Справа № 822/2641/14
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/2641/14
Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 07 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління ДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області, Сихівського
відділу ДВС Львівського міського
управління юстиції, Першотравневого
відділу ДВС Чернівецького міського
управління юстиції про визнання
бездіяльності протиправною та
стягнення коштів , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління ДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області, Сихівського відділу ДВС
Львівського міського управління
юстиції, Першотравневого відділу ДВС
Чернівецького міського управління
юстиції про визнання бездіяльності
протиправною та стягнення коштів.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 07 липня 2014
року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального права просить
змінити рішення суду першої інстанції
та задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Позивач та відповідач, будучи належним
чином повідомленим про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи, в
судове засідання не з'явились. Про
причини своєї неявки суд не повідомили
.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні -не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглядає справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Вироком Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 19 травня 2008 року цивільний
позов ОСОБА_2 задоволено частково, а
саме зобов'язано стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 розмір завданої
матеріальної шкоди в сумі 11121 грн. та 80000
грн. моральної шкоди.

27 жовтня 2008 року Кам'янець-Подільським
міськрайонним судом Хмельницької
області виданий виконавчий лист №1-22/08
про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 91 121 грн.

24.01.2009 року виконавчий лист надіслано
до Сихівського ВДВС за місцем
відбування засудженим покарання у
Львівській виправній колонії №48.

07.02.2009 року прийнята постанова про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, а виконавчий лист
повернутий Кам'янець-Подільському
міськрайонному суду Хмельницької
області для скерування його за
належністю до відділу ДВС за місцем
реєстрації - проживання боржника.

9 грудня 2010 року державним виконавцем
Сихівського ВДВС прийнята постанова
про повернення виконавчого листа
стягувачеві, оскільки боржник ОСОБА_3
не працевлаштований, доходи відсутні, а
тому стягнення коштів провести не
можливо.

08.09.2011 року Головне управління юстиції
у Львівській області листом №с-976/1-09
повідомило, що постановою державного
виконавця Сихівського ВДВС від 26
жовтня 2010 року відкрите виконавче
провадження, яку разом з
розпорядженням та оригіналом
виконавчого листа скеровано за місцем
відбування боржником покарання -
Львівську виправну колонію № 48.

15.09.2011 року ухвалою Кам'янець -
Подільського міськрайонного суду
Хмельницької області виданий дублікат
виконавчого листа, який повторно
скерований до Сихівського ВДВС для
проведення стягнення із доходів
боржника ОСОБА_3, який відбував
покарання у Львівській виправній
колонії №48.

24.10.2011 року прийнято постанову про
звернення стягнення на заробітну плату
боржника, яку скеровано для виконання
бухгалтерії Львівської виправної
колонію №48.

21.12.2011 року державним виконавцем
Сихівського ВДВС прийнята постанова
про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.10 ст.49 Закону
України "Про виконавче провадження",
оскільки постановою суду ОСОБА_3
покарання замінене більш м'яким та
звільнено з місць позбавлення волі, а
сам боржник вибув у Чернівецьку
область.

Отже, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку про
бездіяльність державних виконавців
Сихівського відділу ДВС, що
підтверджується неналежним виконанням
державними виконавцями своїх
службових обов'язків, а саме про
бездіяльність, яка полягала у
нездійсненні перевірки майнового
стану боржника. З зазначеного випливає,
що державними виконавцями не вживались
передбачені законом заходи щодо
виконання вироку суду першої інстанції
від 19.05.2008 року. Під час виконавчого
провадження мало місце порушення прав
позивача (стягувача), що виявилось у
протиправній бездіяльності посадових
осіб органів ДВС. В діях державних
виконавців вбачається порушення вимог
статей 6,11,32,47,57 Закону України "Про
виконавче провадження".

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 ч.1 ст.47 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Відповідно до ч.2 ст.87 Закону України
«Про виконавче провадження» збитки,
завдані державним виконавцем фізичним
чи юридичним особам під час проведення
виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, встановленому
законом.

Згідно з п. 28 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 07.02.2014 року № 6 "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи"
підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди у
такому випадку є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв'язок між ними.
Шкода відшкодовується незалежно від
вини. Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили,
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби.

З наведеного випливає, що грошові
кошти, які не були стягнуті на користь
особи внаслідок бездіяльності органу
державної виконавчої служби, не є
завданням шкоди у розумінні статей 86, 87
Закону України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову-без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити
без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 07 липня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий

Полотнянко
Ю.П.

Судді

Загороднюк А.Г.

ОСОБА_5