Справа № 825/1360/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/1360/14
інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, без фіксування його за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41
КАС України, апеляційну скаргу
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Агропромислового
кооперативу «Старосільський» про
стягнення адміністративно -
господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про задоволення
позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на йогом
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Підставою для звернення позивача до
адміністративного суду слугувало те,
що підприємство в порушення ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» не виконало
норматив працевлаштування інвалідів в
кількості 2 осіб. За таких обставин
відповідач зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції
та пеню у розмірі, встановленому чинним
законодавством, однак, на момент
звернення до суду відповідачем
адміністративно-фінансові санкції та
пеня не сплачені, тому позивач просить
стягнути з відповідача суму
господарських санкцій та пені в
розмірі 31172,68 грн. в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
відповідач виконав норматив по
створенню робочих місць по
працевлаштуванню інвалідів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Так, відповідно до ст. 5 Закону України
«Про зайнятість населення», держава
забезпечує надання додаткових
гарантій щодо працевлаштування
працездатним громадянам у
працездатному віці, які потребують
соціального захисту і не здатні на
рівних конкурувати на ринку праці, у
тому числі інвалідам, які не досягли
пенсійного віку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» та Порядку сплати
підприємствами, установами і
організаціями штрафних санкцій до
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, акумуляції, обліку та
використання цих коштів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1767 від 28 грудня 2001 року, підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності, де кількість
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце не зайняте інвалідом.
Штрафні санкції сплачуються
підприємствами самостійно не пізніше 15
квітня року, що настає за звітним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Обов'язки роботодавців стосовно
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування чітко визначені ч. 3
ст. 18 Закону, згідно з якою
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

З наведеного випливає, що роботодавець
не зобов'язаний здійснювати фактичний
пошук інвалідів для їх
працевлаштування, оскільки
законодавством такий обов'язок
покладається на державну службу
зайнятості.

Цим самим спростовуються доводи
позивача, наведені в апеляційній
скарзі, щодо того, що обов'язок
підприємства по пошуку та
працевлаштуванню інвалідів
покладається виключно на підприємства,
установи, організації, які
використовують найману працю.

У відповідності до Інструкції щодо
заповнення форми звітності № 3-ПН «Звіт
про наявність вакансій», затвердженої
Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України № 420 від 19
грудня 2005 року, відповідачем протягом
2013 року подавалася до відповідних
центрів зайнятості інформація про
наявні робочі місця для
працевлаштування інвалідів, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи звітами про наявність вакансій
за 2013 рік.

Отже, у відповідності до норм чинного
законодавства відповідач створив
робочі місця для інвалідів та надавав
інформацію до місцевих центрів
зайнятості за місцезнаходженням
відповідного підрозділу позивача.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.