Справа № 815/2394/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2394/14

Категорія: 2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Марин П. П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Державної інспекції
ядерного регулювання України на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції
ядерного регулювання України про
визнання бездіяльності протиправною, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з першої інстанції з позовом, в
якому з урахуванням уточнень просив
визнати бездіяльність Державної
інспекції ядерного регулювання
України (надалі - Держатомрегулювання
України) протиправною, мотивуючи це
тим, що відповідач після встановлення
факту порушення його працівником
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» не надав
відповіді на запит, чим порушив ст.34
Конституції України.

Крім того, на думку позивача,
бездіяльність відповідача виражається
в не проведенні службового
розслідування та не притягненні до
дисциплінарної відповідальності
помічника голови - завідуючого сектору
роботи з громадськістю - Козулько Т.В.,
який відмовив у наданні інформації про
місцезнаходження Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 07 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 -
задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність
Держатомрегулювання України в частині
не поновлення порушених прав ОСОБА_1
протиправними діями помічника голови -
завідувача сектору роботи з
громадськістю Держатомрегулювання
України - Козулько Тараса Вікторовича.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
Держатомрегулювання України його
оскаржило, посилаючись в апеляційній
скарзі на неповне з'ясування судом
обставин справи, які мають значення для
вирішення справи, що призвело до
прийняття незаконного та
необґрунтованого рішення.

Апелянт просить скасувати прийняте
рішення та постановити нове - про
відмову в задоволенні позову.

У зв'язку з тим, що сторони не заявили
про своє бажання брати участь у
розгляді справи в апеляційному суді,
справа розглянута відповідно до вимог
п.1 ч.1 ст.197 КАС України.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що позивач 06 вересня 2013
року направив на електронну адресу
Держатомрегулювання України запит
відповідно до Закону України «Про
доступ до публічної інформації», в
якому просив повідомити про те на яких
офіційних інформаційних ресурсах
оприлюднені відомості про
місцезнаходження Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки і яке саме місцезнаходження
цієї інспекції в цих інформаційних
джерелах наведено (а.с.5).

Зазначений запит опрацьовано
помічником голови - завідувачем
сектору роботи з громадськістю
Держатомрегулювання України - Козулько
Тарасом Вікторовичем, який листом від 09
вересня 2013 року № 45-11/6228-20 із надав
відповідь запитувачу інформації,
направивши останню на електронну
адресу.

У вказаній відповіді був зазначений
Інтернет ресурс на якому повинна
міститися інформація про
місцезнаходження Південної
держінспекції.

Позивач вважав, що цією відповіддю не
було наведено конкретної інформації
про місцезнаходження Південної
держінспекції, що є порушенням ч.2 ст.22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», яка передбачає,
що відповідь розпорядника інформації
про те, що інформація може бути
одержана запитувачем із
загальнодоступних джерел, вважається
неправомірною відмовою в наданні
інформації.

У зв'язку із викладеним та керуючись
Законом України «Про звернення
громадян», позивач 23 вересня 2013 року
звернувся зі скаргою до голови
Держатомрегулювання України -
Миколайчук О.А. в якої просив вирішити
питання щодо проведення стосовно
Козулька Т.В. службового розслідування
та за його результатами притягнути
останнього до дисциплінарної
відповідальності.

Голова Держатомрегулювання України 03
жовтня 2013 року листом №09-15/6886-36-і
відповіла про відсутність порушень з
боку її підлеглого Закону України «Про
доступ до публічної інформації» та
Конституції України.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04 лютого 2014
року по був задоволений позов ОСОБА_1 до
помічника голови - завідувача сектору
роботи з громадськістю
Держатомрегулювання України Козулька
Т.В. про визнання дій та бездіяльності
протиправними.

Судом визнано протиправними дії
Козулька Т.В. в частині надання
відповіді на запит про отримання
публічної інформації та визнано
протиправною бездіяльність, що полягає
у ненаданні інформації про
місцезнаходження Південної
держінспекції (а.с.9-10).

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, виходив із
встановлених протиправних дій та
бездіяльності посадової особи
відповідача Козулька Т.В. та із того, що
відповідач, відповідно до вимог Закону
України «Про звернення громадян»
належним чином не провів об'єктивну,
всебічну і вчасну перевірку скарги
ОСОБА_1, у зв'язку з чим, було порушено
його законні права, інтереси та не
забезпечено їх поновлення, оскільки за
наслідками здійсненої перевірки
вказаної скарги відповідачем не
здійснено відповідних дій щодо
поновлення порушених прав позивача.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшовши висновку про
порушення Держатомрегулювання України
прав та інтересів ОСОБА_1, що
передбачені Законом України «Про
звернення громадян», зробив це на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так, у своєму адміністративному позові
від 16 квітня 2014 року позивач зазначає,
що порушення його прав, відповідно до
Закону України «Про звернення
громадян» складається в тому, що за
результатами розгляду відповідачем
його скарги на дії завідувача сектору
роботи з громадськістю
Держатомрегулювання України Козулька
Т.В. не проведено службове
розслідування і він не притягнутий до
дисциплінарної відповідальності.

28 квітня 2014 року, позивач надсилаючи до
суду першої інстанції свої письмові
пояснення, зазначає, що протиправна
бездіяльність Держатомрегулювання
України полягає в тому, що після
встановлення факту порушення Козулька
Т.В. Закону України «Про доступ до
публічної інформації» відповідач не
надав запитувану інформацію та не
поновив порушене право на інформацію,
яке гарантовано ст.34 Конституції
України.

Аналізуючи першу підставу позову, яка
ґрунтується на вимогах Закону України
«Про звернення громадян» слід звернути
увагу на наступне.

Стаття 1 Закону України «Про звернення
громадян» встановлює, що громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст.3 зазначеного Закону,
під зверненнями громадян слід розуміти
викладені в письмовій або усній формі
пропозиції (зауваження), заяви
(клопотання) і скарги.

Під скаргою даний Закон визначає -
звернення з вимогою про поновлення
прав і захист законних інтересів
громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

Згідно ст.4 Закону України «Про
звернення громадян» до рішень, дій
(бездіяльності), які можуть бути
оскаржені, належать такі у сфері
управлінської діяльності, внаслідок
яких: порушено права і законні інтереси
чи свободи громадянина (групи
громадян); створено перешкоди для
здійснення громадянином його прав і
законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності.

Статтею 19 Закону України «Про
звернення громадян» встановлено, що
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані
зокрема:

- об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;

- забезпечувати поновлення порушених
прав, реальне виконання прийнятих у
зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення;

- вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення.

Отже, вищевказаним законом
передбачений обов'язок керівництва при
отриманні скарги на дії працівника
досліджувати питання щодо наявності в
його діях дисциплінарного проступку та
наявності підстав для притягнення його
до дисциплінарної відповідальності.

Підставою для притягнення працівника
до дисциплінарної відповідальності є
порушення трудової дисципліни. Закон
не вимагає, щоб таке порушення
обов'язково призводило до будь-яких
шкідливих наслідків. Для притягнення
працівника до дисциплінарної
відповідальності досить, щоб був
зафіксований сам факт порушення.

Водночас наслідки порушення
враховуються при визначенні тяжкості
дисциплінарного проступку та виборі
дисциплінарного стягнення.

Під вчиненням дисциплінарного
проступку мається на увазі невиконання
чи неналежне виконання працівником з
його вини обов'язків, покладених на
нього законодавством, колективним
договором, трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, якщо за ці діяння не
передбачається кримінальна
відповідальність.

Заходи дисциплінарного стягнення, що
застосовуються до працівників, які
несумлінно виконують свої трудові
обов'язки, зазначено у статті 147 КЗпП.

Відповідно до частини першої статті 147
-1 КЗпП право застосування
дисциплінарного стягнення надається
тому органові, якому надано право
прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
цього працівника.

Відповідач не заперечує того факту, що
рішення про застосування
дисциплінарного стягнення до
посадових осіб Держатомрегулювання
України може бути прийняти тільки його
головою.

Факт протиправності дії посадової
особи відповідача, встановлений
судовим рішенням, яке набрало законної
сили.

Є обґрунтованим, на думку апеляційного
суду, застосування судом першої
інстанції до спірних правовідносин
ст.72 КАС України.

Так, згідно з приписами ч.1 ст.72 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
робить висновок про те, що відповідь
голови Держатомрегулювання України на
скаргу ОСОБА_1 про відсутність в діях її
підлеглого Козулька Т.В. порушень
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» не є
правомірною.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
державну службу України» державний
службовець повинен: сумлінно
виконувати свої службові обов'язки;
шанобливо ставитися до громадян,
керівників і співробітників,
дотримуватися високої культури
спілкування; не допускати дій і
вчинків, які можуть зашкодити
інтересам державної служби чи
негативно вплинути на репутацію
державного службовця.

Проведення службового розслідування
стосовно державних службовців
регулюється Порядком проведення
службового розслідування стосовно
державних службовців, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 червня 2000 року № 950.

Відповідно до пункту 1 цього Порядку
стосовно осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або органів
місцевого самоврядування, у разі
невиконання або неналежного виконання
ними службових обов'язків, перевищення
своїх повноважень, що призвело до
людських жертв або заподіяло
матеріальну чи моральну шкоду
громадянинові, державі, підприємству,
установі, організації чи об'єднанню
громадян; у разі недодержання ними
законодавства про державну службу,
службу в органах місцевого
самоврядування, антикорупційного
законодавства, порушення етики
поведінки; на вимогу особи,
уповноваженої на виконання функцій
держави або органів місцевого
самоврядування, з метою зняття
безпідставних, на її думку, звинувачень
або підозри, може бути проведено
службове розслідування.

Отже, зазначеним актом допускається не
обов'язковість, а можливість
проведення службового розслідування у
визначених законодавством випадках.

Враховуючи вимоги зазначеного
нормативного акту, колегія суддів
погоджується з висновком апелянта про
те, що це було його право проводити або
ні службове розслідування.

Аналізуючи іншу підставу позову
ОСОБА_1, колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції що
Держатомрегулювання України,
відповідаючи на скаргу ОСОБА_1 про
відсутність з його боку порушень
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» не поновило
право позивача на отримання
інформації.

Надання 12 лютого 2014 року
Держатомрегулювання України
інформації, яка запитувалася
позивачем, після прийняття судом
рішення, що встановило порушення прав
ОСОБА_1, правового значення для
вирішення даного спору не має, так як
предметом даного позову є відповідь
голови Держатомрегулювання України
від 03 жовтня 2013 року, якою відмовлено у
вирішенні питань про відповідальність
Козулька Т.В. та про надання інформації.

Підсумовуючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції при вирішенні даного
спору було правильно встановлено
обставини справи та ухвалене судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, ч. 1 п. 1 ст. 198, ч.1
ст. 200, ч. 1 ст. 205, 206, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
ядерного регулювання України -
залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції
ядерного регулювання України про
визнання бездіяльності протиправною -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя
Л.В. Стас

суддя
І.П. Косцова