Справа № 2а-13122/10/0470
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/62047/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Логвиненко А.О.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційні
скарги Дніпропетровської митниці
Міндоходів, заступника прокурора
Дніпропетровської області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» до
Дніпропетровської митниці, Головного
управління Державного казначейства у
Дніпропетровській області, за участю
прокуратури Дніпропетровської області
про скасування картки відмови,
визнання протиправним рішення та
стягнення надмірно сплачених коштів, -

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2010 року публічне акціонерне
товариство «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- ПАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»)
пред'явило позов до Криворізької
митниці, Головного управління
Державного казначейства у
Дніпропетровській області про:

- визнання відмови Криворізької
митниці у декларуванні митної вартості
товару на рівні, зазначеному
декларантом, неправомірною;

- скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113050000/0/000058 від 18 січня 2010 року;

- визнання рішення Криворізької
митниці про визначення митної вартості
товарів № 113000006/2010/000020/1 від 18 січня 2010
року протиправним;

- стягнення з Державного бюджету
України в особі Головного управління
Державного казначейства у
Дніпропетровській області на користь
ПАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
шкоди у вигляді надмірно сплаченого
податку на додану вартість у розмірі
40369,81 грн. та надмірно сплаченого
ввізного мита у розмірі 9611,86 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
травня 2011 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 жовтня 2013 року апеляційну скаргу
ПАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
задоволено. Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року скасовано, позовні вимоги
задоволено.

Скасовано видану Криворізькою
митницею картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113050000/0/000058 від 18 січня 2010 року.

Визнано протиправним рішення
Криворізької митниці про визначення
митної вартості товарів № 113000006/2010/000020/1
від 18 січня 2010 року.

Стягнуто з Державного бюджету України
в особі Головного управління
Державного казначейства України у
Дніпропетровській області на користь
ПАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
надмірно сплачену суму податку на
додану вартість в сумі 40 369 грн. 81 коп.,
ввізне мито в сумі 9611 грн.86 коп., судовий
збір в сумі 754 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції скаржники
оскаржили його.

У касаційних скаргах Дніпропетровська
митниця Міндоходів, заступник
прокурора Дніпропетровської області
Пєтухов О.О., Головне управління
Державної казначейської служби
України у Дніпропетровській області,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, а рішення суду
першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційні скарги підлягають
задоволенню.

Судами встановлено, що 15 червня 2009 року
між фірмою «Бріджстоун Індастріал
Лімітед», Бенсхайм Німеччина та ПАТ
«Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат» укладено
зовнішньоекономічний контракт № 3559-09,
відповідно до якого позивач купив
стиковочні матеріали для гарячої
вулканізації конвеєрної стрічки 1600мм
10+7ммST5000 фірми «Бріджстоун» за 13 926, 00
доларів США на умовах поставки
CIP-аеропорт Бориспіль м.Київ, Україна,
терміни у відповідності з «ІНКОТЕРМС»
в редакції 2000 року.

12 січня 2010 року для здійснення митного
контролю та митного оформлення
позивачем подана декларація митної
вартості № 113050000/2010/000078 та заявлено
митну вартість товару, визначену за
методом оцінки № 1 за ціною контракту.

Під час перевірки декларації митної
вартості та документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості, митними органами було
виявлено порушення позивачем пункту 7
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766 (далі - Порядок № 1766), зокрема
декларантом не надано до митного
оформлення банківські платіжні
документи, відповідно до яких ним,
згідно з пунктом 5.1.1
зовнішньоекономічного контракту №
3559-09 від 15 червня 2009 року, було
здійснено передоплату за товар у
розмірі 100 відсотків від загальної суми
контракту.

Працівником митного органу 12 січня 2010
року зазначено, що для підтвердження
заявленої митної вартості декларанту
потрібно надати додатково згідно з
Порядком № 1766 документи, а саме:
калькуляцію фірми виробника товару,
сертифікат про походження товару,
копію вантажної митної декларації
країни відправлення, довідку
підприємства перевізника, що здійснило
перевезення, яка містить реквізити
товаротранспортного документа,
відомості про маршрут перевезення,
розмір оплати за надання транспортних
послуг.

18 січня 2010 року декларантом позивача
подано до митного органу довідку про
транспортні витрати, сертифікати
походження, комерційну пропозицію і
лист-роз'яснення та повідомлено про те,
що калькуляцію та експортну декларацію
надати не можливо.

На підставі вищевикладеного
Криворізькою митницею на виконання
Порядку № 1766 було винесено рішення про
визначення митної вартості товарів №
113000006/2010/000020/1 на підставі наявних
відомостей з використанням резервного
методу відповідно до положень статті 273
Митного кодексу України.

В цей самий день декларанта
повідомлено про можливість митного
оформлення під гарантійне зобов'язання
згідно статті 264 Митного кодексу
України та наказу Державної митної
служби України від 17 березня 2008 року №
230, яким затверджено Порядок випуску
товарів у вільний обіг під гарантійні
зобов'язання при ввезенні їх на митну
територію України.

22 січня 2010 року позивач подав до
Криворізької митниці ВМД № 113050000/2010/000456
для проведення митного оформлення
товару, в оформленні якого відмовлено
Карткою відмови № 113050000/0/000058 від 18
січня 2010 року, та випустити товари у
вільний обіг під гарантійні
зобов'язання. В цей же день товар
оформлений митницею під гарантійні
зобов'язання.

25 лютого 2010 року листом № 30/2926 позивач
надав додатково декларацію країни
виробника, калькуляцію вартості,
страховий поліс.

Листом від 09 квітня 2010 року №45-15-1/2019
Криворізькою митницею повідомлено
позивача про те, що надані додаткові
документи у підтвердження митної
вартості товару не підлягають
застосуванню.

Згідно статті 266 Митного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

3) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. Кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи було встановлено, що
митним органом неможливо було
використати другий та третій методи
визначення митної вартості, оскільки
як у позивача так і у відповідача-1 була
відсутня інформація про митну вартість
ідентичних та/або подібних товарів.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості, передбачені
статтями 271 та 272 Митного кодексу
України Криворізькою митницею
неможливо було застосувати через
відсутність інформації, яка повинна
ґрунтуватися на даних, що є
об'єктивними, підтверджуються
документально, піддаються обчисленню
та належать до вартості витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів.

Оскільки із декларації митної вартості
та доданих до неї документів на
підтвердження заявленої митної
вартості вбачались розбіжності та
неточності щодо складових заявленої
митної вартості, що унеможливлювало
застосування митним органом 1 методу
визначення митної вартості, а також
неможливо було застосувати 2-5 методи
визначення митної вартості,
Криворізькою митницею 18 січня 2010 року
винесено рішення № 113000006/2010/000020/1 про
визначення митної вартості товарів на
підставі наявних відомостей з
використанням 6 (резервного) методу
визначення митної вартості.

18 січня 2010 року Криворізькою митницею
винесено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113050000/0/000058.

22 січня 2010 року ПАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
подано до Криворізької митниці
декларацію митної вартості №
113050000/2010/000456 для проведення митного
оформлення товару, в оформленні якого
відмовлено та випущено товари у
вільний обіг під гарантійні
зобов'язання.

25 лютого 2010 року позивачем надано
Криворізькій митниці документи:
декларацію країни виробника,
калькуляцію вартості, страховий поліс,
необхідні для підтвердження митної
вартості товару (стиковочний матеріал
до конвеєрної стрічки), та висловлено
прохання перевірити надані відомості і
розглянути питання про можливість
застосування митної вартості,
заявленої декларантом.

09 квітня 2010 року Криворізькою митницею
роз'яснено позивачу, що згідно статті 259
Митного кодексу України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень Кодексу.
Статтею 267 Митного кодексу України
передбачено, що витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України
додаються до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті. Також
повідомлено позивача про неможливість
застосування митної вартості,
заявленої декларантом оскільки з авіа
накладної № 172-6884 1146 від 15 грудня 2009
року слідує, що на вагу 1516 кг.,
нарахована вартість транспортування 2
183 240,00 японських єн, що в перерахунку на
долари США значно перевищує вартість,
заявлену у рахунку №-091109-1 від 09
листопада 2009 року - 8 706, 00 дол. США.
Відповідно до зовнішньоекономічного
контракту № 3559-09 від 15 червня 2009 року
умовами поставки товару є СІР -
аеропорт Бориспіль. Згідно міжнародних
правил тлумачення торгових термінів
Інкотермс термін СІР «фрахт/перевозка
і страхування сплачено до» означає, що
продавець зобов'язаний сплатити
витрати пов'язані з доставкою товару до
місця призначення, і заключити договір
на перевезення і страхування. Тобто,
вартість перевезення повинна бути
включена у вартість товару. Але в
даному випадку вартість перевезення
згідно з авіа накладною № 172-6884 1146 від 15
грудня 2009 року значно більше вартості
товару згідно з рахунком № SI09-091109-1 від
09 листопада 2009 року.

Криворізькою митницею вказано, що
довідка про транспортні витрати б/н від
14 січня 2010 року, лист - роз'яснення б/н,
вантажна митна декларація країни
відправлення (Японія) не можуть бути
прийняті, як підтвердження митної
вартості, оскільки в цих документах
вказана різна вартість
транспортування товару: в довідці про
транспортні витрати 126600 японських єн, у
вантажній митній декларації - 436 дол.
США, що дорівнює 41022,3 японським єнам.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції послався на
положення Митного кодексу України від
11 липня 2002 року № 92-IV та постанову
Кабінету Міністрів України від 09
квітня 2008 року № 339 «Про затвердження
Порядку здійснення митного контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів» та від 20 грудня 2006
року № 1766 «Про затвердження Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження» і прийшов до висновку,
що оскільки в поданих декларантом
документах були виявлені неточності та
розбіжності у складових заявленої
митної вартості (зокрема щодо
транспортних витрат), із додатково
поданих декларантом документів не
можливо було достовірно підтвердити
заявлену митну вартість, а також
оскільки неможливо було застосувати 2-5
методи визначення митної вартості,
Криворізька митниця, відмовляючи у
декларуванні митної вартості товару, в
прийнятті митної декларації та
приймаючи рішення про визначення
митної вартості товарів № 113000006/2010/000020/1
від 18 січня 2010 року діяла законно та в
межах наявних у неї повноважень.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
зазначив, що позивачем подано всі
необхідні документи в підтвердження
визначення митної вартості товару за
першим методом, а Криворізькою
митницею не доведено неможливості
визначення митної вартості за цим
методом або із застосуванням 2-5 методів
визначення митної вартості.

У зв'язку із цим, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
Криворізька митниця, приймаючи рішення
про визначення митної вартості товарів
№ 113000006/2010/000020/1 від 18 січня 2010 року за 6
(резервним) методом та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 113050000/0/000058 від 18 січня
2010 року, діяла поза межами повноважень
та у спосіб, що суперечить вимогам
чинного законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією суду апеляційної
інстанції не погоджується із огляду на
наступне.

Відповідно до статті 262 Митного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості.

Порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно з Порядком № 1766 визначення
митної вартості - сукупність дій, які
вчиняються декларантом та/або митним
органом з метою визначення вартості
товарів відповідно до положень Митного
кодексу України та інших
нормативно-правових актів.

Статтею 264 Митного кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини 1 статті 265
Митного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу. Такий
контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 квітня 2008 року № 339.

Як встановлено частиною 2 статті 265
Митного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Відповідно до статті 88 Митного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
декларант зобов'язаний надати митному
органу передбачені законодавством
документи і відомості, необхідні для
виконання митних процедур.

Пунктом 11 Порядку № 1766 передбачено, що
для підтвердження митної вартості
товарів на вимогу митного органу
декларант зобов'язаний подати
додаткові документи.

Термін подання додаткових документів
становить 10 календарних днів після
ознайомлення із записом митного органу
про їх подання (пункт 13 Порядку № 1766).

На вимогу митного органу позивачем
визначені митницею додаткові
документи на підтвердження заявленої
митної вартості товарів за ціною
договору подані не були.

Пунктом 14 Порядку № 1766 встановлено, що
якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому, кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження витребувати
додаткові документи для перевірки
правильності зазначеної митної
вартості товару в разі наявності
підстав для сумніву в правильності
митної оцінки товару, що переміщується
через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт
господарювання має надати лише належні
документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару.

Надання неналежних документів або
часткове надання витребуваних
документів не може вважатися
виконанням вимог митниці щодо
підтвердження митної вартості товарів.

В даних спірних правовідносинах у
митниці виник обґрунтований сумнів
щодо правильності заявленої позивачем
митної вартості товару, яка була нижчою
від наявної цінової інформації за
даними Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Державної
митної служби України. За вказаними
обставинами митниця мала обґрунтовані
підстави для витребування додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості товару. При
витребуванні додаткових документів
митниця діяла відповідно до Порядку №
1766 та норм митного законодавства.

У зв'язку з ненаданням додаткових
документів у митниці не було
можливості застосувати митну вартість,
визначену позивачем, що дало митниці
підстави для визначення митної
вартості товарів у спосіб,
передбачений статтею 266 Митного
кодексу України. При визначенні митної
вартості товару митницею застосований
6 резервний метод оцінки згідно статті
273 Митного кодексу України, у рішеннях
митниця послідовно довела
неможливість застосування 1 - 5 методів.

При таких обставинах колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що приймаючи рішення про
визначення митної вартості товарів №
113000006/2010/000020/1 від 18 січня 2010 року та
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113050000/0/000058 18 січня 2010 року Криворізька
митниця діяла в межах повноважень та на
підставі вимог чинного законодавства,
підстав для визнання відмови
Криворізької митниці з питання
декларування митної вартості товару на
рівні, зазначеному декларантом,
неправомірною; скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України № 113050000/0/000058 від 18 січня
2010 року; визнання рішення Криворізької
митниці про визначення митної вартості
товарів № 113000006/2010/000020/1 від 18 січня 2010
року протиправним; стягнення з
Державного бюджету України в особі
Головного управління Державного
казначейства у Дніпропетровській
області на користь ПАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
шкоди у вигляді надмірно сплаченого
податку на додану вартість у розмірі 40
369,81 грн. та надмірно сплаченого
ввізного мита у розмірі 9 611,86 не
вбачається.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Фактичні обставини справи судами
першої та другої інстанції встановлено
повно і правильно, а тому колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає необхідним постанову
суду апеляційної інстанції скасувати,
а постанову суду першої інстанції
залишити в силі.

Керуючись статтями ст. ст. 220, 222, 226, 230, 232
КАС України, -

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги Дніпропетровської
митниці Міндоходів, заступника
прокурора Дніпропетровської області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Дніпропетровській області
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 жовтня 2013 року скасувати, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
травня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: