Справа № 2а-9217/12/2670
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року
м. Київ К/9991/63923/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі м. Києва Державної
податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.07.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.09.2012 р.

у справі №2а-9217/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Містечко Інвалідів»

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі м. Києва Державної
податкової служби

про визнання дій протиправними,
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Містечко Інвалідів»
(далі - позивач) звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
м. Києва Державної податкової служби
(далі - відповідач) про визнання дій
протиправними, скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.07.2012 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.09.2012 р.,
позовні вимоги задоволено, скасовано
податкове повідомлення - рішення від
30.03.2012 р. №/1485/10/22-50 та стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача судові витрати у розмірі 316,00
грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2008 р. по 30.06.2011 р., з
питань дотримання вимог валютного
законодавства за період з 01.07.2008 р. по
30.06.2011 р., про що складено акт від 19.12.2011
р. №6397/2302/33054220, яким встановлено
порушення позивачем п.4.8 Порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 01.03.1999 р. №303,
п.п.5.3-5.5 п.5, п.п.6.4 п.6 Інструкції про
порядок обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України,
Державної податкової адміністрації
України від 19.07.1999 р. №162/379, що
виразилося у заниженні суми
податкового зобов'язання зі сплати
збору за забруднення навколишнього
природного середовища на 51 368,72 грн.

За результатами проведеної перевірки,
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 30.03.2012 р.
№/1485/10/22-50, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем - збір за забруднення
навколишнього природного середовища
на 63 168,74 грн., з яких 50 534,99 грн. за
основним платежем та 12 633,75 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

З акту перевірки вбачається, що
позивачем для забезпечення діяльності
(надання в оренду нежитлових приміщень)
придбано у ТОВ «Еліс Плюс» лампи ЛОН,
люмінесцентні та енергозберігаючі
лампи, для проведення заміни
перегорівших або пошкоджених ламп, які
стали непридатними для експлуатації.
Процес заміни відпрацьованих ламп
оформлений актами списання
товарно-матеріальних цінностей.

На підставі актів списання
товарно-матеріальних цінностей,
податковим органом встановлено
списання ртутних ламп для заміни
перегорівши у загальній кількості 97 шт.

Отже, підставою для визначення
податкових зобов'язань зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища слугувала відсутність
дозвільних документів на утворення
відходів по знищенню вказаних ламп, які
на думку відповідача, у повному обсязі
являються понадлімітно утвореними
відходами.

З такими доводами податкового органу
обґрунтовано не погодилися суди
попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Спеціальним законом, який визначає
правові, економічні та соціальні
основи організації охорони
навколишнього природного середовища є
Закон України «Про охорону природного
навколишнього середовища».

Статтею 44 вказаного Закону
встановлено, що збір за забруднення
навколишнього природного середовища
встановлюється на основі фактичних
обсягів викидів, лімітів скидів
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище і розміщення
відходів, утворення радіоактивних
відходів (включаючи вже накопичені)
(обчислюється пропорційно обсягу та
активності радіоактивних відходів, для
інших суб'єктів діяльності у сфері
використання ядерної енергії, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України, - пропорційно активності
радіоактивних матеріалів, та
стягується одночасно з їх придбанням)
та тимчасове зберігання радіоактивних
відходів їх виробниками (обчислюється
пропорційно терміну зберігання
радіоактивних відходів понад
встановлений строк з урахуванням їх
обсягу та активності). Порядок
встановлення нормативів збору і
стягнення зборів за забруднення
навколишнього природного середовища
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Порядок обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища встановлено Інструкцією
про порядок обчислення та сплати збору
за забруднення навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, Державної податкової
адміністрації України від 19.07.1999 р.
№162/379 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.3 Інструкції, об'єктами
обчислення збору, зокрема, є для
стаціонарних джерел забруднення -
обсяги забруднюючих речовин, які
викидаються в атмосферне повітря або
скидаються безпосередньо у водний
об'єкт, та обсяги відходів, що
розміщуються у спеціально відведених
для цього місцях чи на об'єктах.

За приписами п.2.1 Інструкції,
платниками збору є суб'єкти
господарювання незалежно від форм
власності, юридичні особи, що не
здійснюють господарської
(підприємницької) діяльності; бюджетні,
громадські та інші підприємства,
установи і організації, постійні
представництва нерезидентів, які
зареєстровані в Україні, або
нерезиденти, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
громадяни, які здійснюють на території
України і в межах її континентального
шельфу та виключної (морської)
економічної зони викиди і скиди
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище та розміщення
відходів.

Пунктом 6.1 вказаної Інструкції, суми
збору, який справляється за викиди
стаціонарними джерелами забруднення,
обчислюються платниками збору
самостійно щокварталу наростаючим
підсумком з початку звітного року,
виходячи з фактичних обсягів викидів,
нормативів збору та визначених за
місцезнаходженням цих джерел
коригуючих коефіцієнтів, наведених у
таблицях 2.1, 2.2 додатка 2 до Порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.03.1999 р. №303.

Таким чином, відсутність дозволу на
розміщення відходів не виключає
відповідні позалімітні відходи з
об'єкту оподаткування та не звільняє
платника збору за забруднення
навколишнього природного середовища
від обов'язку сплати такого збору (це є
понадлімітне розміщення відходів), але
сам факт списання люмінесцентних ламп,
не свідчить про їх розміщення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач не маючи
спеціально відведених місць для
розміщення відходів, передавав списані
люмінесцентні лампи спеціалізованій
організації, що має відповідні
ліцензії на таку діяльність - ТОВ
«Фірма «Володар-Роз».

В матеріалах справи наявні копії
договорів від 03.01.2008 р. №788-К, від 03.01.2009
р. №788-К/09 на перевезення та
знешкодження (захоронення) твердих
побутових відходів, укладені з ТОВ
«Фірма «Володар-Роз».

Відсутність доказів відпрацювання
позивачем люмінесцентних та
енергозберігаючих ламп дала судам
обґрунтовані підстави для висновків,
що позивач не є платником збору за
забруднення навколишнього природного
середовища у розумінні п. 2.1 Інструкції
про порядок обчислення та сплати збору
за забруднення навколишнього
природного середовища та не має
сплачувати вказаний збір у
відповідності до Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення за цього збору.

Враховуючи, що висновки відповідача
щодо порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища базуються виключно на актах
списання, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку щодо
неправомірності донарахування
позивачу податкового зобов'язання зі
сплати збору за забруднення
навколишнього природного середовища
та наявності правових підстав для
скасування спірного податкового
повідомлення-рішення.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі м. Києва Державної податкової
служби залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.07.2012 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.09.2012 р. у справі №2а-9217/12/2670
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.