Справа № 2а/1270/10061/2012
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року м. Київ
К/800/23531/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Олексієнко М.М. ,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційні скарги ОСОБА_2 та
Державної інспекції України з питань
праці на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
25.01.2013р. та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05.04.2013р. у справі за позовом ОСОБА_2
до Державної інспекції України з
питань праці про визнання незаконним
та скасування наказу, зобов'язання
вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Державної
інспекції України з питань праці з
вимогами про визнання незаконним та
скасування наказу Державної інспекції
України з питань праці про звільнення
№ 085-к від 03.09.2012р., зобов'язання
Державну інспекцію України з питань
праці звільнити його з посади з 05.12.2012р.
у зв'язку з виходом на пенсію по
інвалідності.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 25.01.2013р.,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05.04.2013р. позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ
Державної інспекції України з питань
праці № 085-к від 03.09.2012р. в частині
звільнення позивача з 03.09.2012р., змінено
дату звільнення з 03.09.2012р. на 05.12.2012р. В
решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
Державної інспекції України з питань
праці, з посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами першої та апеляційної
інстанцій, просить рішення судів
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, з
посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами першої та апеляційної
інстанцій, просить рішення судів в
частині відмови в задоволенні позову
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення про задоволення позову.

З'ясувавши обставини справи в
межах, передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційних
скарг з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Указом Президента
України від 17.01.2011р. № 104/2011
позивача призначено Головою Державної
інспекції України з питань праці.

Указом Президента України від
31.08.2012р. № 528/2012 позивача звільнено з
посади Голови Державної інспекції
України з питань праці. Наказом
заступника Голови Державної інспекції
України з питань праці Яцкіна В.І. від
03.09.2012 р. № 085-к на підставі ст. 19 Закону
України «Про центральні органи
виконавчої влади» та у зв'язку із
підписанням Указу Президента України
від 31.08.2012 р. №528/2012 позивача звільнено
з 03.09.2012р.

У період з 17.08.2012р. по 04.12.2012р.
позивач був тимчасово непрацездатним і
знаходився на лікуванні, що
підтверджується відповідними листками
непрацездатності. Всі листки
непрацездатності відповідачем
прийнято до обліку та позивачу
призначена допомога з тимчасової
непрацездатності за весь період
хвороби - з 17.08.2012р. по 04.12.2012р.

04.12.2012 р. Луганським обласним
центром медико-соціальної експертизи
обласної МСЕК № 1 позивачу встановлена
2 група інвалідності за загальним
захворюванням.

05.12.2012р. позивачем подано заяву
про звільнення із займаної посади у
зв'язку з виходом на пенсію по
інвалідності відповідно до ст. 38 КЗпП
України з 07.12.2012р., яку отримано
відповідачем 05.12.2012 р. та зареєстровано
за вх. № 23/10/01-12.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання незаконним та скасування
наказу Голови Державної інспекції
України з питань праці від 03.09.2012р. №
085-к в частині звільнення позивача з
посади з 03.09.2012р. та змінюючи дату
звільнення з 03.09.2012р. на 05.12.2012р., суди
виходили з приписів ч. 3 ст. 40 КЗпП
України щодо недопущення звільнення
працівників з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
тимчасової непрацездатності
працівника.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком судів попередніх
інстанцій, виходячи з наступного.

Положенням про Державну
інспекцію України з питань праці,
затвердженим Указом Президента
України від 06.04.2011р. №386/2011, передбачено,
що Державна інспекція України з питань
праці (Держпраці України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра соціальної політики України.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про центральні органи
виконавчої влади» керівник
центрального органу виконавчої влади
та його заступники є державними
службовцями.

Керівник центрального органу
виконавчої влади є державним
службовцем, на нього розповсюджується
дія Закону України «Про державну
службу» та норми Кодексу законів про
працю України в частині, що не
урегульовано спеціальним законом.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій обґрунтовано виходили з
того, що позивача згідно з Указом
Президента України від 31.08.2012р. №528/2012
звільнено з 03.09.2012р. На виконання
вказаного Указу заступник Голови
Державної інспекції України з питань
праці Яцкін В.І. видав наказ від 03.09.2012р.
№ 085-к.

Оскільки в день видання наказу №
085-к (03.09.2012р.) позивач був тимчасово
непрацездатним, суд першої інстанції, з
яким погодився і суд апеляційної
інстанції, правомірно задовольнив
вимогу позивача про звільнення його з
посади 05.12.2012р., а не з 03.09.2012р.

Також правильними є висновки
судів про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача звільнити
позивача з посади з 05.12.2012р. в зв'язку із
виходом на пенсію по інвалідності (ст. 38
Кодексу законів про працю України).

Відповідно до п. 10 ст. 106
Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про центральні органи
виконавчої влади» керівник
центрального органу виконавчої влади
призначається на посаду за поданням
Прем'єр-міністра України та
звільняється з посади Президентом
України.

Як зазначалось вище, Положенням
про Державну інспекцію України з
питань праці, затвердженим Указом
Президента України від 06.04.2011р. № 386/2011,
визначено, що Державна інспекція
України з питань праці (Держпраці
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра соціальної політики України.

До повноважень Президента
України належить призначення на посаду
та звільнення з посади Голови Державна
інспекція України з питань праці .

Порядок розгляду питань,
пов'язаних з підготовкою і внесенням
подань щодо осіб, призначення на посаду
та звільнення з посади яких
здійснюється Президентом України або
Кабінетом Міністрів України чи
погоджується з Кабінетом Міністрів
України, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України № 298 від
11.04.2012р. Пунктом 15 цього Порядку
визначено, що на підставі акта
Президента України або Кабінету
Міністрів України щодо призначення на
посаду чи звільнення з посади особи в
установленому порядку відповідним
органом або підприємством у триденний
строк видається наказ (розпорядження)
за місцем її роботи, в якому
зазначається дата початку роботи на
відповідній посаді або припинення
роботи.

Таким чином, суб'єкт владних
повноважень, до компетенції якого
належить питання призначення на
публічну службу та звільнення осіб з
публічної служби (в даному випадку -
Президент України), не є тим органом, де
ця особа перебуває на публічній службі
(в даному випадку - Державна інспекція
України з питань праці), а тому орган, де
особа перебуває на публічній службі, в
наказі, який видається на виконання
відповідного Указу Президента про
звільнення особи з посади, обмежений
підставами, з яких виходив Президент
України при звільненні керівника
центрального органу виконавчої влади з
посади.

Як вбачається з матеріалів щодо
звільнення позивача з посади голови
Державної інспекції України з питань
праці України, підставою для видання
Президентом України Указу про
звільнення позивача з посади голови
Державної інспекції України з питань
праці стала пропозиція
Прем'єр-Міністра України, внесена за
наслідками розгляду відповідної
пропозиції Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра соціальної політики
України та довідки від 21.08.2012р.
Національного агентства України з
питань державної служби за
результатами перевірки інформації,
викладеної у листі Адміністрації
Президента України від 16.08.2012р. № 04-01/689,
якою встановлено, що головою Державної
інспекції України з питань праці
ОСОБА_2 не забезпечено належне
функціонування Державної інспекції
України з питань праці як центрального
органу виконавчої влади, порушено
вимоги Закону України «Про державну
службу» та Положення про Державну
інспекцію України з питань праці.

З урахуванням того, що позивачем
не оскаржувався Указ Президента
України від 31.08.2012р. № 528/2012, яким його
звільнено з посади Голови Державної
інспекції України з питань праці, а
наказ відповідача № 085-к виданий саме
на виконання Указу Президента, суди
дійшли обґрунтованого висновку, що
відсутні підстави для зміни підстави
звільнення позивача з посади.

Доводи касаційних скарг
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, надали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та Державної
інспекції України з питань праці
відхилити, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
25.01.2013 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05.04.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді
Винокуров К.С.

Олексієнко М.М.