Радченко В.В. винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
в сумі 51 грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаною
постановою, звернувся до суду із даним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувана постанова є незаконною та
необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
"Про виконавче провадження", примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Вказана обставина також закріплена п.
3.1 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 15.12.1999
року N 74/5 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 15.12.1999 р.
за N 865/4158 (далі - Інструкція).

Згідно положень частин першої та
другої статті 25 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону
України "Про виконавче провадження",
сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

Згідно статті 28 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з правомірністю
прийняття державним виконавцем
оскаржуваної постанови про стягнення з
позивача виконавчого збору, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 11 наведеного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження").

Як встановлено частиною 5 статті 25
Закону України "Про виконавче
провадження", копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України
"Про виконавче провадження", копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

З огляду на викладене, у випадку
відкриття виконавчого провадження,
державним виконавцем в обов'язковому
порядку направляється стягувачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення відповідна постанова.

В свою чергу, відповідачем ані під час
розгляду справи у суді першої
інстанції, ані під час її апеляційного
перегляду не було надано доказів
направлення позивачу постанови про
відкриття виконавчого провадження від
17.07.2013 ВП№38007576.

Крім того, згідно п. 20 Постанови Пленуму
Верховного суду України встановлено,
що відповідно до статей 45, 46 Закону N
606-XIV встановлено, що витрати
виконавчого провадження та виконавчий
збір стягуються за постановою
державного виконавця з боржника,
якщо останній не виконав рішення
добровільно в установлений для цього
строк і воно було виконане примусово.

Колегія суддів зазначає, що державним
не було надано доказів на
підтвердження факту вчинення ним
відповідних дій щодо примусового
виконання виконавчого документу,
оскільки як було встановлено під час
розгляду справи, штраф було сплачено
позивачем добровільно.

Перевіряючи рішення суб'єкта владних
повноважень, адміністративний суд у
справі щодо їх оскарження на підставі
ч.3 ст.2 КАС України перевіряє чи
прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3)обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оцінюючи дії відповідача на
відповідність критеріям зазначеним в
ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів
прийшла до висновку, що оскаржувана
постанова прийнята без врахування всіх
обставин справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про
пропуск позивачем строку звернення до
суду, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини з приводу строків
звернення до адміністративного суду
унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до вимог ч. 1
вищенаведеної статті Кодексу
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Згідно ч.1 ст. 181 КАС України, учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду
у десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів (ч. 2 ст. 181 КАС України).

Як вбачаться з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду із даним
позовом 17.06.2014 року.

В свою чергу, під час судового розгляду
встановлено, що позивач у жовтні 2013
року вже звертався до суду із даними
позовними вимогами в порядку
цивільного судочинства. Так, ухвалою
Октябрського районного суду м.Полтави
від 30.01.2014 задоволено скаргу позивача
та визнано незаконними дії державного
виконавця щодо стягнення з нього
виконавчого збору. Разом з тим, ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 05.06.2014 року вказана ухвала була
скасована та провадження у цивільній
справі закрито через те, що спір
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, беручі до уваги
вказані обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що строк звернення до
суду був пропущений позивачем з
поважних причин.

Інші доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає такими що не
спростовують правомірних висновків
суду першої інстанції.

З урахуванням визначеного статтею 8
Конституції України принципу
верховенства права та встановлених
статтею 2 КАС України завдань суду як
державної правозахисної інституції,
колегія суддів дійшла висновку про
оскаржувана постанова є незаконною, в
зв'язку з чим, підлягає скасуванню.

А тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
законності та обґрунтованості
позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного
судочинства є те, що обов'язок (тягар)
доказування в спорі покладається на
відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати докази, що свідчать
про правомірність його дій, законність
прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач,
в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України,
не довів законність та обґрунтованість
прийнятої ним постанови.

Натомість позивач, на виконання вимог
ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.07.2014 року
по справі №816/2343/14 відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Октябрського
відділу Державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.07.2014р. по
справі №816/2343/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Філатов Ю.М.