Справа № 826/11321/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом

комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр»

до

державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 серпня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз’яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» з питань правильності дотримання податкового законодавства в частині взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «ОКС» за період з 01.03.2011 по 31.07.2013.

Перевіркою встановлено порушення комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість.

Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 28.03.2014 №658/26-53-22-01-21-04013755 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 28.03.2014 №658/26-53-22-01-21-04013755 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОКС» за договором підряду від 01.03.2010 №6, договором про перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученнях від 01.03.2010 №5-Т.

З матеріалів справи вбачається, що між комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ОКС» (підрядник) укладено договір підряду від 01.03.2010 №6, відповідно до якого підрядник зобов’язується в порядку та на умовах, визначених в договорі, на свій ризик виконати роботи за завданням замовника з використанням своїх засобів та матеріалів, за належну якість яких він несе відповідальність, а замовник зобов’язується в порядку та на умовах, визначених договором прийняти й оплатити виконані роботи.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору підряду від 01.03.2010 №6; додатку до договору підряду від 25.02.2013 №1; актів приймання виконаних робіт за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди; локальних кошторисів за відповідні періоди; договірних цін за відповідні періоди; дефектних актів за відповідні періоди; платіжних доручень за відповідні періоди.

Також, між комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ОКС» (перевізник) укладено договір про перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученнях від 01.03.2010 №5-Т, відповідно до якого перевізник бере на себе обов’язок надавати транспортні послуги, які передбачають перевезення пасажирів та вантажів до місця призначення та додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, а замовник бере на себе обов’язок пред’являти до перевезення вантажі та сплачувати за надані перевізником послуги.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору про перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученнях від 01.03.2010 №5-Т; додатків до договору (визначення договірної ціни вартості перевезень автомобільним транспортом за відповідні періоди; протоколи-узгодження на договірну ціну за відповідні періоди); додаткової угоди до договору від 25.02.2013 №1; актів виконання послуг за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди; талонів на замовлення за відповідні періоди; платіжних доручень за відповідні періоди.

Під час судового розгляду справи представники позивача зазначили, що з товариством з обмеженою відповідальністю «ОКС» позивач співпрацює більш 10 років, зазначений контрагент зарекомендував себе позитивно. Реальність господарських операцій підтверджується окрім зазначених вище документів також наказами товариства з обмеженою відповідальністю «ОКС» про затвердження штатного розпису, про оплату праці, про закріплення транспортних засобів за водіями, оборотно-сальдовою відомістю товариства з обмеженою відповідальністю «ОКС», копіями свідоцтв про державну реєстрацію транспортних засобів, договором оренди приміщення тощо.

Крім того, господарські операції позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «ОКС» за договорами від 01.03.2010 №6 та від 01.03.2010 №5-Т були предметом планової ревізії фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр», яку проводило Контрольно-ревізійне управління в місті Києві.

Так, відповідно до акту Контрольно-ревізійного управління в місті Києві від 15.08.2011 №11-30/1248, перевірялись питання порядку ведення комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» бухгалтерського обліку, складання фінансової звітності та її достовірності. Порушень порядку організації ведення бухгалтерського обліку не встановлено.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОКС» вказано на акт державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 30.01.2014 №71/26-54-22-03/23502075 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб’єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю «ОКС» з питань підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин із постачальниками товариством з обмеженою відповідальністю «Грандбудтехнології», товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна компанія «Центрреставрація», товариством з обмеженою відповідальністю «РБК Груп», товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Лугметпроект», товариством з обмеженою відповідальністю «Майстер-Буд-Інвест», товариством з обмеженою відповідальністю «Фокус-ЮІ», за період з 01.01.2011 по 31.12.2013».

При цьому, аналіз акту державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 30.01.2014 №71/26-54-22-03/23502075 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб’єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю «ОКС» свідчить про відсутність будь-яких відхилень податкових зобов’язань та податкового кредиту в податковому обліку між товариством з обмеженою відповідальністю «ОКС» та комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр».

За таких обставин висновки державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено виключно на припущеннях, за відсутності доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок взаємовідносин позивача та його контрагента, без з’ясування всіх обставин справи.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем також не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 19.08.2014