Справа № 2а-0770/1412/12
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року м.
Львів Справа № 9104/129763/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Гінди О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року по справі № 2а-1412/12/0770 за позовом
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Дочірнього підприємства Жденієвський
туристсько-оздоровчий комплекс
«Форель» Приватного Закарпатського
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Закарпатське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Дочірнього підприємства
Жденієвський туристсько-оздоровчий
комплекс «Форель» Приватного
Закарпатського обласного акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист» (далі - ДП
Жденієвський ТОК «Форель»
ПрАТ «Закарпаттурист»), в якому просило
стягнути з відповідача на його користь
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 6350.00 грн. та пеню в розмірі
34.29 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідачем, в порушення
вимог Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», не виконано нормативу
робочих місць з працевлаштування
інвалідів.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 червня
2012 року в задоволенні вказаного
позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що
відповідач у 2011 році надавав державній
службі зайнятості інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, а відтак, у
його діях відсутній склад
правопорушення у сфері господарювання.
Зазначено, що відповідач не може
відповідати за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування чи за відсутність у
населеному пункті за його місцем
знаходження інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, у якій, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та прийняти
нове, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує на обставини, викладені в
позовній заяві, а також на те, що судом
першої інстанції не враховано те, що
відповідачем не вжито належних заходів
та не забезпечено працевлаштування
інвалідів, як цього вимагає Закон
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Особи, які беруть участь в справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому на підставі пункту 2 частини 1
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Частиною 1 статті 20 цього ж Закону
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Згідно з частиною 2 статті 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Таким чином, законодавством
встановлюється обов'язковий для
підприємств норматив робочих місць,
призначених для забезпечення
працевлаштування інвалідів, а також
передбачається сплата підприємствами
адміністративно-господарських санкцій
у разі порушення встановлених
нормативів щодо створення робочих
місць для інвалідів.

При цьому,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України,
податковим законодавством, а є заходом
впливу на правопорушника у сфері
господарювання у зв'язку зі скоєнням
правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини 1
статті 218 Господарського кодексу
України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Згідно з частиною 3 статті 18 даного
Закону підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

За змістом статті 18-1 цього ж Закону
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Викладене дає підстави для висновку, що
обов'язок підприємства зі створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
займатись пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону
України «Про зайнятість населення»
підприємства зобов'язані щомісячно
подавати центрам зайнятості за місцем
їх реєстрації адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до наданого відповідачем
Звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2011 рік
за формою № 10-ПІ середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу ДП Жденієвський ТОК
«Форель» ПрАТ «Закарпаттурист» у 2011
році становила 10 осіб, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
становила 1 особа.

Звіти форми № 3-ПН про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів до Воловецького районного
центру зайнятості відповідач подавав
лише за січень-березень 2011 року
та за липень-грудень 2011 року.

Отже, відповідачем не було виконано у
повному обсязі обов'язок по
інформуванню державної служби
зайнятості щодо утворення
(пристосування) робочих місць та
наявності вакансій для
працевлаштування інвалідів, що
свідчить про невжиття відповідачем
необхідних заходів, передбачених
законодавством, чинним на момент
виникнення спірних правовідносин, щодо
недопущення правопорушення у сфері
господарювання.

Враховуючи викладене, у зв'язку з
невиконанням відповідачем нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2011 році, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що вимоги позивача щодо стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених статтю 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», та
пені за порушення терміну сплати
адміністративно-господарських
санкцій, є обґрунтованими.

Вказана правова позиція узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, висловленою, зокрема, в
постанові від 19 листопада 2013 року по
справі № 21-397а13.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування
оскаржуваної постанови та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
254, 256 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року по справі № 2а-1412/12/0770 - скасувати
та прийняти нову постанову, якою позов
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Дочірнього підприємства Жденієвський
туристсько-оздоровчий комплекс
«Форель» Приватного Закарпатського
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства
Жденієвський туристсько-оздоровчий
комплекс «Форель» Приватного
Закарпатського обласного акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист» в користь
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
6350.00 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та 34.29 грн. пені.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

О.М. Гінда