Справа № П/811/1913/14
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року
справа №П/811/1913/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Брегея Р.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративний позов
приватного підприємства «Інтерцентр»
(далі - Підприємство) до
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Підприємство звернулось до суду з
заявою до податкового органу про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
22 травня 2014 року, якими збільшено суми
грошових зобов'язань з податків на
додану вартість на 66012 грн. та накладено
штрафну санкцію - 33006 грн. і з прибутку -
5633 грн. та накладено штрафну санкцію -
1408 грн.

У письмових поясненнях позивач
підтримав вимоги заяви.

Стверджував, що від укладення
договорів купівлі-продажу з
ПП «Букмекер» (далі - Підприємство 2)
та ТОВ «Мечелспецсталь»
(далі - Товариство) впродовж строку,
який перевірявся податковим органом,
настали реальні правові наслідки,
котрі обумовлювались ними.

А тому, на думку юридичної особи,
вона правомірно сформувала в
деклараціях з податку на додану
вартість суми податкового кредиту за
згаданими правочинами та включило у
валові витрати кошти, які сплачені на
підставі цих договорів.

У письмових запереченнях відповідач
просить відмовити у задоволенні
позову.

Зазначає, що правочини, котрі
уклало Підприємство з Підприємством 2
та Товариством, не спрямовувалися на
реальне настання наслідків, які
обумовлювалися ними.

Доказом того, як вважає він, є
акт про неможливість проведення
перевірки діяльності згаданих
контрагентів.

03 вересня 2014 року суд прийняв
рішення про розгляд справи у порядку
письмового провадження (а.с.213).

Суд, дослідивши матеріали справи,
зробив висновок про задоволення позову
з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали
підставами звернення.

Так, 22 квітня 2013 року Підприємство
(покупець) та Підприємство 2 (продавець)
уклали договір купівлі-продажу (а.с.49-51).

Упродовж липня 2013 року Підприємство 2
здійснило Підприємству поставку дроту
на суму 32187 грн. (з урахуванням ПДВ у
сумі 5364,50 грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Підприємство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткову та податкову
накладну від 08 липня 2013 року (а.с.52-53).

Перевезення товару здійснювалось
Підприємством відповідно до змісту
згаданого договору та
товарно-транспортної накладної
(а.с.214-218).

Підприємство розрахувалось з
Підприємство 2 за придбану продукцію у
безготівковій формі 08 липня 2013 року
(а.с.56).

Підприємство суму податку на додану
вартість включило до податкового
кредиту з податку на додану вартість
відповідного звітного періоду, а решту
сплачених коштів віднесло до валових
витрат.

21 березня 2013 року Підприємство
(покупець) та Товариство (постачальник)
уклали договір поставки товару (а.с.58-60).

Упродовж березня 2013 року Товариство
здійснило Підприємству поставку дроту
на суму 363879,84 грн. (з урахуванням ПДВ у
сумі 60646,64 грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Підприємство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткову накладну від 29
березня 2013 року та податкові накладні
від 21 та 28 числа того ж місяця і року
(а.с.68-70).

Перевезення товару здійснювало
Товариство відповідно до умов
договору.

Підприємство сплатило Товариству
кошти у безготівковій формі 21 та 28
березня 2013 року (а.с.63-65).

05 квітня 2013 року Підприємство одержало
експертний висновок про неможливість
використання продукції, яку поставило
Товариство (а.с.71-77).

Підприємство суму податку на додану
вартість включило до податкового
кредиту з податку на додану вартість
відповідного звітного періоду, а решту
сплачених коштів не відносило до
валових витрат, оскільки придбаний
товар підлягав поверненню.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 25 червня 2013 року стягнуто з
Товариства на користь Підприємства
заборгованість у сумі 363879,84 грн.
(а.с.78-82).

На час розгляду справи неякісна
продукція, яку поставило Товариство,
продовжує зберігатись на складі
позивача.

В період з 24 по 30 квітня 2014 року
податковим органом здійснено
позапланову невиїзну перевірку
діяльності Підприємства з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з липня по
грудень 2013 року (а.с.13-35).

Під час перевірки ревізори
досліджували первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
платника податків.

За її результатом ревізори склали
акт, у якому зазначили виявлені
порушення.

Так, вони зробили висновок, що
правочини, котрі уклало Підприємство з
Підприємством 2 та Товариством є
недійсними (нікчемними), так як не
спрямовувались на настання реальних
наслідків, які обумовлювалися ними.

На їх думку, доказом того є акт про
неможливість проведення перевірки
діяльності згаданих контрагентів.

Керівник відповідача погодився з
висновками ревізорів та прийняв
податкові повідомлення-рішення від 22
травня 2014 року, якими збільшено суми
грошових зобов'язань з податків на
додану вартість на 66012 грн. та накладено
штрафну санкцію - 33006 грн. і прибутку - 5633
грн. та накладено штрафну санкцію - 1408
грн. (а.с.46-47).

07 листопада 2013 року ревізором ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві складено акт про неможливість
проведення перевірки Товариства з
питань правомірності проведення
господарських відносин із платниками
податків за період з грудня 2012 року по
вересень 2013 року (а.с.186-202).

Акт перевірки містить висновок про
відсутність факту реального вчинення
господарських операцій Товариством.

За результатами проведення перевірки
діяльності контрагента
Підприємства керівник податкового
органу не прийняв жодного рішення
негативного характеру стосовно
платника податків.

Юридична оцінка встановлених судом
обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це документ,
в якому ревізор фіксує обставини, котрі
встановив, керуючись виключно власним
сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник
податкового органу, який і вирішує
питання про погодження з його
висновками.

У разі погодження з висновками, які
мають негативні наслідки стосовно
платника податків, посадова особа
зобов'язана прийняти відповідне
рішення (у письмовій формі), оскільки це
єдиний спосіб реалізації компетенції
суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується
з системним аналізом приписів пунктів 2
та 4 статті 56 Податкового кодексу
України.

Зокрема, цією нормою права передбачено,
що податковий орган може прийняти,
окрім податкового
повідомлення-рішення, і інше рішення,
яке платник податків має право
оскаржити до контролюючого органу
вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами
проведення перевірок діяльності
Товариства податкова інспекція не
прийняла жодних рішень та не
звернулися до суду з позовами про
визнання недійсними договорів, котрі
уклав платник податків, в тому числі і з
Підприємством, нехтуючи наданими
повноваженнями, передбаченими
Податковим кодексом України, та
положеннями статті 228 Цивільного
кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що керівник
податкового органу не погодився з
висновками ревізорів про недійсність
правочинів, які укладенні з
Підприємством.

Отже, податковим органом враховані
податкові зобов'язання
Товариства з податку на додану
вартість за договорам, котрий
укладений з Підприємством.

Проводячи перевірку діяльності
Підприємства, податкові ревізори
посилались на акт про неможливість
проведення перевірки діяльності
Товариства як незаперечний доказ
недійсності його правочинів.

Однак, податкові ревізори допустили
помилку, оскільки думка особи (іншого
ревізора) не є доказом щодо
встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення
суду про недійсність договорів,
рішення податкового органу щодо
застосування негативних наслідків
стосовно контрагента, яке останнім
визнається як законне, вирок суду,
показання свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що
відповідач не надав доказів стосовно
недійсності правочинів, які уклало
Підприємство з Підприємством 2
та Товариством.

Більше того, в судовому засіданні
позивач надав суду достатню кількість
доказів стосовно виконання ним та його
контрагентами зобов'язань за
договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку Підприємства
(податкові, видаткові накладні, докази
транспортування, платіжні доручення).

Реальність господарської операції з
Товариством встановлена рішенням
Господарського суду м.Києва від 25
червня 2013 року.

Оскільки, податковий орган не
намагався перевірити обставини, які
зафіксовані у згаданих письмових
документах, тому суд не вправі ставити
їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з
цих питань, то перейняв би на себе
повноваження відповідача, що є
недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретним платником податків, вони
повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживань
з їх боку.

Отже, Підприємство включило до
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат суми
коштів за договорами, укладеними з
Підприємством 2 та Товариством
відповідно до приписів статей 138 та 198
Податкового кодексу України (датою
виникнення права на податковий кредит
та включення коштів до валових витрат є
дата отримання платником податку
товару, що підтверджено податковою
накладною).

За таких обставин рішення податкового
органу є протиправними.

А тому, їх належить скасувати, а позов -
задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 22 травня 2014 року, яким
приватному підприємству «Інтерцентр»
збільшено суму грошових зобов'язань з
податку на додану вартість
на 66012 грн. та накладено штрафну санкцію
- 33006 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 22 травня 2014 року, яким
приватному підприємству «Інтерцентр»
збільшено суму грошових зобов'язань з
податку на прибуток на 5633 грн. та
накладено штрафну санкцію - 1408 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного
підприємства «Інтерцентр» судові
витрати в сумі 212,12 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Р.І.Брегей