Справа № 815/4837/14
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/4837/14

Справа № 815/4837/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «ГЕМОПЛАСТ» до Відділу Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 11.03.2014 року за ВП №42334481, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось Публічне акціонерне товариство «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «ГЕМОПЛАСТ» до Відділу Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 11.03.2014 року за ВП №42334481.

В судовому засіданні 11.09.2014 року представник позивача та представник відповідача в судове засідання не з’явились надали клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с.39,43), а тому суд, на підставі положень ч.4 ст.122 КАС України ухвалив рішення щодо розгляду цієї справи в порядку письмового провадження за наявними в справі письмовими доказами.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановлює наступні обставини та факти:

Відповідач – Відділ Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області на підставі ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.5 цього ж Закону здійснює повноваження щодо виконання судових рішень, в порядку передбаченому цим Законом. Оскільки позивач згідно положень ст.121-2 ГПК України позбавлений права оскаржити постанову державного виконавця під час виконання ним рішень господарських судів в порядку господарського процесуального законодавства, а тому на підставі ст.55 Конституції України, п.1 ч.2 ст.17, ст.104, ст.181 КАС України позивач може оскаржити до суду в порядку адміністративного судочинства відповідне рішення (постанову) органу Державної виконавчої служби.

03.03.2014 року стягувачем була подана заява до Відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області щодо примусового виконання судового рішення.

05.03.2014 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження ВП №42334481 (а.с.10) та наданий боржнику час для добровільного виконання судового рішення в строк до 11.03.2014 року.

Оскільки боржником у строк до 11.03.2014 року не було виконане судове рішення у добровільному порядку постановою державного виконавця від 11.03.2014 року (а.с.13) з боржника був стягнутий виконавчий збір згідно положень ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» в розмірі 5525,54 грн.

Представник позивача зазначає, що державним виконавцем не було враховано те, що боржником була подана заява від 07.03.2014 року (а.с.11-12) про відкладення виконавчих дій, а також подана заява до суду про розстрочення виконання судового рішення, а тому оскаржена постанова державного виконавця про стягнення судового збору є незаконною та підлягає скасуванню судом.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що заперечень проти позову не має, що суд відповідно до приписів ст.ст.114,136 КАС України розцінює, як визнання заявлених позовних вимог.

Суд оцінюючи оскаржене рішення суб`єкту владних повноважень, виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, приходить до висновку, що воно не відповідає законові з наступних підстав:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їхні посадові й службові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Не дивлячись на подану ПАТ «Гемопласт» заяву від 07.03.2014 року про відкладення виконавчого провадження, у встановлений відповідачем строк рішення суду примусово виконане не було, у зв’язку з тим, що ПАТ «Гемопласт», як боржник, подало заяву про розстрочення виконання рішення, яка і була задоволена судом.

Статтею 28 Закону передбачено, що в разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню. У зазначених розмірах виконавчих збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача.

Згідно ч..3 ст.28 Закону визначено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред’явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчій збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

При цьому, в аналізу ст..28 Закону випливає, що виконавчий збір в розмірі 10 відсотків стягується лише від фактично стягненої суми або вартості майна боржника.

В той же час відповідачем не вчинялися будь-які дії примусового характеру, направлені на виконання рішення суду про стягнення грошових коштів в примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», не було проведено арешт і примусове списання грошових коштів шляхом направлення платіжних вимог, тому відповідач не набув права на винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки виконавчий збір стягується від фактично стягненої суми або вартості майна боржника.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» встановлено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Пунктом 6 постанови Пленуму №3 встановлено, що виконавчий збір – це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Таким чином, оскаржувана постанова від 11.03.2014 року винесена відповідачем із порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки: ПАТ «Гемопласт», як боржнику, об’єктивно неможливо було добровільно виконати рішення суду у встановлений строк – з причин подання касаційної скарги і заяви про зупинення виконання рішення (про що в період, наданого для добровільного виконання рішення суду, інформувався відповідач); відповідачем не здійснювалися ніяких заходів по примусовому виконанню рішення суду про стягнення грошових коштів; ПАТ «Гемопласт», як боржник, добровільно виконує рішення суду – шляхом розстрочення суми боргу на декілька щомісячних платежів, а тому у відповідача відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України акт суб’єкту владних повноважень, який прийнятий не в межах наданих йому повноважень, не порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України слід визнавати неправомірним, а тому, позовні вимоги щодо визнання такого акту протиправним та скасуванню підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Суд також вважає що відсутні підстави для вирішення питання про поновлення позивачу строку звернення до суду, оскільки згідно акту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 14.07.2014 року (а.с.19) саме цього дня представник позивача отримав копію оскаржуваної постанови та звернувся до суду згідно штемпелю на поштовому конверті 23.07.2014 року (а.с.24) тобто в межах строків звернення до суду, встановлених до позовних вимог про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби ч.2 ст.181 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163,181 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про стягнення з позивача виконавчого збору від 11.03.2014 року за ВП №42334481.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.