Справа № 2а-730/12/2670
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2014 року
м. Київ К/9991/64886/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І. В.
Бухтіярової І. О. Муравйов О.В.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Окружної державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування великих платників
податків Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.04.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2012 р.

у справі № 2а-730/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альфред С. Топфер
Інтернешенал (Україна)»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по
роботі з великими платниками податків

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Альфред С. Топфер
Інтернешенал (Україна)» (далі - позивач,
ТОВ «Альфред С. Топфер Інтернешенал
(Україна)») звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по
роботі з великими платниками податків
(далі - відповідач, СДПІ у м. Києві по
роботі з ВПП), в якому просило суд
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 13.07.2011 р. №
та від 07.10.2011 р. № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.04.2012 р., яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2012 р.,
адміністративний позов задоволено:
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у м. Києві по роботі з
великими платниками податків від 13.07.2011
р. № про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за серпень, вересень, листопад
2010 р. у розмірі 542 285, 87 грн. та від 07.10.2011
р. № про донарахування податку на
додану вартість у розмірі 417 951 грн. та
штрафних санкцій у сумі 208 976 грн.;
вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.04.2012 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.09.2012 р. і прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Спеціалізованою
державною податковою інспекцією у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Альфред С. Топфер Інтернешенал
(Україна)» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП «Стилет-Юг», ПП
«Альтекс-Юг», ПП «Агропрайд» та ПП
«Югтрансагро» за 2008-2010 р.р., за
результатами якої складено акт від
17.06.2011 р. № 446/46-6/200 та виявлені порушення
пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість».

На підставі вказаного акту податкової
перевірки відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення №
від 13.07.2011 р., яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 542 285, 87 грн. та №
від 13.07.2011 р., яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 417 951
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 313 463 грн.

За наслідками проведення суб'єктом
господарювання оскарження в
адміністративному порядку зазначених
рішень до Державної податкової
адміністрації у м. Києві, рішенням від
03.10.2011 р. № 9821/10/25-114 податкове
повідомлення-рішення від 13.07.2011 р. №
залишене без змін, а податкове
повідомлення-рішення від 13.07.2011 р. №
частково скасоване, шляхом
зменшення суми штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 104 487 грн.

З урахуванням такого рішення Державної
податкової адміністрації у м. Києві
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 07.10.2011 р. №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 417 951 грн. та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 208 976 грн.

Як вбачається з акту перевірки 17.06.2011 р.
№ 446/46-6/200 підставою для зменшення суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість та збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість слугувало твердження
перевіряючих про безпідставне
формування позивачем податкового
кредиту по взаємовідносинам з ПП
«Стилет-Юг», ПП «Альтекс-Юг», ПП
«Агропрайд» та ПП «Югтрансагро»,
оскільки, на переконання останніх,
правочини укладені позивачем з
вказаними контрагентами були укладені
без мети настання реальних наслідків, а
тому є нікчемними.

Суди першої та апеляційної інстанцій
вирішуючи спір по суті та
задовольняючи позовні вимоги, виходили
з того, що матеріалами справи
підтверджується належним чином та в
повному обсязі виконання укладених
позивачем зі своїми контрагентами
правочинів, а відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, враховуючи, що
висновки викладені в акті податкової
перевірки не узгоджуються з нормами
матеріального права, - не довів
правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з такою позицією судів
попередніх інстанцій виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит, згідно
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», вважається дата здійснення
однієї з подій: - або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; - або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Згідно з підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Податковий кредит звітного періоду,
згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість», якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Отже, до складу податкового кредиту
звітного періоду відносяться суми
податку, сплачені в ціні товару при їх
придбанні. Для віднесення відповідних
сум податків, сплачених в ціні товару,
до податкового кредиту платника
податку, який придбав зазначений товар,
законодавством не передбачено умов про
сплату цих сум до бюджету.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Згідно із положеннями статті 7 закону
України «Про податок на додану
вартість» платник податку виключно на
підставі проведеної оподаткованої
операції та належним чином оформленої
контрагентом податкової накладної має
право відносити суми витрат на сплату
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту звітного періоду,
незважаючи на сплату контрагентом сум
податку на додану вартість до бюджету
за відповідною оподаткованою
операцією і виходячи з цього визначати
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за звітний
період.

Відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» підставою для отримання
відшкодування є дані тільки податкової
декларації за звітний період. Закон
України «Про податок на додану
вартість» не передбачає, у періоди за
які проводились перевірки, надання
даних податкових декларацій
контрагентів платника податків і не
ставить в залежність отримання
бюджетного відшкодування платником
податків від податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету.

Сама по собі несплата податку
продавцем при фактичному здійсненні
господарської операції не впливає на
податковий кредит покупця та суму
бюджетного відшкодування.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Вказана позиція узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
людини у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03), де
Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Отже, аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
реальності придбання товарів, вартість
яких відноситься до податкового
кредиту з податку на додану вартість.
Для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість витрати платника щодо сплати
(нарахування) відповідної суми податку
у складі ціни товару мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, у перевіреному податковим
органом періоді позивачем в межах
своєї господарської діяльності було
укладено ряд правочинів зі своїми
контрагентами. А саме: взаємовідносини
позивача з контрагентом ПП
«Альтекс-Юг» ґрунтувались на договорах
поставки від 09.07.2010 р. № 519/1-53378, від
06.08.2010 р. № 180/1-55288, від 12.10.2010 р. № 510/1-56738,
від 14.10.2010 р. № 510/1-56864, від 14.10.2010 р. №
510/1-56865, від 15.10.2010 р. № 510/1-56871, від 19.10.2010
р. № 510/1-56874, від 20.10.2010 р. № 510/1-56876, за
яким контрагент, як постачальник,
зобов'язався передати у власність
позивачу, як покупцю, товар - ріпак 1
класу врожаю 2010 р., сою врожаю 2010 р.,
пшеницю 6 класу врожаю 2010 р., а останній,
зобов'язувався прийняти та оплатити
відповідний врожай.; взаємовідносини
позивача з контрагентом ПП «Агропрайд»
ґрунтувалися на договорах від 23.09.2009 р.
№ 180/11-46936, від 02.12.2009 р. № 510/11-52362, від
12.07.2010 р. № 519/1-53428, за яким контрагент, як
постачальник зобов'язувався поставити
та передати у власність позивачу, як
покупцю, товар - ріпак 2 класу врожаю 2010
р., сою врожаю 2009 р., пшеницю 5 класу
врожаю 2010 р., а останній, зобов'язувався
прийняти та оплатити відповідний
товар.; взаємовідносини позивача з
контрагентом ПП «Стилет-Юг»
ґрунтувались на договорах від 17.10.2010 р.
№ 400/1-56789, від 19.10.2010 р. № 500/1-56794, від
19.10.2010 р. № 510/1-56955, від 24.10.2010 р. № 510/1-57006,
від 26.10.2010 р. № 510/1-57035, від 28.10.2010 р. №
500/1-57057, від 01.11.2010 р. № 510/1-57065, від 04.11.2010
р. № 510/1-57101, від 10.11.2010 р. № 510/1-57085, від
12.11.2010 р. № 500/1-57087, за якими контрагент,
як постачальник, зобов'язався
поставити та передати у власність
позивачу, як покупцю, товар - ріпак 1
класу врожаю 2010 р., сою врожаю 2010 р.,
ячмінь 3 класу врожаю 2010 р., насіння
соняшнику врожаю 2010 р., соняшник 1 класу
врожаю 2010 р., а останній, зобов'язувався
прийняти та оплатити відповідний
товар.

Договірних відносин, у період, що
перевірявся, позивач з ПП
«Югтрансагро» не мав.

Відповідність господарських операцій
з контрагентами меті діяльності
позивача підтверджується наявними в
матеріалах справи первинними
документами, а саме: договорами,
видатковими накладними, складськими
квитанціями на зерно, актами
прийому-передачі зерна, картками
аналізу зерна, товарно-транспортними
накладними, виписками з банку про
проведення розрахунку позивача з
постачальниками, податковими
накладними.

Зазначені документи складені за
результатами проведених операцій та з
дотриманням вимог статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» і
містять у собі відомості щодо змісту та
обсягу проведених операцій, які
узгоджуються між собою.

Виписані контрагентами позивачу
податкові накладні не мають недоліків,
а порядок їх заповнення відповідає
чинному на момент їх виписки
законодавству.

Отже, з дня отримання податкових
накладних у позивача виникло право
формувати податковий кредит по
взаєморозрахунках з вказаними
контрагентами.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
щодо неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаними у акті податкової перевірки
контрагентами за період, що
перевірявся, мають характер припущень
та є необґрунтованими, а відтак, не
можуть бути покладені в основу спірних
податкових повідомлень-рішень.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень, судами першої та
апеляційної інстанцій були порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини третьої статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини
справи, вирішено справу у
відповідності до норм матеріального
права, постановлено обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Порушень норм матеріального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Окружної державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування великих платників
податків Державної податкової служби
відхилити.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.04.2012 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.09.2012 р. у справі № 2а-730/12/2670
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) О.В. Муравйов