Справа № 2а-10606/10/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м.
Київ К/9991/9835/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19.11.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011 по
справі № 2а-10606/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Адамас"

до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2010 року Товариством до суду
заявлений позов про скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції від
20.01.2010 № 1/0, від 26.02.2010 № 1/1,
від 19.05.2010 № 1/2, якими позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 100 000,00 та фінансових
санкцій - 50 000,00 грн. та від 20.01.2010 №
1/0, від 26.02.2010 № 1/2, від 19.05.2010
№ 1/2, якими позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість (ділі - ПДВ) у розмірі 80
000,00 грн. та фінансових санкцій - 40 000,00
грн. за порушення вимог Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" та Закону України "Про
податок на додану вартість". Позовні
вимоги обґрунтовані відсутністю з боку
позивача порушень вимог вказаних
Законів.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено, визнано нечинними та
скасовано оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Рішення суду першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційний суд,
вмотивоване тим, що позивачем були
обчислені та перераховані до бюджету
податкові зобов'язання з ПДВ та з
податку на прибуток у повному обсязі,
та позивачем підтверджено належними
первинними і розрахунковими
документами реальність господарських
взаємовідносин з контрагентом, за
наслідками яких позивачем було
сформовано податковий кредит та
віднесено витрати на валові.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

При цьому державний податковий орган
обґрунтовує касаційну скаргу тим, що
позивач неправомірно відніс витрати на
валові та включив до податкового
кредиту суми ПДВ по господарським
операціям, первинні документи по яких
підписані особою, яка не обліковується
у реєстраційних документах
контрагента (ТОВ "Компані стріт"), крім
того, останній має ознаки фіктивності
(не знаходиться за юридичною адресою,
відсутні відповідні матеріально -
технічні ресурси для здійснення
господарських операцій).

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
невиїзна документальна перевірка
Товариства з частині дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
прибуток та ПДВ у взаємовідносинах з
ТОВ "Компані стріт" за період з 01.07.2008 по
30.09.2008, за підсумками якої складено акт
від 23.12.2009 № 2264/23-02/24746112.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено порушення позивачем пп.7.4.1,
пп. 7.4.5. п.7.4 ст. 7 Закону України від
03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану
вартість" та п. 1.32 ст. 1, п. 5.1 пп. 5.2.1 п. 5.2
ст. 5 Закону України від 22.05.1997 № 283/97
"Про оподаткування прибутку
підприємств" в результаті чого
занижено ПДВ на суму 80 000,00 грн. та
податок на прибуток на суму 100 000,00 грн.

Такі висновки фахівців контролюючого
органу вмотивовано тим, що відповідно
інформації, отриманої від Першого
Приморського ВРАЦС Одеського МУЮ та
Другого Малинського ВРАЦС Одеського
МУЮ, директор контрагента ТОВ "Компані
стріт" (Нечипоров Б.М.) помер, про що є
актовий запис від 13.02.2008, а договори, за
наслідками виконання яких було
сформовано валові витрати та
податковий кредит, від імені ТОВ
"Компані стріт" були підписані ОСОБА_5,
прізвище якого не обліковується у
реєстраційних господарюючого суб'єкта.
Враховуючи вищезазначене та
інформацію надану ДПІ у Малиновському
районі м. Одеси про відсутність ТОВ
"Компані стріт" за юридичною адресою,
відсутність достатніх ресурсів для
здійснення господарської діяльності,
контролюючий орган в акті перевірки
Товариства дійшов висновку про
нікчемність угод між позивачем та ТОВ
"Компані стріт".

На підставі акта перевірки та
результатів адміністративного
оскарження Державна податкова
інспекція прийняла оспорювані
податкові повідомлення-рішення.

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємства" валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку в грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі,
здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного
Закону передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Отже, за своїм змістом наведені норми
Закону № 334/94-ВР передбачають як
підставу для невключення до валових
витрат лише випадок повної відсутності
будь-яких розрахункових, платіжних та
інших документів, а тому і неможливість
віднесення до складу валових витрат
підприємства сум, не підтверджених
будь-якими документами взагалі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та ТОВ
"Компані стріт" були укладені договори
від 10.03.008 № 10-03/2008-О про очистку
внутрішніх поверхонь контактних
апаратів, окислювачів, трубок
котлів-утилізаторів двох установок
УКЛ-7 та від 01.08.2008 № 01-ДП про демонтаж та
сортування сировини, належне
виконання, яких підтверджується
наявними в матеріалах справи належно
оформленими первинними документами,
які відповідно до Закону № 334/94-ВР
необхідні для формування валових
витрат (договори, акти виконаних робіт,
податкові накладні, банківські
виписки).

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду складається із суми
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону).

Положеннями пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Отже, аналіз норм Закону № 168/97-ВР дає
підстави зробити висновок, що
наявність у платника податків виданої
йому продавцем товару податкової
накладної, оформленої з дотриманням
вимог чинного законодавства, є
підставою для формування податкового
кредиту.

Судами встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що керуючись
положенням пп. 7.4, пп. 7.5 Закону № 168/97-ВР,
позивачем було сформовано податковий
кредит на підставі виданих податкових
накладних контрагентом, який на момент
вчинення вказаних вище господарської
операції, був платником ПДВ, що
відповідає вимогам пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97-ВР.

Крім того, судами було спростовано
посилання контролюючого органу на
підписання первинних документів по
договорах особою, яка не обліковується
у реєстраційних документах
контрагента, що підтверджується також
наявною в матеріалах справи копією
наказу директора ТОВ "Компані стріт"
від 19.12.2007 № 6, згідно якого ОСОБА_5 було
призначено на посаду виконуючого
обов'язки директора та надано йому
право здійснювати від імені та в
інтересах товариства будь-які
фінансово-господарській операції.

Посилання податкового органу на
відсутність матеріально - технічної
бази у контрагента позивача є також
безпідставним, оскільки наявність або
відсутність матеріально - технічної
бази у контрагента господарюючого
суб'єкта не є передумовою для
визначення господарської компетенції
останнього та не має правового
значення для вирішення питання про
наявність наміру сторін на реальне
настання правових наслідків,
обумовлених укладеною угодою або
порушення позивачем правил
оподаткування. Крім того, позивач, як
платник податку, самостійно несе
відповідальність за достовірність і
своєчасність обчислення та внесення
ним податку до бюджету відповідно до
законодавства України і не може нести
відповідальність порушення
контрагентом правил здійснення
господарської діяльності, а тому
порушення правил ведення
господарської діяльності чи
податкового обліку контрагентом не є
підставою для не включення позивачем
до валових витрат, витрат понесених ним
у зв'язку із веденням господарської
діяльності, чи включення до
податкового кредиту сум сплачених в
ціні придбаних товарів, що
підтверджено відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами.

Суд касаційної інстанції також вважає
за необхідне зазначити про
безпідставність посилання
відповідача у акті перевірки на статті
215, 228 Цивільного кодексу України, так як
для кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу України має
враховуватись вина сторони, внаслідок
чого необхідно довести наявність
умислу у сторін при укладенні та
вчиненні конкретного правочину щодо
настання певних протиправних
наслідків. Наявність чи відсутність
певних обставин встановлюється на
підставі будь-яких фактичних даних, що
мають значення для справи, та які є
доказами у розумінні ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
та відповідають висунутим
процесуальним законом критеріям
належності, допустимості та
достовірності таких доказів. Тому, за
обставин, які склалися у даній справі,
визначенню правочину як такого, що є
нікчемний, повинен передувати або
вирок суду про притягнення учасника
(учасників) такого правочину до
кримінальної відповідальності, який би
набрав законної сили, або рішення суду
про визнання правочину недійсним.

Таким чином, наведене свідчить про
правомірність висновків суду першої та
апеляційної інстанцій щодо скасування
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень податкової інспекції як таких,
що прийняті всупереч приписів чинного
законодавства.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19.11.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011 по
справі № 2а-10606/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко