Справа № 2а-2524/12/2070
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2014 року м.
Київ К/9991/51596/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Західної міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.05.2012 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.07.2012 р.

у справі № 2а-2524/12/2070

за позовом Приватного підприємства
«Фірма «Контакт»

до Західної міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

про зобов'язання вчинити певні дії та
скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство «Фірма
«Контакт» (далі - позивач) звернулось до
суду з позовом до Західної міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби (далі - відповідач)
про зобов'язання вчинити певні дії та
скасування рішення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.05.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.07.2012 р.,
позовні вимоги задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
рішення відповідача від 21.09.2011 р.
№121/15-215 про анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість,
прийняте у відношенні позивача та
зобов'язано внести до реєстру
платників податків запис про відміну
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Позивач зареєстрований виконавчим
комітетом Харківської міської ради
10.01.2007 р. як суб'єкт підприємницької
діяльності - юридична особа, про що
зроблено відповідний запис у книзі
реєстрації записів про державну
реєстрацію №0032208.

07.02.2009 р. позивача було зареєстровано
платником податку на додану вартість,
про що видано свідоцтво №100041468.

За наслідками розгляду податкових
декларацій позивача з податку на
додану вартість за період з вересня 2010
року по серпень 2011 року податковим
органом складено довідку від 21.09.2011 р.
№1798/15-214/34757581, відповідно до якої
встановлено, що позивачем за останні 12
місяців подано податкову звітність, з
якої слідує, що обсяг задекларованих
поставок за вказаний період іншим
платникам податку, зареєстрованим
добровільно, становить сукупно менше 50
% від загального обсягу постачання. У
довідці наведено дані, про те, що за
останні 12 календарних місяців даним
платником задекларовано обсяг
оподаткованих операцій у розмірі 73 336,00
грн. На підставі вказаного
відповідачем зроблено висновок про те,
що даний платник підлягає виключенню з
реєстру платників податку на додану
вартість згідно п.п. 184.2 ст. 184
Податкового кодексу України.

Зазначена довідка подана на розгляд
комісії відповідача, створеної
відповідно до розпорядження від 09.02.2011
р. № 6-р, за наслідками розгляду якої
прийнято рішення від 21.09.2011 р. №121/15-215
про анулювання реєстрації позивача
платником податку на додану.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
правовою підставою для анулювання
реєстрації позивача платником податку
на додану вартість податковий орган
визначив п.п. «и» п.184.1 ст.184
Податкового кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що податковий орган анулюючи
реєстрацію позивача платником податку
на додану вартість застосував норму
Податкового кодексу України, яка не
діяла у періоді, щодо якого ставить
питання відповідач.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішення про анулювання реєстрації
платником податком податку на додану
вартість позивача прийнято за
результатом перевірки податкових
декларацій з податку на додану
вартість за вересень 2010 року та серпень
2011 року.

Так, за змістом п.п. «и» п.184.1 ст.184
Податкового кодексу України,
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку і
відбувається у разі якщо обсяг
постачання товарів/послуг платниками
податку, зареєстрованими добровільно,
іншим платникам податку за останні 12
календарних місяців сукупно становить
менше 50 відсотків загального обсягу
постачання.

Як вбачається з матеріалів справи,
період, протягом якого податковим
органом встановлено, що обсяг
постачання товарів/послуг платником
податку іншим платникам податку за
останні 12 календарних місяців сукупно
становить менше 50 відсотків загального
обсягу постачання, здійснених з метою
формування податкового зобов'язання чи
податкового кредиту, визначено з
вересня 2010 року по серпень 2011 року.

Згідно п. 1 розділу XIX Податкового
кодексу України цей Кодекс набирає
чинності з 01 січня 2011 року.

Отже, п.п. «и» п.184.1 ст.184 Податкового
кодексу України, як підстава
анулювання реєстрації позивача
платником податку на додану вартість,
податковим органом у даному випадку
застосовано безпідставно.

Така позиція цілком відповідає
конституційному принципу,
закріпленому у ст.58 Конституції
України, за яким закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.
Конституційний Суд України у
мотивувальній частині рішення від
09.02.1999 р. № 1-рп/99 стосовно юридичних
осіб вказав, що надання зворотної дії в
часі може бути передбачено шляхом
прямої вказівки про це в законі або
іншому нормативно-правовому акті, чого
у даному випадку немає.

Так, до 01 січня 2011 року підстави та
порядок анулювання свідоцтва платника
податку на додану вартість були
передбачені Законом України «Про
податок на додану вартість», а саме: п.п.
«а»-«е» п. 9.8 ст. 9 вказаного Закону.

При цьому, Закон України «Про податок
на додану вартість» не ставив
необхідність анулювання свідоцтва
платника податку на додану вартість в
залежність від того, чи обсяг
постачання товарів/послуг платником
податку іншим платникам податку за
останні 12 календарних
місяців сукупно становить менше 50
відсотків загального обсягу
постачання.

Доказів наявності інших підстав для
анулювання реєстрації позивача як
платника податку на додану вартість,
передбачених п.п. «а»-«е» п. 9.8 ст. 9
Закону України «Про податок на додану
вартість», відповідачем не наведено.

Отже, прийняття податковим органом
рішення про анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість з
підстав передбачених абз. «и» п. 184.1 ст.
184 Податкового кодексу України, можливе
лише при виникненні та існуванні
вказаних обставин після 01.01.2011 р., тобто
після набрання чинності Податковим
кодексом України, оскільки до цього дії
позивача не були порушенням та
узгоджувалися із вимогами діючого
нормативно - правового акту, тобто
Закону України «Про податок на додану
вартість».

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
правових підстав для задоволення
позовних вимог та скасування рішення
відповідача від 21.09.2011 р. №121/15-215 про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість позивача, а
також зобов'язання внести до реєстру
платників податків запис про відміну
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Західної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.05.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.07.2012 р. у
справі 2а-2524/12/2070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.