Справа № К/9991/16074/12-С
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/16074/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І.,
Сороки М.О.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Херсонської митниці на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2012
року у справі за позовом приватної
агропромислової компанії «Тачанка» до
Херсонської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Херсонській області про
визнання рішення нечинним та стягнення
надміру сплачених податків і зборів, -в
с т а н о в и л а:Приватна агропромислова
компанія «Тачанка» звернулась до суду
з позовом до Херсонської митниці,
Головного управління Державного
казначейства України у Херсонській
області про визнання рішення нечинним
та стягнення надміру сплачених
податків і зборів.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року позов задоволено.

Визнано нечинним рішення Херсонської
митниці про визначення митної вартості
товарів №508010000/2010/000211/3 від 14 травня 2010
року.

Визнано нечинною оформлену
Херсонською митницею картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №508010000/0/00034 від 14 травня
2010 року.

Визнано нечинним рішення про
неможливість застосування митної
вартості товару, яке оформлене
Херсонською митницею рішенням про
визначення митної вартості товарів
№508010000/2010/000345/3 від 02 серпня 2010 року.

Стягнуто з Державного бюджету України
через Головне управління Державного
казначейства України у Херсонській
області на користь приватної
агропромислової компанії «Тачанка» 9376
(дев'ять тисяч триста сімдесят шість)
грн. 78 коп. надмірно сплачених митних
платежів.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь приватної агропромислової
компанії «Тачанка» 103 (сто три) грн.. 97
коп. судових витрат.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2012
року постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, Херсонська
митниця звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що 19 лютого 2010 року
між приватною агропромисловою
компанією «Тачанка» та «Rotem Amfert Negev Ltd»
був укладений зовнішньоекономічний
контракт № 100219/R купівлі-продажу
мінеральних добрив в кількості 18, 375
тонни по ціні 1280 доларів США за 1 тонну,
загальною вартістю 23520, 00 доларів США.

Згідно з виставленим продавцем
інвойсом №201050858 від 25 квітня 2010 року
позивач відповідно до виписки з
банківського рахунку оплатив вартість
товару на загальну суму 23520,00 доларів
США.

Позивач 13 травня 2010 року подав до
Херсонської митниці декларацію митної
вартості товару (мінеральних добрив в
кількості 18, 375 тонни), зазначивши митну
вартість за ціною договору в сумі 186417, 14
грн. (23520, 00 доларів США).

До декларації митної вартості
позивачем надано: копію
зовнішньоекономічного контракту,
копію додатку до контракту №1 від 19
лютого 2010 року, сертифікат походження
товару М/11371 від 25 квітня 2010 року, інвойс
№201050858

від 25 квітня 2010 року, коносамент
№ZIMUHFA0315299 від 25 квітня 2010 року, виписку
з банківського рахунку про попередню
оплату товарів від 22 березня 2010 року,
копію вантажної митної декларації від
27 квітня 2010 року, копію пакувального
листа щодо товару від 25 квітня 2010 року,
копію сертифікату якості товару від 25
квітня 2010 року.

14 травня 2010 року для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товару Херсонською митницею
запропоновано надати додаткові
документи (рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідну бухгалтерську документацію
згідно з пунктом 1; калькуляцію
фірми-виробника товару; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми-виробника товару (а
саме їх вплив на вартість товару);
висновок Державного
інформаційно-аналітичного центру
моніторингу зовнішніх товарних ринків
стосовно відповідності митної
вартості вантажу, заявленого по ВМД
№508010000/2010/001444

від 14 травня 2010 року ціновій
кон'юнктурі ринку цих товарів;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини (з
обґрунтуванням застосування
відсоткової частки вартості сировини у
вартості кінцевого продукту), про що
посадовою особою митниці зроблено
запис у декларації митної вартості.

Позивачем на вищезазначеній
декларації митної вартості зроблено
відмітку про неможливість надання
витребуваних документів у зв'язку з їх
відсутністю.

Херсонською митницею 14 травня 2010 року
прийнято рішення

№508010000/2010/000211/3 про визначення митної
вартості товару за резервним методом
та складено картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№508010000/0/000034 у зв'язку з
непідтвердженням документально митної
вартості.

Позивачем 14 травня 2010 року подано заяву
про випуск товарів у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання та надано
вантажну митну декларацію
№508010000/2010/001492 та декларацію митної
вартості форми ДМВ-2 разом із
документами, поданими для митного
оформлення попередньої ВМД
№508010000/2010/001444.

30 липня 2010 року позивачем надано
додаткові документи на підтвердження
заявленої митної вартості: висновок
державного підприємства
«Держзовнішінформ» №8/268

від 16 липня 2010 року та прайс-лист «Rotem
Amfert Negev Ltd» від 18 липня 2010 року.

Херсонською митницею 02 серпня 2010 року
прийнято рішення №/2010/000345/3, яким
митну вартість товару визначено за
шостим (резервним) методом у зв'язку із
з непідтвердженням документально
даних щодо прямих витрат на
виробництво товару, в тому числі
сировини, матеріалів, які входять до
складу товару.

Не погоджуючись із винесеним
відповідачем рішенням про визначення
митної вартості товару та карткою
відмови у прийнятті митної декларації,
а також вважаючи, що сума сплачених
митних платежів, розрахована із
вартості, визначеної відповідачем,
підлягає поверненню, позивач звернувся
з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що при
винесенні оскаржуваних рішення щодо
визначення митної вартості та картки
відмови відповідач діяв протиправно та
всупереч вимогам чинного
законодавства, а також із того, що
надмірно сплачені позивачем внаслідок
прийняття оскаржуваного рішення кошти
підлягають поверненню.

З таким висновком судів колегія суддів
погоджується частково з огляду на таке.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 264 Митного кодексу України
передбачено, що заявлена декларантом
митна вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

У разі виникнення потреби в уточненні
заявленої митної вартості товарів або
в разі незгоди декларанта з митною
вартістю, визначеною митним органом,
декларант має право звернутися до
митного органу з проханням випустити
товари, що декларуються, у вільний обіг
під гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом.

Відповідно до статті 265 Митного кодексу
України митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу. Такий
контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Статтею 266 Митного кодексу України
встановлені методи визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, зокрема: за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); за ціною договору
щодо ідентичних товарів; за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; на основі віднімання вартості;
на основі додавання вартості
(обчислена вартість); резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 339

від 9 квітня 2008 року (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин),
контроль за правильністю визначення
митної вартості товарів під час
проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного кодексу
України шляхом проведення перевірки
документів, поданих для підтвердження
заявленої митної вартості товарів, і
відомостей, що необхідні для
здійснення митного контролю, згідно з
Порядком декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766 (чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 7 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766 (чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин)для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт); рахунок-фактуру (інвойс);
банківські платіжні документи (якщо
рахунок сплачено), а також інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до пункту 13 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20 грудня 2006 року, декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи, визначені у пункті 11 цього
Порядку, протягом 10 календарних днів
після ознайомлення із записом митного
органу про їх подання. У разі відмови
подати додаткові документи декларант
робить відповідний запис із
зазначенням дати, прізвища та
проставляння свого підпису на
зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості.

Так, судами встановлено, що для
підтвердження визначеної митної
вартості товарів позивачем разом із
декларацією митної вартості додано усі
документи, передбачені чинним
законодавством, на її підтвердження, а
також додаткові документи на вимогу
відповідача.

При цьому, Херсонською митницею
рішення щодо визначення митної
вартості товару за шостим (резервним)
методом прийняте без дотримання вимог
статті 266 Митного кодексу України щодо
послідовності методів визначення
митної вартості, а також без
обґрунтування неможливості
застосування попередніх п'яти методів.

Крім того, витребування митним органом
додаткових документів має відбуватися
у випадку наявності обґрунтованого
сумніву у достовірності поданих
декларантом відомостей.

При цьому, витребовуючи додаткові
документи, відповідачем не зазначено,
які саме відомості ці документи мають
підтвердити або які розбіжності у
поданих для митного оформлення товару
документах усунути.

Отже, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку щодо протиправності
винесених Херсонською митницею
рішення про визначення митної вартості
товарів №508010000/2010/000211/3 від 14 травня 2010
року, картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№508010000/0/00034 від 14 травня 2010 року, та
рішення про неможливість застосування
митної вартості товару, яке оформлене
Херсонською митницею рішенням про
визначення митної вартості товарів
№508010000/2010/000345/3 від 02 серпня 2010 року.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій щодо стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача 9376 (дев'ять тисяч триста
сімдесят шість) грн. 78 коп. надмірно
сплачених митних платежів з огляду на
таке.

З положень статей 256 та 266 Митного
кодексу України, а також Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 339 від 9 квітня 2008
року (чинних на момент виникнення
спірних правовідносин) вбачається, що
питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості та визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву відносяться до
виключної компетенції митних органів.

При цьому, суди попередніх інстанцій,
встановивши протиправність рішення
про визначення митної вартості за
шостим (резервним) методом, дійшли
помилкового висновку щодо наявності
підстав для стягнення на користь
позивача надміру сплаченої суми
податку на додану вартість, оскільки
таким чином фактично визначили митну
вартість товару, заявлену позивачем,
чим підмінили митний орган.

Відповідно до частини 6 статті 264
Митного кодексу України у разі якщо
після сплати декларантом податків і
зборів (обов'язкових платежів) згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
митним органом, буде прийнято рішення
про застосування митної вартості,
заявленої декларантом, сума надміру
сплачених податків і зборів
(обов'язкових платежів) повертається
декларанту у місячний термін з дня
прийняття рішення, у порядку,
передбаченому законодавством.

Наказом Державної митної служби
України від 20 липня 2007 року № 618 (чинним
на момент виникнення спірних
правовідносин) затверджено Порядок
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, який визначає процедуру
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, у тому числі у випадках,
зазначених у статті 264, частині
четвертій статті 284 Митного кодексу
України та в міжнародних договорах
України.

Розділом III вищезазначеного Порядку
встановлено порядок повернення
платникам податків митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органам.

Зокрема, для повернення з Державного
бюджету України митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, платником податків до
загального відділу митного органу,
яким здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, форма якого наведена в додатку 1
до Порядку взаємодії митних органів з
органами Державного казначейства
України в процесі повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, затвердженого наказом
Державної митної служби України та
Державного казначейства України від 20
липня 2007 року №611/147, керівництвом
Відділу за потреби ініціюється
проведення перевірки в митному органі
щодо правильності митного оформлення
із залученням відповідних підрозділів
митного органу. Порядок і форма
складання документа, у якому
відображатимуться результати
перевірки, визначаються наказом
Державної митної служби України.

Відповідно до пункту 2 Порядку
взаємодії митних органів з органами
Державного казначейства України в
процесі повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, затвердженого наказом
Державної митної служби України та
Державного казначейства України від 20
липня 2007 року №611/147 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) повернення помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів здійснюється
на підставі висновку митного органу, що
здійснював оформлення митної
декларації.

Зазначений висновок оформлюється
відповідно до заяви платника, яка
подається до митного органу, що
здійснював оформлення митної
декларації (далі - митний орган).

Пунктом 7 вищезазначеного Порядку
визначено, що на підставі отриманого
висновку про повернення відповідний
орган Державного казначейства України
готує платіжні документи на
перерахування коштів з рахунку з
обліку доходів державного бюджету на
рахунок, зазначений у Висновку про
повернення, та протягом п'яти робочих
днів від дати отримання Висновку про
повернення здійснює повернення коштів
з бюджету.

Таким чином, у разі якщо після сплати
декларантом податків і зборів
(обов'язкових платежів) згідно з митною
вартістю товарів, визначеною митним
органом, буде прийнято рішення про
застосування митної вартості,
заявленої декларантом, сума надміру
сплачених податків і зборів
(обов'язкових платежів) повертається
декларанту у порядку, передбаченому
Порядком повернення платникам
податків коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами та Порядком взаємодії митних
органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи, на
підставі його заяви та у місячний
термін з дня прийняття висновку
митного органу, що здійснював
оформлення митної декларації, про
повернення коштів.

Згідно зі статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Зважаючи на те, що судами при розгляді
справи правильно та повно встановлені
фактичні обставини справи, однак при
прийнятті рішення допущені порушення
норм матеріального права, які в частині
призвели до помилки при постановленні
судових рішень, а також те, що у справі
не вимагається збирання або додаткова
перевірка доказів, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку про доцільність
скасування постановлених у справі
рішень в частині задоволення позовних
вимог про стягнення надмірно сплачених
митних платежів та постановлення
нового рішення в цій частині.

Керуючись статтями 220, 222, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Херсонської митниці
задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2012
року у справі за позовом приватної
агропромислової компанії «Тачанка» до
Херсонської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Херсонській області про
визнання рішення нечинним та стягнення
надміру сплачених податків і зборів -
скасувати в частині стягнення з
Державного бюджету України через
Головне управління Державного
казначейства України у Херсонській
області на користь приватної
агропромислової компанії «Тачанка» 9376
(дев'ять тисяч триста сімдесят шість)
грн. 78 коп. надмірно сплачених митних
платежів.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити.

В іншій частині рішення судів
попередніх інстанцій залишити без
зміни.

Постанова оскарженню не підлягає, але
може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: