Справа № 488/4844/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 488/4844/13-а

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції:
Циганок В.Г.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Корабельному районі м.
Миколаєва на постанову Корабельного
районного суду м. Миколаїва від 07
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Корабельному районі м.
Миколаєва про визнання дій
неправомірними та перерахунок
довічного грошового утримання,-

В С Т А Н О В И В:

27.09.2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Корабельному районі м. Миколаєва, в
якому просила:

- визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Корабельному районі м. Миколаєва щодо
відмови у перерахунку довічного
грошового утримання як судді у
відставці ;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Корабельному районі м.
Миколаєва здійснити перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці відповідно
до ст.129 та ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» із
заробітної плати працюючого судді
Корабельного районного суду м.
Миколаєва та провести відповідні
виплати на підставі довідки
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Миколаївській
області 10.08.2013р. № 7/1-1220/13 ( за посадою,
яку вона займала до відставки) з 01 січня
2013 р. для обчислення пенсії і по день
припинення права на таку виплату.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вона з 01.08.1996 року до 13.06.2012
року працювала на посаді народного
судді Корабельного районного суду м.
Миколаєва, звільнена з посади судді у
зв'язку з виходом у відставку. До цього
працювала суддею Веселинівського
районного суду Миколаївської області з
22.06.1987р. до 20.11.1991 року, має загальний
стаж роботи судді 20 років 03 місяці 12
днів.

Постановою Корабельного районного
суду м. Миколаїва від 07 листопада 2013
року адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано
протиправною дію Управління
Пенсійного фонду України в
Корабельному районі м. Миколаєва щодо
відмови ОСОБА_1 у проведенні
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання як судді у
відставці відповідно до вимог ч. 3 ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів».

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Корабельному районі м.
Миколаєва здійснити перерахунок та
виплату довічного грошового утримання
судді у відставці ОСОБА_1 з 04 червня 2013
року відповідно до вимог ч.3 ст.138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи від 08. липня 2011р. № 3668-УІ, а саме
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80%
грошового утримання судді який працює
на відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на 2%
заробітку, але не більше 90% заробітної
плати судді, без обмеження граничного
розміру щомісячного довічного
грошового утримання».

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник УПФУ в в Корабельному
районі м.Миколаєва подав апеляційну
скаргу, в якій зазначив, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми процесуального та
матеріального права та просить
скасувати постанову Корабельного
районного суду м. Миколаїва від 07.11.2013р.
та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Корабельному районі м. Миколаєва з
13.06.2012р, як суддя у відставці, отримує
щомісячне довічне грошове утримання, у
розмірі 80 % з заробітної плати судді,
якій працює на відповідній посаді. Її
стаж роботи становить 20 років 03 місяці
12 днів.

12.09.2013 р. позивачка звернулася до
Управління Пенсійного фонду України в
Корабельному районі м. Миколаєва із
заявою про перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці з 01.01.2013р. у зв'язку з
набранням чинності Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» та надала
довідку про заробітну плату діючого
судді Корабельного районного суду
м.Миколаєва від 10.08.2013р. № 7/1-1220/13 станом
на 01.01.2013р.

Управління Пенсійного Фонду України в
Корабельному районі м. Миколаєва,
згідно рішення № 6/1 від 16.09.2013 р.,
відмовило позивачці у проведенні
перерахунку раніше призначеного
довічного грошового утримання, згідно
ч.4 ст.138 Закону № 3668-УІ в зв'язку з
відсутністю підстав, посилаючись на
безпідставність вимог через те, що
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок.

Територіальним управлінням Державної
судової адміністрації України в
Миколаївській області позивачу видана
довідка за вих. № 7/1-1220/13 від 10.08.2013р. про
заробітну плату працюючого судді на
відповідній посаді з 01.01.2013 року, а саме:
розмір заробітної плати на посаді
судді в Корабельному районному суді м.
Миколаєва становить 11470,0 грн., надбавка
за вислугу років (50%) за стаж - 5735грн.,
усього 17205грн.

Не погоджуючись з вказаними вище діями
та рішенням Пенсійного фонду, позивач
оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті, суд 1-ї
інстанції вірно виходив з того, що дії
та оскаржуване рішення відповідача є
неправомірним та не відповідаючим
діючому законодавству, в зв'язку із чим,
відповідно, позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Як слідує з вимог ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

Відповідно до приписів ч.1 ст.126
Конституції України, Конституція і
закони України повинні гарантувати
незалежність і недоторканність суддів.
До таких конституційних гарантій
віднесено й обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів.

А у відповідності до ч.2 ст.152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня їх ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Згідно з п.1 ст.129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» №2453-VI від
07.07.2010 року, суддівська винагорода
регулюється цим Законом і не може
визначатися іншими
нормативно-правовими актами. Посадовий
оклад судді місцевого суду
встановлюється в розмірі 15 мінімальних
заробітних плат, визначених законом, що
запроваджується поетапно (з
урахуванням ст.12 ЗУ "Про державний
бюджет на 2012 рік" від 22.12.2011р. №4282- VI).

Відповідно до ч.5 ст.138 Закону №2453 (в
редакції Закону України від 08.07.2011р.
№3668-VI), передбачалось, що виплата
щомісячного довічного грошового
утримання, призначеного відповідно до
цієї статті, на період роботи на
посадах, які дають право на його
призначення або право на призначення
пенсії в порядку та на умовах,
передбачених законами України «Про
прокуратуру», «Про наукову і
науково-технічну діяльність», «Про
статус народного депутата України»,
«Про державну службу», припиняється. На
цей період призначається і
виплачується пенсія відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність. Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що
рішенням Конституційного Суду України
№3-рп/2013 від 03.06.2013 року встановлено, що
підлягають застосуванню ч.ч.1,2 ст.138
Закону №2453 (в редакції Закону №3668) як
такі, що не суперечать Конституції
України; частина 3 ст.138 Закону №2453 (у
редакції Закону №3668), яка суперечить
Конституції України‚ не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина 3 статті 138 Закону
№2453 в редакції до змін, внесених
Законом № 3668, а саме: «Щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80%
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на 2%
заробітку, але не більше ніж 90%
заробітної плати судді, без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання. Перше,
друге, трете речення частини 5 ст.138
Закону №2453 (у редакції Закону №3668), що
суперечать Конституції України, не
підлягають застосуванню як такі, що
втратили чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Проте, підлягають застосуванню перше
речення частини 5 статті 138 Закону №2453 в
редакції до змін, внесених Законом №3668,
а саме: «Пенсія або щомісячне довічне
грошове утримання судді виплачується
незалежно від заробітку (прибутку),
одержуваного суддею після виходу у
відставку"‚ та четверте речення
частини 5 статті 138 Закону № 2453 зі
змінами, внесеними Законом № 3668, а саме:
«Довічне грошове утримання суддям
виплачується органами Пенсійного
фонду України за рахунок коштів
Державного бюджету України. Дія статті
2 Закону № 3668 не поширюється на Закон №
2453. Дія абзацу другого пункту 2 розділу
II «Прикінцеві та перехідні положення»
Закону № 3668 не поширюється на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання).

Також, в цьому рішенні Конституційного
Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року,
зокрема, зазначено, що конституційний
статус судді передбачає достатнє
матеріальне забезпечення судді як під
час здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). При чому,
слід зазначити, що статус судді та його
елементи, зокрема матеріальне
забезпечення судді після припинення
його повноважень, є не особистим
привілеєм, а засобом забезпечення
незалежності працюючих суддів і
надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Зміст ст.138 Закону №2453 в редакції, яка
діє внаслідок прийняття рішенні
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013р., чітко та однозначно
встановлює співвідношення та
залежність розміру місячного
довічного грошового утримання судді у
відставці від розміру грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. Існуюче
формулювання змісту статті зазначеної
закону є цілком достатнім для того, щоб
зробити висновок, що зміна розміру
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді, є достатньою
підставою для зміни розміру
відповідного місячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

При цьому, слід зазначити, що Рішення
Конституційного Суду України має
преюдиціальне значення при розгляді
судами загальної юрисдикції позовів у
зв'язку з правовідносинами, що виникли
внаслідок положень законів України
визнаних неконституційними. До того ж,
рішення КСУ є обов'язковим до виконання
на всій території України, остаточним і
не може бути оскаржене.

Таким чином, колегія суддів не
погоджується з обґрунтуваннями
апеляційної скарги, стосовно того, що
наявність прямо передбаченого порядку
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
тільки для суддів Конституційного Суду
України, вказує на неможливість
здійснення перерахунку суддям інших
рівнів.

Також, судова колегія, не погоджується
і з позицією Управління ПФУ щодо
неможливості проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді у
відставці з урахуванням усіх складових
суддівської винагороди.

Так, як вже зазначалося вище,
забезпечення суддів регулюється
розділом IX Закону №2453.

Згідно ст.138 ч.5 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", довічне
щомісячне грошове утримання суддям у
відставці виплачується Пенсійним
фондом України за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.129 Закону
України №2453, суддівська винагорода
регулюється цим Законом, Законом
України "Про Конституційний Суд
України" та не може визначатися іншими
нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч.2 ст.129 цього ж
Закону №2453, суддівська винагорода
складається з посадового окладу та
доплат за: 1) вислугу років; 2)
перебування на адміністративній
посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4)
роботу, яка передбачає доступ до
державної таємниці.

Таким чином, поняття суддівської
винагороди, визначене ч.2 ст.129 Закону
№2453, є комплексним, а перелік
зазначених її складових - є сталим та
вичерпним.

Отже, враховуючи положення ч.1 ст.129
Закону №2453, слід зробити висновок про
те, що іншого визначення поняття
грошового забезпечення суддів діюче
законодавство не передбачає.

При цьому, ще необхідно звернути увагу
й на те, що Закон №2453 не містить жодних
обмежень щодо включення будь-якого з
вищезазначених елементів суддівської
винагороди до складу довічного
грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи вищевикладену позицію щодо
співвідношення та залежності розміру
місячного довічного грошового
утримання судді у відставці від
розміру грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді, слід
зробити висновок щодо необхідності
проведення перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці
виходячи з усіх складових суддівської
винагороди, передбаченої ст.129 Закону
№2453.

Аналогічна правова позиція була
висловлена і Верховним Судом України в
постановах від 23.04.2012 року по справі
№21-239а11 та від 19.03.2013р. по справі №21-53а13,
рішення якого, згідно із ст.244-2 КАС
України, є обов'язковими для всіх
суб'єктів владних повноважень та інших
судів.

Так, зокрема, в цих постановах ВСУ
зазначено, що з самого визначення
поняття пенсії випливає, що щомісячні
пенсійні виплати здійснюються на
постійній основі, один раз на місяць
протягом невизначеного періоду часу.
Цей вид виплат не є строковим, а тому, не
може бути призначений на певний строк.
У цьому випадку визначається лише дата,
з якої особа має право на отримання
пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому,
виплату пенсії не може бути обмежено
будь-яким кінцевим терміном або
строком, оскільки це б обмежувало право
особи на отримання державної пенсії
яка повинна виплачуватись постійно,
один раз на місяць протягом
невизначеного часу та без встановлення
будь-якого терміну або строку виплати
пенсії.

Окрім того, при цьому, ще слід вказати,
що згідно із ст.ст.11,71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

При чому, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Отже, на підставі наведених вище
положень чинного законодавства
України, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що відмова
відповідача у проведенні
перерахункурозміру щомісячного
грошового утримання як судді у
відставці дійсно є неправомірною.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи правильності висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія,
діючи в межах доводів апеляційної
скарги, відповідно до ст.200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду 1-ї
інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,207,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Корабельному районі м. Миколаєва -
залишити без задоволення, а постанову
Корабельного районного суду м.
Миколаїва від 07 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко