Справа № 591/3051/14-а
Суддя: Сибільов О. В.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

591/3051/14-а

Справа № 591/3051/14-а

Провадження № 2-а/591/221/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року Зарічний районний суд м. Суми у складі:

головуючого – судді Сибільова О.В.,

за участю секретаря – Кірілової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Суми-реклама» до Виконавчого комітету Сумської міської ради, треті особи: Сумська міська рада, Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради,

про визнання протиправними та скасування окремих положень рішення суб’єкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом і свої вимоги, підтримані його представником в судовому засіданні, мотивував тим, 17 грудня 2013 року Виконавчий комітет Сумської міської ради прийняв рішення № 650 «Про затвердження правил розміщення зовнішньої реклами на території м. Суми». Вважаючи неправомірними та такими, що суперечать Закону України «Про дозвільну систему», Постанові Кабінету Міністрів України № 2067 від 29 грудня 2003 року, якою затверджені «Типові правила розміщення зовнішньої реклами» (далі по тексту – Типові правила), Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», Закону України «Про рекламу», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та ФОП», просив визнати незаконними та скасувати пп. 2.1.9 п. 2.1 розділу 2 додатку 1; абз. 2, 3 пп. 4.1.3 п. 4.1 розділу 4 додатку 1; абз. 2, 6 п. 5.4 розділу 5 додатку 1; пп.11.17.3 п. 11.17 розділу 11 додатку 1; пп. 11.18.3 п. 11.18 розділу 11 додатку 1; першого речення пп. 2.2.4 п. 2.2 розділу 2 додатку 5; другого речення пп. 2.6.1 п. 2.6 розділу 2 додатку 5; пп. 3.4.1.1, 3.4.1.2 пп. 3.4.1 п. 3.4 розділу 3 додатку № 5; розділу 12 додатку 1; додатку 2; додатку 4 Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 650 від 17 грудня 2013 року.

Представник відповідача та третіх осіб позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, в зв’язку з необґрунтованістю та безпідставністю вимог, зазначивши, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв в межах наданих йому повноважень та згідно закону.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в зв’язку з наступним.

Судом встановлено, що 17 грудня 2013 року Виконавчий комітет Сумської міської ради прийняв рішення № 650 «Про затвердження правил розміщення зовнішньої реклами на території м. Суми».

Пропозиції та зауваження, що надійшли до управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради в період з 18 жовтня 2013 року по 18 листопада 2013 року від юридичних та фізичних осіб, їх об’єднань були розглянуті розробником проекту.

Пропозиція ТОВ «Суми-реклама» надійшла до розробника проекту поза межами місячного строку для подання пропозицій та зауважень, а саме 20 листопада 2013 року, тому лист був розглянутий як звернення та на нього надана відповідь.

Ці обставини не заперечені та не оспорені сторонами, як і не заперечено та не спростовано позивачем тих обставин, що незгоди або інших пропозицій з приводу оскаржуваних ним положень рішення в наведених пропозиціях ТОВ «Суми-реклама» не було.

Ст. 140 Конституції України передбачено право органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Ст.ст. 10, 20, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що організація благоустрою та здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, рішення яких є обов’язковими на відповідній території, що узгоджується і з п. «а» п.п. 7 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», до об’єктів благоустрою, зокрема віднесено, вулиці, прибудинкові території, території загального користування, дороги тощо.

Згідно ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», елементами благоустрою є засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами, інформаційні стенди, дошки, вивіски.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що виконавчі органи місцевих рад крім повноважень визначених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

П. 13 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» віднесено до компетенції Виконавчого комітету Сумської міської ради питання надання дозволу, в порядку встановленому законодавством, на розміщення реклами, що є власними (самоврядними) повноваженнями віднесеними до відання таких органів.

Згідно ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 затверджено «Типові правила розміщення зовнішньої реклами».

З наведених норм вбачається, що на виконання наведених норм закону і в межах наданої ними компетенції Виконавчому комітету Сумської міської ради, цим органом і було прийнято рішення № 650 від 17 грудня 2013 року «Про затвердження Правил розміщення зовнішньої реклами на території м. Суми» (далі по тексту – Правила), яким також і затверджено Правила розміщення вивісок в м. Суми.

Цей акт є регуляторним та направлений на регулювання відносин під час розміщення реклами та вивісок на території м. Суми, що закріплено в преамбулі цього акту.

Ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» закріплено, що регуляторний акт (яким є і спірне рішення) не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу, проект регуляторного акта не був оприлюднений.

Враховуючи те, що як аналіз впливу акту так і його проект були оприлюднені до його прийняття, тому підстав вважати, що відповідачем не були дотримані вказані норми закону у суду немає..

На думку позивача, створення спірним рішенням Комісії з питань розміщення зовнішньої реклами на території м. Суми та наділення її повноваженнями розглядати заяви про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами, суперечить діючому законодавству.

Ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виконавчий комітет місцевої ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради, а також цим Законом питання щодо надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами віднесено до самоврядних повноважень виконавчих органів місцевих рад.

Відповідно до п. 1 розділу 18 Регламенту роботи виконавчих органів Сумської міської ради (зі змінами), затвердженого рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 18 червня 2013 року № 300 (далі по тексту – Регламент), зокрема, виконавчий комітет для забезпечення ефективної реалізації своїх повноважень, передбачених законодавством, координації дій виконавчих органів, підприємств, установ і організацій під час виконання відповідних завдань, розроблення проектів рішень, програм економічного, соціального і культурного розвитку міста, здійснення контрольних функцій, комплексних перевірок стану справ у тій чи іншій сфері господарювання та на виконання актів органів державної влади, а також для вирішення оперативних питань можуть створювати постійні та тимчасові робочі органи (комісії, комітети, координаційні ради, робочі групи тощо).

П. 11 Регламенту встановлено, що рішення робочого органу (комісії) приймаються шляхом досягнення консенсусу. Прийняті рішення носять рекомендаційний характер. За результатами розгляду, з тих чи інших питань можуть прийматися рішення Сумської міської ради, виконавчого комітету або розпорядження міського голови.

Відповідно до п. 2.1.9 Правил Комісія з питань розміщення зовнішньої реклами у м. Суми – постійно діючий колегіальний орган, створений з метою забезпечення узгодженості дій дозвільних органів по розгляду питань, що стосуються розміщення зовнішньої реклами на території м. Суми (надалі – Комісія).

Враховуючи те, що зазначена комісія створена у відповідності до норм закону та прийнятого раніше регламенту, її рішення носять рекомендаційний характер і повноважень виконавчого комітету вона не виконує, тому на думку суду рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради стосовно її створення є законним.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» державний адміністратор приймає від особи документи необхідні для отримання дозвільного документу, реєструє та передає місцевим дозвільним органам і цієї нормою не визначено, що адміністратор повинен перевіряти відповідність намірів певного суб’єкта господарювання на розміщення зовнішньої реклами вимогам діючого законодавства стосовно цього питання.

Наведені положення і застережені в затверджених правилах, зокрема в п.п. 2.1.19 та 4.1.3.

Згідно цих правил, комісія за поданням робочого органу розглядає заяви на розміщення зовнішньої реклами та перевіряє відповідність намірів суб’єктів господарювання розмістити зовнішню рекламу вимогам законодавства про рекламу та іншим нормативно-правовим актам та надає з цього приводу висновки та рекомендації, що передбачено п. 11 додатку 4 до оскаржуваного рішення.

Згідно п. 2.1.2 Правил виконавчим органом ради є виконавчий комітет Сумської міської ради, який згідно п. 4.5.2 Правил і приймає рішення про надання або відмову наданні дозволу.

З наведених міркувань та положень закону безпідставними є і твердження позивача з приводу того, що комісія приймає рішення стосовно продовження дії дозволу, оскільки зазначеними нормами та нормами оскаржуваного рішення закріплено, що комісія лише розглядає документи на продовження строку дії дозволу та перевіряє чи не змінилася містобудівна ситуація, а розміщення рекламного засобу відповідає вимогам техніки безпеки, забезпечує видимість дорожніх знаків, світлофорів, перехресть та не суперечить вимогам чинного законодавства, а висновки Комісії носять рекомендаційний характер.

Крім того, помилковим є і твердження позивача стосовно того, що продовження строку дії дозволу є обов’язком, а не правом виконавчого органу ради, оскільки надання дозволу та продовження строку дії дозволу є самоврядним повноваженням органу місцевого самоврядування і відмова в наданні дозволу як і інші рішення стосовно цього питання можуть бути оскаржені.

До того ж п. 29 Типових правил не встановлює імперативу саме на продовження дії дозволу, а виключно визначає процедурне питання стосовно можливості його продовження на підставі поданої заяви.

Безпідставними є і твердження позивача стосовно прийняття певних положень рішення безпосередньо на засіданні, оскільки по-перше положеннями Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не передбачено обов’язку розробника проекту після врахування пропозицій та зауважень повторно оприлюднювати регуляторний акт, а ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п.п. 16, 20 Регламенту (відповідно до якого члени виконавчого комітету на засіданні мають право пропонувати прийняття проектів рішень, змін до них або перенесення розгляду питання на наступне засідання у зв’язку з необхідністю доопрацювання; вносити пропозиції до проекту рішення) визначено можливість вчинення таки дій

Стосовно незаконності п. 11.17.3 п. 11.7 розділу 11 Правил (встановлення відстаней розміщення рекламних засобів), то в цій частині суд приходить наступних висновків.

Ст.ст. 10, 13, 20, 21, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст. 30, 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідачу надано повноваження на здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою м. Суми під час розміщення реклами та вивісок на об’єктах благоустрою.

Ч. 2 ст. 16 Закону України «Про рекламу» передбачено, що зовнішня реклама повинна розміщуватись із дотриманням вимог техніки безпеки.

Тому за приписами зазначених норм та з урахуванням вимог ДБН 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень», ДБН В.1.2.-2:2006 «Система забезпечення надійності та безпеки будівельних об’єктів. Навантаження і впливи. Норми проектування», відповідачем і було встановлено відповідні параметри для встановлення рекламних засобів.

Крім того, вважаючи законним рішення суб’єкта владних повноважень в цій частині, суд виходить і з того, що Типовими правилами та Законом України «Про рекламу» встановлені мінімальні відповідні відстані, яких повинен дотримуватись суб’єкт господарювання і вимоги оскаржуваного рішення не порушують встановлених нормативно-правових актів меж.

Ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що проведення робіт, пов’язаних із встановленням та наступною експлуатацією рекламного засобу, не допускається без відповідної проектної документації та необхідних погоджень.

П. 11.18.3 Правил узгоджується з п. 16 Типових правил, яким передбачено, що дозвіл погоджується з власником місця або уповноваженим ним органом (особою) і спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури, з Державтоінспекцією, з утримувачем інженерних комунікацій, відповідним центральним або місцевим органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини та об'єктів природно-заповідного фонду - у разі розміщення зовнішньої реклами на пам'ятках історії та архітектури, в межах зон охорони таких пам'яток і в межах об'єктів природно-заповідного фонду та п.п. 38, 39 Типових правил, який передбачає розроблення необхідної технічної документації для рекламних засобів, а для дахових рекламних конструкцій – проведення технічної експертизи.

Ці норми також узгоджуються з вимогами ДБН 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень», ДБН В.1.2.-2:2006 «Система забезпечення надійності та безпеки будівельних об’єктів. Навантаження і впливи. Норми проектування».

В зв’язку з чим вважати неправомірним положення рішення в цій частині також немає підстав.

Слід також зазначити, що встановлення відстаней та меж для рекламних засобів (ергономічні вимоги) було і в рішенні виконавчого комітету Сумської міської ради від 05 липня 2011 року № 450 «Про затвердження Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми», але доказів тому, що позивач не погоджувався з ними, суду надано не було.

Правомірним та такими, що не суперечить ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» є і п. 2.2.4 п. 2.2 розділу 2 Правил розміщення вивісок у м. Суми, що вбачається з наступного.

Ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що елементами об’єктів благоустрою є малі архітектурні форми, які є елементами декоративного чи іншого оснащення об’єкту благоустрою. До малих архітектурних форм належать: інформаційні стенди, дошки, вивіски, а відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та за рішенням власника об’єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Метою встановлення таких правил є покращення естетичного вигляду фасадів.

Пп. 2.6.1 п. 2.6 розділу 2 Правил суперечить Закону України «Про рекламу» та Типовим правилам передбачено, що площина геометричної або іншої форми, що розміщується паралельно до фасаду, з нанесеним зверху або прорізаним зображенням чи написом. В історичному ареалі площа такої форми не може перевищувати 0,5 м2.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об'єкти культурної спадщини і пов'язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.

Ч. 1 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що з метою захисту традиційного середовища окремих пам’яток, комплексів навколо них повинні встановлюватися зони охорони пам’яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару. Межі та режими використання зон охорони пам’яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом культурної спадщини.

Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

Також було розроблено Історико-архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам’яток та історичних ареалів м. Суми, який у відповідності до ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» затверджений наказом Міністерства культури України від 22 листопада 2012 року № 1364, а рішенням Сумської міської ради від 19 грудня 2013 № 1943-МР затверджено «Проект внесення змін до генерального плану м. Суми» до складу якого виходить «Історико-архітектурний опорний план м. Суми».

Вказане рішення є чинним та не скасованим і спрямоване на правове регулювання відносин та розраховане на неодноразове застосування щодо невизначеного кола осіб.

Згідно норм ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та положень Історико-архітектурного опорого плану, межі і режими використання зон охорони пам’яток та історичних ареалів м. Суми, розроблені з метою збереження видового розкриття історичних ансамблів і комплексів, збереження історичного упорядження (благоустрою), внаслідок чого і було встановлено обмеження розміру вивісок в історичному ареалі м. Суми.

Режим використання історичного ареалу передбачає, що архітектурні форми, матеріали, кольорове вирішення фасадів повинні відповідати безпосередньо прилеглій історичній забудові.

Таким чином, оскаржуване рішення і в цій частині відповідає вимогам нормативно-правових актів.

Слід також зауважити, що ч. 1 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що з метою захисту традиційного середовища окремих пам’яток, комплексів навколо них межі та режими використання зон охорони пам’яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом культурної спадщини, що і було вчинено Сумському міською радою, шляхом розробки та прийняття Історико-архітектурного плану та затвердженого рішенням Сумської міської ради від 19 грудня 2013 № 1943-МР.

Також суд зважає і на ту обставину, що зонування території м. Суми для розміщення зовнішьної реклами було передбачено і в рішенні виконавчого комітету Сумської міської ради від 05 липня 2011 року № 450 «Про затвердження Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Суми», але доказів тому, що в цій частині минуле рішення оскаржувалось чи було скасоване, сторонами надано не було.

Ч. 6. ст. 9 Закону України «Про рекламу» передбачено, що вивіска чи табличка розміщуються на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення біля входу в таке приміщення, ст. 41 Конституції України встановлено непорушність права власності, а зазначені в п. 3.4.1.1. Правил документи є необхідними для виключення порушення прав інших власників.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» не вважається рекламою вивіска чи табличка з інформацією про знаки для товарів і послуг, що належать цій особі.

Ст.ст. 492-495 ЦК України визначено поняття торгівельної марки та підтвердження права її використання.

Згідно ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», вчинення без згоди власника дій, що потребують його згоди, вважаються порушенням прав власника торгівельної марки, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Враховуючи наведене п. 3.4.1.2. Правил розміщення вивісок не суперечить законодавству та унеможливлює порушення права інтелектуальної власності.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині суд, виходить і з того, що не було надано достатніх доказів, які б за приписами ст.ст. 2, 6 КАС України доводили, що рішення відповідача в цій частині порушує чи оспорює права та інтереси саме позивача.

П. 2 Типових правил встановлено, що місце розташування рекламного засобу – це площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою).

Згідно п. 32 Типових правил, плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для не наземного та не дахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Ч. 1 ст. 143 Конституції України та ст.ст. 28, 29 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що до відання виконавчих органів місцевих рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, а також надано право встановлювати плату за надані послуги, що узгоджується і з п. 32 Типових правил.

Таким чином, вищезазначеними нормами надано право виконавчим органам ради встановлювати плату за надані послуги, враховуючи економічні показники.

Згідно ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Державний комітет України із земельних ресурсів щорічно інформує про індексації нормативної грошової оцінки земель, де вказує індекси, що повинні застосовуватись при обчисленні розміру нормативної грошової оцінки земель на кожен поточний рік.

Ч. 2 ст. 19 «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що методика розрахунку та порядок використання орендної плати визначаються: органами місцевого самоврядування – для об’єктів, що перебувають у комунальній власності.

Згідно ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні, транспортні та інші послуги.

Стаття 632 ЦК України передбачає, що у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Беручи до уваги, що розмір податку за землю та розмір орендної плати за майно територіальної громади міста Суми щорічно змінюється, виконавчим комітетом з метою приведення плати за користування місцем для розташування рекламного засобу у відповідність до положень чинного законодавства було затверджено базові тарифи для рекламних засобів, що розміщуються на місцях, які перебувають у комунальній власності, тарифи були погоджені з управлінням фінансів, економіки та бюджетних відносин Сумської міської ради, а отже оскаржувані положення рішення є правомірними і в цій частині.

Посилання позивача, що підвищенням тарифу для нього створюються несприятливі економічні умови є безпідставним, оскільки позивач не позбавлений права обирати вид та засіб своєї діяльності в залежності від своїх фінансових можливості та обсягу замовлень та вимог замовника.

Безпідставними є і твердження позивача на порушення відповідачем ст. 10 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», в зв’язку з не проведенням відстеження результативності попереднього регуляторного акту та не оприлюдненням звіту про його відстеження є безпідставним, оскільки такі дії були вчинені, що підтверджено наданим звітом, який був оприлюднений на офіційному сайті Сумської міської ради, що також підтверджено суду.

Таким чином вимоги позивача є необґрунтованими, а позов задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить і з того, що як зазначалось вище, після оприлюднення проекту спірного рішення, подані на нього зауваження позивача не містили незгоди чи оспорення тих положень, які є предметом розгляду цієї справи.

На підставі ст.ст. 140, 143 Конституції України, ст.ст. 9, 16 Закону України «Про рекламу», ст.ст. 28-30, 40, 52, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 10, 20, 40, 13, 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст.ст. 9, 10, 12, 14, 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», Постанови Кабінету Міністрів України № 2067 «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами», керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 69-71, 128, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Суми-реклама» до Виконавчого комітету Сумської міської ради, про визнання протиправними та скасування пп. 2.1.9 п. 2.1 розділу 2 додатку 1; абз. 2, 3 пп. 4.1.3 п. 4.1 розділу 4 додатку 1; абз. 2, 6 п. 5.4 розділу 5 додатку 1; пп.11.17.3 п. 11.17 розділу 11 додатку 1; пп. 11.18.3 п. 11.18 розділу 11 додатку 1; першого речення пп. 2.2.4 п. 2.2 розділу 2 додатку 5; другого речення пп. 2.6.1 п. 2.6 розділу 2 додатку 5; пп. 3.4.1.1, 3.4.1.2 пп. 3.4.1 п. 3.4 розділу 3 додатку № 5; розділу 12 додатку 1; додатку 2; додатку 4 Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 650 від 17 грудня 2013 року «Про затвердження правил розміщення зовнішньої реклами на території м. Суми», відмовити в зв’язку з необґрунтованістю вимог.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі скарги в десятиденний строк з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Сибільов