Справа № 802/2619/14-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/2619/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

при секретарі: Швець А.І.

за участю представників сторін:

позивача - Бурка В.Р., представник на
підставі довіреності

відповідача - Міровський В.А.,
представник на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Могилів-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 24
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ямпільський маслосирзавод" до
Могилів-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Вінницькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового-повідомлення
рішення , -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Ямпільський
маслосирзавод» звернулось до суду з
позовом до Могилів-Подільської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 24.07.2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. В обґрунтування
апеляційної скарги скаржник вказав, що
проведеною перевіркою ТОВ
«Ямпільський маслосирзавод» не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із ПП
«Женевьєва».

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги
викладені в апеляційній скарзі та
просив їх задовольнити.

Представник позивача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги з
підстав викладених в запереченні на
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами податкового органу
проведено невиїзну документальну
перевірку ТОВ "Ямпільський
маслосирзавод" з питань
фінансово-господарських відносин з
приватним підприємством "Женевьєва" за
період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2012
року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт № 469/2201/00444582
від 05 червня 2014 року висновками якого
встановлено порушення п. 198.2, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України у результаті чого
занижено податок на додану вартість по
декларації № 1 за перевіряємий період з
01 січня 2012 року по 31 березня 2012 року
всього у загальній сумі 46667 грн., в т.ч.
за січень 2012 року в сумі 46667 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
24 червня 2014 року Могилів-Подільською
ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій
області винесено податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
в сумі 70000 грн.50 коп. в тому числі за
основним платежем на суму 46667 грн. та за
штрафними санкціями 23333 грн. 50 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції зазначив, що висновки
податкового органу щодо допущених
порушень вимог податкового
законодавства є необґрунтованими, а
підстави для визначення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість відсутні.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції враховуючи наступні
обставини справи.

Податковим органом на підставі акта
перевірки № 469/2201/00444582 від 05.06.2014 року, в
якому зроблені висновки про порушення
п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України, винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 24.06.2014 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на загальну суму
70000,5 грн., з яких 46667 грн. за основним
платежем та 23333,50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

01.12.2012 року ПП "Женевьєва" (постачальник)
то ТОВ "Ямпільський маслосирзавод"
(покупець) з іншої сторони уклали
договір поставки № 01/12-2. Відповідно до
умов даного договору Постачальник
зобов'язується передати у зумовлені
строки у власність Покупцю товар, а
Покупець зобов'язується приймати цей
товар і своєчасно оплатити його на
умовах даного договору. Предметом
поставки є сепаратори для обробки
молока та станки для господарських
потреб підприємства згідно замовлень
Покупця.

Факт здійснення вказаної
господарської операції
підтверджується наданими позивачем
доказами, зокрема податковими
накладними, видатковими касовими
ордерами, товарно-транспортними
накладними, платіжними дорученнями.

Зважаючи на наведене, очевидним є те, що
фактичне здійснення господарських
операцій позивача з ПП «Женевьєва»
підтверджено в повному обсязі.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про фактичне
здійснення господарських операцій
позивача з контрагентом (настання
реальних правових наслідків), так як
здійснення господарських операцій
підтверджується первинними
документами.

Щодо посилання податкового органу на
недобросовісність контрагента
позивача як суб'єкта господарювання та
платника податків, суд апеляційної
інстанції зауважує наступне.

Несплата одним з постачальників товару
(робіт, послуг) у ланцюгу постачання
податкових зобов'язань, порушення ним
певних вимог податкового
законодавства та правил ведення
господарської діяльності не може бути
підставою для висновку про порушення
покупцем товару (робіт, послуг) вимог
закону щодо формування податкового
кредиту.

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) на час здійснення
господарської операцій з придбання
товару не має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
усіма постачальниками товару у ланцюгу
постачання вимог законодавства щодо
здійснення господарської діяльності,
дотримання вимог податкового
законодавства тощо, і в подальшому
зазнавати певних негативних наслідків
у вигляді позбавлення права на
податковий кредит за можливу
неправомірну діяльність будь-якого з
контрагентів-постачальників.

Лише встановлення в ході судового
розгляду на підставі належних доказів
факту узгодженості дій платника
податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або факту
його обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на
податковий кредит. При цьому такі
висновки не можуть ґрунтуватися на
припущеннях, а можуть ґрунтуватися
лише на належних, достатніх доказах,
які одержані з дотриманням закону.

Вказана правова позиція узгоджується з
правовими позиціями викладеними у
постанові Верховного Суду України від
31.01.2011 року у справі № 21-47а10 та в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 26.11.2012 року у справі № 2а-8203/11/1470
(К/9991/56923/12).

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції правильно скасовано
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, оскільки
правомірність їх прийняття не
підтверджено під час апеляційного
розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Могилів-Подільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 24
липня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
04 вересня 2014 року .

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.