Справа № 820/12601/14
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 р.
№ 820/12601/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

при секретарі судового засідання -
Арустамові А.А.,

за участю представника позивача -
Стаматіної М.В.,

представника відповідача - Соловйової
Н.В.,

представника третьої особи - Косова О.С.
за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом Харківської міської ради до
Харківської обласної державної
адміністрації, третя особа - державне
підприємство «Жовтневе лісове
господарство», про визнання
протиправним та скасування
розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

Харківська міська рада звернулася до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просить суд визнати протиправним
та скасувати розпорядження
відповідача від 30.05.2014 року № 235 "Про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки державному підприємству
«Жовтневе лісове господарство» на
території міста Харкова".

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач не наділений
повноваженнями надавати дозвіл на
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельної ділянки на
території міста Харкова. Крім того, в
розпорядженні від 30.05.2014 року № 235
"Про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки державному
підприємству «Жовтневе лісове
господарство» на території міста
Харкова" відсутнє місцезнаходження
(адреса) земельної ділянки, щодо якої
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою, у зв'язку з чим
оскаржуване розпорядження підлягає
скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував, зазначивши, що
застосування пункту 6 Розділу II
Прикінцеві та перехідні положення
Закону № 5245-УІ можливе щодо земельних
ділянок, визначених у пункті 2 розділу
VII «Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про Державний
земельний кадастр», у зв'язку з чим
оскаржуване розпорядження видано
відповідачем в межах повноважень та у
спосіб, передбачений чинним
законодавством. Просив в задоволенні
позовних вимог позивача відмовити в
повному обсязі.

Представник третьої особи проти позову
заперечив, та просив в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Харківською обласною державною
адміністрацією 30 травня 2014 року
прийняте розпорядження № 235 "Про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки Державному підприємству
"Жовтневе лісове господарство" на
території міста Харкова (далі -
Розпорядження).

Відповідно до пункту 1 Розпорядження,
державному підприємству "Жовтневе
лісове господарство" надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
орієнтовано 449,0 га із земель
лісогосподарського призначення
державної власності без зміни
цільового призначення для ведення
лісового господарств для ведення
лісового господарства на території
міста Харкова Харківської області.

Відповідно до статті 3 Земельного
кодексу України, земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Частиною 2 статті 84 Земельного кодексу
України визначено, що право державної
власності на землю набувається і
реалізується державою через органи
виконавчої влади відповідно до
повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 55 Земельного кодексу
України визначено, що до земель
лісогосподарського призначення
належать землі, вкриті лісовою
рослинністю, а також не вкриті лісовою
рослинністю, нелісові землі, які надані
та використовуються для потреб
лісового господарства.

Частиною 1 статті 56 Земельного кодексу
України передбачено, що землі
лісогосподарського призначення можуть
перебувати у державній, комунальній та
приватній власності.

Згідно статті 57 Земельного кодексу
України земельні ділянки
лісогосподарського призначення за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
надаються в постійне користування
спеціалізованим державним або
комунальним лісогосподарським
підприємствам, іншим державним і
комунальним підприємствам, установам
та організаціям, у яких створено
спеціалізовані підрозділи, для ведення
лісового господарства.

Порядок використання земель
лісогосподарського призначення
визначається законом.

Відповідно до статті 17 Лісового
кодексу України у постійне
користування ліси на землях державної
власності для ведення лісового
господарства без встановлення строку
надаються спеціалізованим державним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування
на підставі рішення органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, прийнятого в межах їх
повноважень за погодженням з органами
виконавчої влади з питань лісового
господарства та з питань охорони
навколишнього природного середовища
Автономної Республіки Крим,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
лісового господарства, обласними,
Київською, Севастопольською міськими
державними адміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища. У
разі прийняття рішення про надання
лісів у постійне користування
обласними, Київською, Севастопольською
міськими державними адміністраціями
таке рішення погоджується центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері охорони
навколишнього природного середовища.
Прийняття рішень Кабінетом Міністрів
України не потребує погоджень з іншими
органами.

Право постійного користування лісами
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою.

Статтею 133 Конституції України
встановлено, що систему
адміністративно-територіального
устрою України складають: Автономна
Республіка Крим, області, райони, міста,
райони в містах, селища і села. Міста
Київ та Севастополь мають спеціальний
статус, який визначається законами
України.

У статті 173 Земельного кодексу України
визначено, що межа району, села, селища,
міста, району у місті - це умовна
замкнена лінія на поверхні землі, що
відокремлює територію району, села,
селища, міста, району у місті від інших
територій.

Межі району, села, селища, міста, району
у місті встановлюються і змінюються за
проектами землеустрою щодо
встановлення (зміни) меж
адміністративно-територіальних
одиниць.

Межі адміністративно-територіальних
одиниць встановлюються в порядку та
відповідно до закону (стаття 175
Земельного кодексу України).

Відповідно до Закону України "Про
землеустрій" складання проектів
землеустрою щодо встановлення (зміни)
меж відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць є проведенням землеустрою на
загальнодержавному та регіональному
рівнях, проекти землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів відносяться до проведення
землеустрою на місцевому рівні.

Статтею 46 Закону України "Про
землеустрій" визначено, що для
встановлення або зміни меж
адміністративно-територіальних
одиниць розробляються проекти
землеустрою щодо встановлення (зміни)
меж відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць (сіл, селищ, міст; району).

Проекти землеустрою щодо встановлення
(зміни) меж
адміністративно-територіальних
одиниць розробляються для створення
повноцінного життєвого середовища та
створення сприятливих умов їх
територіального розвитку,
забезпечення ефективного використання
потенціалу територій із збереженням їх
природних ландшафтів та
історико-культурної цінності, з
урахуванням інтересів власників
земельних ділянок, землекористувачів,
у тому числі орендарів, і затвердженої
містобудівної документації.

Межі адміністративно-територіальних
одиниць визначаються як по суходолу,
так і по водному простору.

Статтею 174 Земельного кодексу України
визначені органи, які приймають
рішення про встановлення та зміну меж
адміністративно-територіальних
одиниць. Так, рішення про встановлення
і зміну меж районів і міст приймається
Верховною Радою України за поданням
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, обласних, Київської чи
Севастопольської міської рад. Рішення
про встановлення і зміну меж районів у
містах приймається міською радою за
поданням відповідних районних у містах
рад.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо розмежування земель
державної та комунальної власності"
визначено, що у разі, якщо межі сіл,
селищ, міст не встановлені відповідно
до вимог статей 174, 175 та 176 Земельного
кодексу України, визначення меж земель
державної та комунальної власності
здійснюється з урахуванням меж
населених пунктів, зазначених у
Державному земельному кадастрі.

З 1 січня 2013 року право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Відповідно до статті 10 цього Закону
Державний реєстр прав містить
відомості про зареєстровані права і
обтяження, суб'єктів прав, об'єкти
нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав.

Відповідно до статті 26 цього Закону
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Крім того, з дня набрання чинності (з
01.01.2013 року) Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо розмежування земель
державної та комунальної власності»
від 6 вересня 2012 року № 5245-УІ, землі
державної та комунальної власності в
Україні вважаються розмежованими.

Згідно з пунктом 4 Розділу II Прикінцеві
та перехідні положення вказаного
Закону у державній власності
залишаються:

а) розташовані в межах населених
пунктів земельні ділянки: на яких
розташовані будівлі, споруди, інші
об'єкти нерухомого майна державної
власності;

- які перебувають у постійному
користуванні органів державної влади,
державних підприємств, установ,
організацій, Національної академії
наук України, державних галузевих
академій наук;

- які належать до земель оборони.

Розділом II Прикінцевих та перехідних
положень Закону №5245-УІ встановлено
такий підхід до формування земельних
ділянок для їх оформлення в ході
розмежування:

- земельні ділянки, сформовані до
01.01.2013 року підлягають державній
реєстрації земельних ділянок та
державній реєстрації права власності
держави на підставі рішення про
затвердження проектів розмежування
земель державної та комунальної
власності, затверджені до набрання
чинності вищезгаданим законом, разом з
витягами із таких проектів із
зазначенням кадастрових номерів
земельних ділянок (пункт 10 Розділу II);

- земельні ділянки державної форми
власності, не внесені до Державного
реєстру земель, підлягають формуванню
у наступний спосіб: надання дозволу на
розроблення документації із
землеустрою, що є підставою для
державної реєстрації таких земельних
ділянок, а також її затвердження
здійснюється:

- у межах населених пунктів -
сільськими, селищними, міськими радами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
та те, що земельна ділянка, дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення якої видано оскаржуване
розпорядження, знаходиться в межах
міста Харкова, що зазначено
безпосередньо у самому оскаржуваному
розпорядженні, суд приходить до
висновку, що надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення зазначеної земельної
ділянки віднесено до компетенції саме
Харківської міської ради.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції України та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється
відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 17, 50, 160-163, 167, 185, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Харківської обласної
державної адміністрації від 30 травня
2014 року № 235 "Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
державному підприємству "Жовтневе
лісове господарство" на території
міста Харкова".

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Харківської міської ради
(61200, м. Харків, пл. Конституції, 7,
ідентифікаційний код юридичної особи
04059243) судовий збір у розмірі 73 (сімдесят
три) грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 22
серпня 2014 року.

Суддя
А.С. Мороко