Справа № 2а-13087/10/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року м. Київ
К/9991/29002/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Служби
безпеки України

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
листопада 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року

у справі № 2а-13087/10/2670

за позовом Служби безпеки України

до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва,

Головного управління Державного
казначейства України у м. Києві

про визнання дій протиправними,
скасування податкових
повідомлень-рішень, зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Служба безпеки України (далі - СБУ;
позивач) звернулась до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва (далі - ДПІ
у Оболонському районі м. Києва;
відповідач-1) та Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві (далі - ГУДК України у м. Києві;
відповідач-2), в якому просила: визнати
протиправними дії відповідача-1 щодо
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій та пені за прострочення
перерахування орендної плати за
земельні ділянки; скасувати податкові
повідомлення-рішення
№ /0 від 23 лютого 2010 року, №
3/0 від 23 лютого 2010 року, № /0
від 23 лютого 2010 року; стягнути з
відповідача-2 грошові кошти в розмірі 26
729,98 грн., що були зараховані без
достатньої правової підстави.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
листопада 2010 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року, в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, позивач оскаржив їх
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, СБУ,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
листопада 2010 року, ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року та прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем-1
проведено невиїзну документальну
перевірку
Адміністративно-господарського
управління СБУ з питання своєчасності
сплати орендної плати за земельні
ділянки, за результатами якої складено
акт № 559/15-306 від 16 лютого 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкові повідомлення-рішення: №
/0 від 23 лютого 2010 року, яким
управлінню визначено штраф у розмірі 6
675,58 грн., № /0 від 23 лютого 2010 року,
яким управлінню визначено штраф у
розмірі 13 917,10 грн.,
№ /0 від 23 лютого 2010 року, яким
управлінню визначено штраф у розмірі 3
479,68 грн.

Перевіркою встановлено порушення
Адміністративно-господарським
управлінням СБУ статті 17 Закону
України від 03 липня 1992 року № 2535-XII «Про
плату за землю» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 2535-XII) з огляду на
порушення граничних строків сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання з орендної плати за
земельні ділянки.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із статтею 2 Закону № 2535-XII
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. Розміри податку за
земельні ділянки, грошову оцінку яких
не встановлено, визначаються до її
встановлення в порядку, визначеному
цим Законом.

За земельні ділянки, надані в оренду,
справляється орендна плата.

Статтею 14 Закону № 2535-XII передбачено, що
платники земельного податку, а також
орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності
(крім громадян) самостійно обчислюють
суму земельного податку та орендної
плати щороку за станом на 1 січня і до 1
лютого поточного року подають
відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями.
Подання такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України від 21 грудня 2000 року
№ 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2181-III) податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку.

Згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті
5 Закону № 2181-III платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Судами встановлено та не
заперечується позивачем, що сплата
узгодженої суми податкового
зобов'язання з орендної плати за
земельні ділянки здійснювалась ним з
порушенням встановлених чинним на час
виникнення спірних правовідносин
податковим законодавством строків, що
є підставою для нарахування штрафних
санкцій, визначених підпунктом 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181-III.

При цьому суди першої та апеляційної
інстанцій обґрунтовано не прийняли до
уваги посилання СБУ на положення
Закону України від 25 грудня 2008 року
№ 800-VI «Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва», як на підставу для
відстрочення сплати податкового
зобов'язання з орендної плати за
земельні ділянки, оскільки цей Закон
спрямований на подолання кризових явищ
у будівельній галузі та регулювання
правовідносин, що виникають у зв'язку з
будівництвом житла, та не є спеціальним
Законом з питань оподаткування, який
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів).

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22 листопада 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Служби безпеки
України відхилити, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 22 листопада 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.