Справа № 1512/2-а-251/11
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1512/2-а-251/11

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Петренко В.С. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

при секретарі
- Курмановій І.І.,

за участі: апелянт - ОСОБА_2,

представник
апелянта - ОСОБА_3 (довіреність від
22.11.2013 р.),

представник
позивача - ОСОБА_4 (довіреність від
23.11.2011 р.),

представник
позивача - ОСОБА_5 (ордер та угода від
23.05.2014 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського
районного суду м. Одеси від 03 червня 2014
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_6 до Виконавчого комітету
Одеської міської ради, за участю
третьої особи ОСОБА_2, про скасування
рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 (далі - позивач, або ОСОБА_6)
звернувся з адміністративним позовом
до Виконавчого комітету Одеської
міської ради (далі - відповідач), за
участю третьої особи ОСОБА_2 (далі -
третя особа, або ОСОБА_2), в якому
позивач просив суд скасувати рішення
Виконавчого комітету Одеської міської
ради № 460 від 25.08.2005 року «Про прийняття
в експлуатацію садового будинку літ.
«Дд», що належить гр. ОСОБА_2, за адресою:
АДРЕСА_1.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 03 червня 2014 року вказаний
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції, третя
особа подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_6,
наголошуючи, зокрема, на правомірності
прийнятого Виконавчим комітетом
Одеської міської ради рішення № 460 від
25.08.2005 року «Про прийняття в
експлуатацію садового будинку літ.
«Дд», що належить гр. ОСОБА_2, за адресою:
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні апелянт та його
представник підтримали вимоги
вказаної апеляційної скарги, з підстав
викладених в поданій апеляційній
скарзі.

Представники позивача у судовому
засіданні заперечували проти
задоволення апеляційної скарги
відповідача та просили залишити
останню без задоволення, а рішення суду
першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи був
повідомлений належним чином та
своєчасно, що підтверджується наявними
в матеріалах справи квитанцією та
повідомленням про вручення повістки
про виклик до суду (а.с.7, 16 т.2).

Згідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
порадившись на місці, заслухавши думку
апелянта та його представника, а також
представників позивача, ухвалила
слухати справу за відсутністю
представника відповідача, сповіщеного
належним чином про час і місце
апеляційного розгляду.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
розгляду, 03.09.2004 року ОСОБА_2 звернувся
до заступника голови Одеської міської
ради з заявою про введення в
експлуатацію самочинно
реконструйованого дачного будинку
(а.с.24 т.1).

07 вересня 2004 року за замовленням ОСОБА_2
приватне підприємство «Проект»
розробило технічний висновок, у
відповідності до якого конструкції,
інженерні мережі збудованого ОСОБА_2
садового будинку знаходяться у
задовільному стані, дачний будинок
приданий до експлуатації (а.с.25-28 т.1).

В подальшому даний технічний висновок,
виконаний приватним підприємством
«Проект», було узгоджено: Управлінням
архітектури та містобудування
Одеської міської ради (висновок № 4230
від 15.11.2004 року); Інспекцією державного
архітектурно - будівельного контролю
(висновок № 640 від 25.05.2005 року); Головним
управлінням МНС України в Одеській
області (висновок № 36-46-8717
від 01.09.2004 року); СЕС м. Одеси
(висновок № 3/1939 від 04.10.2004 року);
Управлінням інженерного захисту
території м. Одеси та розвитку
узбережжя (висновок № 903 від 28.09.2004 року)
(а.с.35-41 т.1).

На засіданні міської міжвідомчої
комісії, оформлене протоколом № 3
від 24.06.2005 року, вказаний
садовий будинок прийнято в
експлуатацію (а.с.49 т.1) та складено
відповідний акт про прийняття в
експлуатацію будівель (а.с.50-51 т.1), який
було затверджено оскаржуваним
рішенням Виконавчого комітету
Одеської міської ради № 460 від 25.08.2005
року (а.с.8 т.1).

Вирішуючи спірне питання та
задовольняючи вимоги ОСОБА_6, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
при прийнятті оскаржуваного рішення
відповідачем не було враховано норми
ДБН 360-92** Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських поселень,
ст. 27 Закону України «Про архітектурну
діяльність», ст. 23 Закону України «Про
планування і забудову територій», ст. 5
Закону України «Про основи
містобудування», в тому числі, щодо
врахування законних інтересів та вимог
власників або користувачів земельних
ділянок та будівель, що оточують місце
будівництва.

Крім того, доходячи висновку щодо
наявності підстав для задоволення
заявлених позивачем вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що прийняття
в експлуатацію спірної будівлі порушує
права позивача посилаючись, при цьому,
на висновок судової
будівельно-технічної експертизи, в
якому зазначено, що виходячи з
розташування будинків ОСОБА_6 та ОСОБА_2
зменшення тривалості інсоляції
приміщень будинку ОСОБА_6 не відповідає
вимогам 10.4 ДБН В 3.2-2-2009 Житлові будинки.
Реконструкція та капітальний ремонт та
п. 10.30*ДБН 360-92* Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень, а також вказується,
що існуючий протипожежний розрив між
будівлями ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не
відповідає вимогам п. 3.1 ДБН 360-92*
Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень.

Колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції з огляду на викладене.

Згідно вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до вимог пп. 1 п. б ч. 1 ст. 31
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать,
зокрема, прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів у
порядку, встановленому законодавством.

При цьому, згідно вимог п. 1 Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 вересня 2004 року № 1243, чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин, прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів полягає у підтвердженні
державними приймальними комісіями
готовності до експлуатації об'єктів
нового будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту
будівель і споруд як
житлово-громадського, так і
виробничого призначення, інженерних
мереж та споруд, транспортних
магістралей, окремих черг пускових
комплексів (далі - закінчені
будівництвом об'єкти), їх
інженерно-технічного оснащення
відповідно до затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, нормативних вимог,
вихідних даних на проектування.

За результатами роботи державної
приймальної комісії складається акт
про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта, який
підлягає затвердженню у 15-денний строк
органом виконавчої влади чи органом
місцевого самоврядування (п. 27
вказаного Порядку).

Відповідно до п. 29 зазначеного Порядку
датою введення в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта є
дата затвердження акта державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію цього об'єкта органом
виконавчої влади чи органом місцевого
самоврядування, що утворив комісію.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з акту прийняття в експлуатацію
міською міжвідомчою комісію будівель
та оскаржуваного рішення Виконавчого
комітету Одеської міської ради, яким
був затверджений вказаний акт, поданий
міською міжвідомчою комісію
вищезазначений акт по формі, змісту і
складу самої комісії відповідає
чинному на той час законодавству,
підписаний головою та усіма членами
комісії, будь-яких заперечень членів
державної приймальної комісії щодо
прийняття в експлуатацію об'єкту в
цілому або в частині не містить, а тому
обґрунтовано був затверджений
рішенням виконкому. Підстав для
відмови в його затвердженні у
відповідача не було.

З вищенаведеного вбачається, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
Виконавчим комітетом Одеської міської
ради було дотримано порядок прийняття
такого роду рішень, вчинено дії у межах
наданих йому повноважень та у спосіб,
що передбачений чинним на той час
законодавством, а тому колегія суддів
вважає, що доводи позивача щодо
неправомірності прийнятого рішення є
необґрунтованими та безпідставними, а
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи.

Крім того, доходячи висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
заявлених позивачем вимог та
відповідно відсутності підстав для
скасування оскаржуваного рішення
Виконавчого комітету Одеської міської
ради щодо прийняття в експлуатацію
спірного садового будинку, колегія
суддів враховує висновок
Конституційного Суду України,
викладений у рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009
року при розгляді справи за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини 2 статті 19,
статті 144 Конституції України, статті 25,
частини 14 статті 46, частин 1, 10 статті 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), відповідно до якого
органи місцевого самоврядування,
вирішуючи питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію.

Враховуючи вказане, колегія суддів
зазначає, що оскаржуване позивачем
рішення Виконавчого комітету Одеської
міської ради № 460 від 25.08.2005 року є саме
ненормативним актом, оскільки воно
було прийняте стосовно однієї особи,
підлягало одноразовому застосуванню
та вичерпало свою дію фактом його
виконання.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, на підставі оскаржуваного
рішення Виконавчого комітету Одеської
міської ради № 460 від 25.08.2005 року
«Про прийняття в експлуатацію садового
будинку літ. «Дд», що належить гр.
ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1 третій
особі 24.11.2005 року було видане свідоцтво
про право власності на прийнятий в
експлуатацію згідно вказаного рішення
садовий будинок (а.с.21 т.2).

Також, з матеріалів справи вбачаться,
що 06.12.2005 року третьою особою було
зареєстровано право власності на
прийнятий в експлуатацію згідно
вказаного рішення спірний садовий
будинок, що підтверджується витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 06.12.2005 року № 9182414 КП
«ОМБТІ та РОН» (а.с.22 т.2).

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що з часу отримання третьою особою
свідоцтва про право власності на
прийнятий в експлуатацію згідно
вказаного рішення спірний садовий
будинок та проведення відповідної
реєстрації такого права оскаржуване
позивачем рішення Виконавчого
комітету Одеської міської ради № 460
від 25.08.2005 року щодо прийняття в
експлуатацію спірного садового
будинку вичерпало свою дію у зв'язку із
його виконанням та фактичною
реалізацією.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що у даному
випадку відсутні підстави для
скасування рішення, що вичерпало свою
дію.

Також, вирішуючи спірне питання,
колегія суддів наголошує, що згідно із
ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Однак, доходячи висновку щодо
наявності підстав для задоволення
заявлених позивачем вимог, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку, що
прийняття в експлуатацію спірної
будівлі порушує права позивача.

Так, колегія суддів вважає, що
апелянтом вірно наголошено, що з самого
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції вбачається, що третя особа
звернулась із заявою до органу
місцевого самоврядування про введення
в експлуатацію спірного садового
будинку 25.08.2004 року, що свідчить про
термін закінчення будування
(реконструкції) спірного садового
будинку.

Технічний висновок, усі узгодження та
протокол засідання міської
міжвідомчої комісії № 6 датовані
строком до 24.06.2005 року, тобто до
придбання позивачем сусідньої
земельної ділянки та будинку, оскільки
договір купівлі-продажу вказаної
земельної ділянки та будинку укладений
позивачем 17.08.2005 року.

Таким чином, будівництво
(реконструкція) садового будинку
третьою особою було закінчено до
придбання сусіднього будинку та
земельної ділянки позивачем у даній
справі та до цього моменту вчинені усі
дії щодо погодження прийняття в
експлуатацію спірного садового
будинку.

Посилання суду першої інстанції, як на
підставу для скасування оскаржуваного
рішення, на те, що третьою особою не
було отримано і дозволу на
реконструкцію спірного судового
будинку попереднього власника
сусіднього будинку та земельної
ділянки ОСОБА_7 колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки встановивши
факт порушення прав ОСОБА_7 з приводу
відсутності у справі доказів отримання
узгодження від нього при прийнятті в
експлуатацію садового будинку третьою
особою, при відсутності звернення
останнього до суду з відповідною
позовною заявою, суд першої інстанції
вийшов за межі предмету розглядаємого
позову за відсутності відповідних на
то підстав, визначених ст. 11 КАС
України, з огляду на відсутність у
таких діях третьої особи порушень прав
саме позивача.

Крім того, колегія суддів наголошує, що
приймаючи оскаржуване рішення, як на
доказ порушення прав позивача, суд
першої інстанції посилався на висновок
судової будівельно-технічної
експертизи № 8464 від 20.12.2012 року (а.с.207-210
т.1), перед якою судом першої інстанції
було постановлено два питання, а саме:
чи здійснює будинок під АДРЕСА_1
негативний вплив на інсоляцію будинку
та земельної ділянки, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 та чи відповідає стан
садового будинку під АДРЕСА_1 вимогам
правил пожежної безпеки відносно
житлового будинку, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

Інших питань перед експертом судом
першої інстанції постановлено не було.

У відповіді на перше питання експерт
зазначив, що вказати конкретно
наскільки зменшена інсоляція по
відношенню до нормативної, яка
дорівнює 2,5 години - не можливо у зв'язку
з відсутністю в матеріалах справи
розрахунку інсоляції, який виконаний
ліцензійною установою.

Тобто, порушення прав позивача щодо
зазначеного, розглядаємого експертом,
питання останнім встановити не
вдалося.

У відповіді на друге питання експерт
зазначив, що існуючий протипожежний
розрив між будовами позивача (3 ступеня
вогнестійкості) та третьої особи (2
ступеня вогнестійкості) складає 5, 6 м,
що не відповідає нормативному
протипожежному розриву, який дорівнює 8
м, що регламентовано додатком 3.1. ДБН
360-92 «Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських
поселень».

Поряд з цим, як вірно наголошено
апелянтом, вказаний висновок експерта
суперечить наявному в матеріалах
справи висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 15729
від 29.02.2012 року (а.с.257-265 т.1), відповідно
до якого відстань між двоповерховим
будинком позивача та зовнішньою стіною
садового будинку третьої особи, що
орієнтована на ділянку позивача,
розташованого на суміжній земельній
ділянці, складає 8,46 м, а тому
вищезазначений висновок експертизи не
міг бути прийнятий судом першої
інстанції в якості належного та
допустимого доказу у даній справі.

Також, колегія суддів зазначає, що
висновок судової будівельно-технічної
експертизи № 8464, проведеної в 2012 році,
покладений в основу рішення суду
першої інстанції, є складеним на час
розгляду справи в суді і не доводить
неправомірності чи необґрунтованості
рішення Виконавчого комітету Одеської
міської ради щодо прийняття в
експлуатацію в 2005 році спірного
садового будинку.

Поряд з цим, колегією суддів не
приймаються до уваги доводи апелянта
щодо пропуску позивачем строку
звернення до суду з розглядаємим
позовом, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази отримання останнім
оскаржуваного рішення раніше серпня 2010
року, а тому у суду відсутні підстави
для застосування в даному випадку
положень ст. 100 КАС України.

За таких обставин, оскільки судом
першої інстанції при розгляді справи
порушено норми матеріального права, не
повно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи та висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, що в свою чергу
призвело до неправильного вирішення
справи, колегія суддів вважає, що
судове рішення, відповідно до вимог п. 4
ч. 1 ст. 202 КАС України, підлягає
скасуванню з прийняттям по справі
нової постанови про відмову у
задоволенні позивних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Київського районного суду м. Одеси від
03 червня 2014 року - задовольнити.

Постанову Київського районного суду м.
Одеси від 03 червня 2014 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_6 до
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, за участю третьої особи ОСОБА_2,
про скасування рішення - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_6 до
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, за участю третьої особи ОСОБА_2,
про скасування рішення - залишити без
задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з дня складення
постанови в повному обсязі
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний колегією суддів 26 серпня 2014
року.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/