Справа № 2а-9184/09/1070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Київ К/9991/1191/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Карася О.В.
(головуючого), Голубєвої Г.К., Рибченка
А.О., розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Білоцерківського районного споживчого
товариства на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
16.12.2009 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.12.2010 по справі № 2а-9184/09/1070 за
позовом Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Київській області до Білоцерківського
районного споживчого товариства про
стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2009 року Державна податкова
інспекція звернулась до суду з позовом
до Споживчого товариства про стягнення
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
5 341,30 грн., застосовані до
господарюючого суб'єкта за порушення
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено у повному обсязі з огляду на
встановлений в судовому процесі факт
наявності у відповідача боргу в сумі 5
341,30 грн.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить судові рішення скасувати.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, позивач по суті посилається на
допущене з боку державного податкового
органу порушення процедури проведення
планової перевірки.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Так, судами встановлено, що за
результатами перевірки господарської
одиниці - магазину № 1, що знаходиться
по вул. Колгоспна, 5 в с. Грибічка,
фахівцями податкової інспекції в
присутності відповідача складено акт
від 26.05.2009.

У ході зазначеної перевірки
встановлено невідповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, зазначеній у
денному звіті РРО, у розмірі 1 051,26 грн.
та порушення порядку програмування
найменувань товару в РРО.

На підставі зазначеного акта перевірки
та п. 6 ст. 17, ст. 22 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" контролюючим органом було
ухвалено рішення від 16.06.2009 про
застосування до відповідача
фінансових санкцій у розмірі 5 341,30 грн.
(17,00 грн. Х 5 + 1 051,26 грн. Х 5).

Так, за змістом ч. 7 ст. 11 1 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" від 04.12.1990 № 509-ХІІ (далі - Закон
№ 509-XII) перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених Законом
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", вважаються позаплановими
перевірками. Це, у свою чергу, означає,
що на такі (як планові, так і
позапланові) перевірки поширюються
"процедурні" правила проведення
позапланових перевірок, передбачені
ст. 11 Закону № 509-XII. Тому, посадові особи
податкового органу мають право
приступити до проведення як планових,
так і позапланових перевірок РРО за
умови надання суб'єкту господарювання
під розпис: направлення на перевірку та
копії наказу керівника податкового
органу про проведення перевірки. При
цьому обидва документи має бути
оформлено відповідно до вимог,
установлених ст. 112 Закону № 509-XII.

Також слід зазначити, що, встановлюючи
умови допуску посадових осіб органів
державної податкової служби до
проведення планових та позапланових
виїзних перевірок, ст. 112 Закону № 509-XII
одночасно встановлює наслідки
недотримання контролюючим органом цих
умов. Згідно з ч. 2 цієї статті ненадання
посадовими особами органу державної
податкової служби платнику податків
документів, перелік яких наведений в
частині першій, або їх надання з
порушенням вимог, встановлених
частиною першою цієї статті, є
підставою для недопущення посадових
осіб органу державної податкової
служби до проведення планової або
позапланової виїзної перевірки.

Отже, законний інтерес платника
податків в проведенні органом
державної податкової служби перевірки
його діяльності з дотриманням умов,
встановлених законом, захищений
наділенням його права не допустити
посадових осіб органу державної
податкової служби до перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи
фахівці позивача були допущені до
перевірки, результати якої викладені у
акті перевірки. При цьому будь - які
заперечення з приводу зроблених в акті
висновків відповідачем зроблено не
було, як і не підписано власне сам акт
перевірки, який відповідно до Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 10.08.2005 № 327
(втратив чинність згідно з наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22.12.2010 № 984), є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання. Крім того, продавцем
позивача власноручно складено опис
фактичної наявності коштів, згідно
якого сума готівки в національній
валюті склала 1 289,00 грн., з яких 682,85 грн. -
"виручка за вчорашній день", а згідно
акту перевірки сума, зазначена у
денному звіті РРО, склала 237,74 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідач рішення, яким до нього було
застосовано фінансові санкції у сумі 5
341,30 грн., отримав 19.06.2009, але в
установленому порядку оскаржено ним не
було, а накладену на нього суму
фінансових санкцій у добровільному
порядку до Державного бюджету не
сплатив, що стало підставою для
контролюючого органу звернутись до
суду.

Відповідно до ст. 25 Закону № 265/95-ВР суми
фінансових санкцій, визначені статтями
17- 24 цього Закону, підлягають
перерахуванню суб'єктами
господарювання до Держбюджету України
в десятиденний термін з дня прийняття
органами державної податкової служби
України рішення про застосування таких
фінансових санкцій.

Якщо протягом зазначеного терміну
суб'єкт господарювання не сплатив суму
штрафу до бюджету та не оскаржив
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, орган Державної
податкової служби відповідно до п. 11 ч. 1
ст. 11 Закону № 509-XII та п. 2 ст. 50, п. 4 ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України звертається до суду з позовною
заявою про стягнення сум штрафних
(фінансових) санкцій.

Оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, а саме акту перевірки,
внаслідок порушення відповідачем
вимог Закону № 265/95-ВР, позивач
правомірно застосував до нього штрафні
(фінансові) санкції та відповідно до
повноважень покладених на нього
Законом України "Про державну
податкову службу в Україні"
обґрунтовано звернувся до суду з
позовом про стягнення до бюджетної
заборгованості.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Білоцерківського
районного споживчого товариства
відхилити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16.12.2009 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.12.2010 по
справі № 2а-9184/09/1070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко