Справа № 820/12690/14
Суддя: Піскун В.О.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 вересня 2014 р.
№ 820/12690/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Піскун В.О.,

при секретарі судового засідання -
Мараєвій О.В.,

за участі:

представника позивача - Онопрієнко Л.М.,

представника відповідача - Таран М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комтико" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Комтико" (далі - ТОВ
"Комтико"), звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить суд скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
25.06.2014р. про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 1283338,75 грн. (в т.ч. за основним
платежем - 1026671,00 грн., штрафні санкції -
256667,75 грн.); скасувати податкове
повідомлення - рішення № від
25.06.2014р. про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 1350883,75 грн. (в т.ч. за
основним платежем - 1080707,00 грн., штрафні
санкції - 270176,75 грн.); скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 25.06.2014р. про застосування штрафних
санкцій у розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що не погоджується з
оскаржуваними рішеннями, вважає їх
такими, що прийняті з перевищенням
службових повноважень та у порушення
приписів Податкового кодексу України
при визначенні податкових зобов'язань
із застосуванням звичайної ціни на
товари. Позивач зазначив, що податковий
орган при визначенні звичайної ціни
застосував метод порівняльної
неконтрольованої ціни (аналогів
продажу) та використав інформацію щодо
вартості чаю «За Динамо» в асортименті,
отриману від ТОВ «Сучасний модерн».
Проте, позивач вважає, що висновки
податкового органу щодо порушення п.188.1
ст.188, п.п.153.2.1, 153.2.3 п.153.2 ст. 152
Податкового кодексу України є
необґрунтованими, зробленими не на
підставі та не у відповідності до
вимог закону, а ціна реалізації чаю «За
Динамо» в асортименті цілком
узгоджується з умовами договору,
укладеного з виробником, та являється
звичайною ціною для чаю. Щодо
застосування штрафних санкцій за не
оприбуткування готівки в касі, позивач
зазначив, що на підставі прибуткового
касового ордеру до каси підприємства
була оприбуткована сума грошових
коштів у розмірі 125084,88 грн., підстава -
виручка від реалізації товару. В
касовій книзі зроблений запис щодо
оприбуткування цих грошових коштів, а
тому, на думку позивача, висновок
податкового органу щодо не
оприбуткування коштів не відповідає
дійсності.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
вважає його необґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню. При цьому,
посилався на те, що під час перевірки
позивача було встановлено, що цінова
політика платника збудована таким
чином, що отриманий прибуток від
здійснення діяльності підприємства (а
саме оптової торгівлі) не в повній мірі
покриває понесені ним витрати на
здійснення такої діяльності, тобто, ТОВ
"Комтико" фактично веде збиткову
діяльність. А надані відповіді від ТОВ
«Сучасний модерн», ТОВ «ВОСТОРГ», які є
супермаркетами оптової та роздрібної
торгівлі в м. Харкові, до ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області
свідчать про заниження цін
підприємством ТОВ "Комтико" на
реалізацію чаю марки «За Динамо» в
асортименті. Представник відповідача
також посилався на те, що в ході
перевірки встановлено, що
підприємством не оприбутковано
готівкові кошті в касу підприємства за
30.09.2013р. на підставі прибуткового
касового ордеру №113 від 30.09.2013р. у сумі
400,00 грн. в порушення п. 2.6 "Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні",
затвердженого постановою Правління
НБУ від 15.12.2004 № 637. Отже, відповідач
вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є правомірними та
обґрунтованими.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти нього, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, вважає що
адміністративний позов підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ "Комтико"
зареєстроване рішенням Виконавчого
комітету Харківської міської ради
15.09.2006 року, реєстраційний
№6029058, що підтверджується
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (а.с. 10 том 1). Як платник
податків перебуває на обліку в
Державній податковій інспекції у
Дзержинському районі міста Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, про що видана
довідка №2765 від 20.12.2012р. (а.с. 11 том 1), є
платником податку на додану вартість,
про що видане свідоцтво про реєстрацію
№200097015 від 01.02.2013р. (а.с. 13 том 1).

ТОВ «Комтико» відповідно до довідки з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України АА
№744539 (а.с. 12 том 1) здійснює наступні
види діяльності: неспеціалізована
оптова торгівля, виробництво чаю та
кави, діяльність посередників у
торгівлі товарами широкого
асортименту, інші види роздрібної
торгівлі в неспеціалізованих
магазинах та інші.

Державною податковою інспекцією у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області проведена планова
виїзна перевірка ТОВ «Комтико» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., за
наслідками якої складений акт від
03.06.2014 року №2178/20-30-28-01/34470333 (а.с. 14-82 том
1).

За результатами проведення перевірки,
зокрема, встановлені наступні
порушення: п.п.153.2.1, п.п. 153.2.3 п.153.2
ст.152 Податкового кодексу України, а
саме: підприємством занижено податок
на прибуток за 2013 рік у розмірі
1026671,00 грн.; п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України, а саме:
підприємством занижено податок на
додану вартість на загальну суму 1080707,00
грн.; п.2.6 «Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні», затвердженого постановою
Правління НБУ від 15.12.2004р. №637, а саме: не
оприбуткування готівкових коштів в
касу підприємства у розмірі 400 грн.

За результатом встановлених порушень
відповідачем винесені податкові
повідомлення - рішення: № від
25.06.2014р. про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 1283338,75 грн. (в т.ч. за основним
платежем - 1026671,00 грн., штрафні санкції -
256667,75 грн.); № від 25.06.2014р. про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
1350883,75 грн. (в т.ч. за основним платежем -
1080707,00 грн., штрафні санкції - 270176,75 грн.);
№ від 25.06.2014р. про застосування
штрафних санкцій у розмірі 2000,00 грн.
(а.с. 83-87 том 1).

Щодо позовних вимог про скасування
податкових повідомлень - рішень №
від 25.06.2014р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 1283338,75 грн. та №
від 25.06.2014р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 1350883,75 грн.,
суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки від
03.06.2014 року №2178/20-30-28-01/34470333, підставою
для прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень стали встановлені в
ході перевірки обставини реалізації
ТОВ "Комтико" чаю марки «За Динамо» в
асортименті за цінами, нижчими від
звичайних цін на такі товари, більше
ніж на 20%.

Суд вважає таке твердження відповідача
необґрунтованим та таким, що
спростовується встановленими у справі
фактичними обставинами, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до договору поставки товару
№3 від 01.02.2013 року, укладеного між
Підприємством з іноземними
інвестиціями за участю українського
капіталу Фірма «Вітал -Тер»
(постачальник) та ТОВ «Комтико»
(покупець), постачальник зобов'язався
передати у власність покупця товар
(асортимент чаю ТМ «За Динамо»), у
відповідності з поданими покупцем
замовленнями, а покупець зобов'язався
прийняти товар та своєчасно сплатити
його вартість на умовах даного
Договору (а.с. 132-133 том 1).

Відповідно до додаткової угоди №1 від
01.02.2013р. постачальник надає право
покупцю ексклюзивної торгівлі ТМ «За
Динамо» по території України (а.с. 135 том
1).

Відповідно до п.4.1 Договору вартість
партії товару визначається в
накладних виписаних на підставі
замовлення з цінами затвердженими
сторонами в прайс - листі, п.4.2 - ціна
товару є договірною і відповідає рівню
звичайних цін в сегменті виробництва
та дистриб'юції, п.4.4 - зміна вартості
товару провадиться шляхом
затвердження сторонами нового прайс -
листа. При цьому постачальник повинен
надати покупцю нового прайс - листа, п.4.5
- виходячи з ексклюзивного права
торгівлі ТМ «За Динамо» по території
України, постачальник визначає націнку
покупцю не вище встановленого ним
рівня шляхом затвердження сторонами
Додатку №3 до договору поставки.
Відповідно до додатку №3/1 від 01.02.2013р.
рівень націнки складає не більше 1,5% від
вхідної ціни постачальника (а.с. 139 том
1).

Відповідно до прайс - листа, який
погоджений з виробником (а.с. 136-137 том 1),
вартість чаю «За Динамо» в 2013 році
складає: чорний цейлонський 100-11,0 грн.
(ціна подальшої реалізації - 11,08 грн.),
чорний цейлонський 50-5,75 грн. (ціна
подальшої реалізації - 5,8 грн.), чорний
цейлонський 25-3,25 грн. (ціна подальшої
реалізації - 3,28 грн.). чорний
цейлонський ПЕКОЕ 90-4,30 грн. (ціна
подальшої реалізації - 4,35 грн.). чорний
цейлонський ОРАНЖ ПЕКОЕ 90-3,50 грн. (ціна
подальшої реалізації - 3,55 грн.).

На виконання вказаного Договору ТОВ
«Комтико» в 2013 році було придбано чай
ТМ «За Динамо» в асортименті, що
підтверджується видатковими
накладними (а.с. 143-232 том 1) та не
заперечується сторонами по справі.

Придбаний товар (чай) позивачем було
реалізовано кінцевим покупцям, в
підтвердження чого позивачем надані
видаткові накладні, копії яких
містяться в матеріалах справи (а.с. 233-248
том 1, а.с. 1-69 том 2).

Суд зазначає, що відповідно до п. 188.1 ст.
188 Податкового кодексу України, в
редакції, що була чинною на момент
виникнення спірних відносин, база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з ст. 3 Закону України "Про ціни
та ціноутворення", політика
ціноутворення полягає в орієнтації цін
внутрішнього ринку на рівень світового
ринку. У народному господарстві
застосовуються вільні ціни та тарифи
на всі види продукції, товарів і послуг,
за винятком тих, по яких здійснюється
державне регулювання.

Крім того, статтею 632 Цивільного
кодексу України передбачено, що ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Відповідно до статті 190
Господарського кодексу України, вільні
ціни визначаються на всі види
продукції (робіт, послуг), за винятком
тих, на які встановлено державні ціни.
Вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін. Згідно із статтею 6 Закону
України "Про ціни і ціноутворення" в
народному господарстві застосовуються
вільні ціни і тарифи, державні
фіксовані та регульовані ціни і тарифи,
а статтею 7 цього ж Закону передбачено,
що вільні ціни і тарифи встановлюються
на всі види продукції, товарів і послуг,
за винятком тих, по яких здійснюється
державне регулювання цін і тарифів.

Норми Закону України "Про ціни та
ціноутворення", Цивільного та
Господарського кодексів України
надають суб'єктам підприємницької
діяльності гарантії і свободи при
здійсненні на власний ризик
господарської діяльності, в тому числі
і можливість самостійно визначати
вартість продукції, що передбачається
до продажу, та містять заборону
державним органам втручатись в
підприємницьку діяльність, крім
випадків, передбачених законодавчими
актами.

Відповідно до п. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України звичайна
ціна - ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору, якщо
інше не встановлено Податковим
кодексом України. Якщо не доведено
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню ринкових цін.

Статтею 39 Податкового кодексу України
в редакції, що була чинною на момент
виникнення спірних відносин,
установлені методи визначення та
порядок застосування звичайної ціни.

Відповідно п.39.1 ст.39 Податкового
кодексу України звичайна ціна на
товари (роботи, послуги) збігається з
договірною ціною, якщо інше не
встановлено цим Кодексом і не доведено
зворотне, в тому числі в результаті
неможливості визначення звичайної
ціни із застосуванням положень
пунктів 39.3-39.4 цієї статті. Звичайна
ціна застосовується у разі
здійснення платником податків: а)
бартерних операцій; б) операцій з
пов'язаними особами; в) операцій з
платниками податків, що застосовують
спеціальні режими оподаткування або
інші ставки, ніж основна ставка податку
на прибуток, або не є платником цього
податку, крім фізичних осіб, які не є
суб'єктами підприємницької діяльності;
г) в інших випадках, визначених цим
Кодексом.

Підпункт 153.2.1 п.153.2 ст.153 Податкового
кодексу України в редакції, що був
чинним на момент виникнення спірних
відносин, містить положення,
відповідно до якого дохід, отриманий
платником податку від продажу товарів
(виконання робіт, надання послуг)
пов'язаним особам, визначається
відповідно до договірних цін, але не
менших від звичайних цін на такі
товари, роботи, послуги, що діяли на
дату такого продажу, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (роботи,
послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (роботи, послуги).

При цьому підпунктом 153.2.3 п.153.2
ст.153 Податкового кодексу України в
редакції, що був чинним на момент
виникнення спірних відносин,
передбачено, що положення підпунктів
153.2.1 і 153.2.2 цього пункту поширюються
також на операції з особами, які не є
платниками цього податку.

Згідно з п.39.2 ст.39 Податкового кодексу
України визначення звичайної ціни у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснюється за одним з методів,
вказаних в цьому пункті. Одним із
методів є метод порівняльної
неконтрольованої ціни (аналогів
продажу). При визначенні звичайної
ціни згідно з методами, встановленими
цим пунктом, використовується
інформація про ціни в операціях між
непов'язаними особам у співставних
умовах на відповідному ринку товарів
(робіт, послуг). При цьому умови
визнаються співставними, якщо
відмінність між такими умовами істотно
не впливає на ціни, які отримуються в
результаті застосування методів,
встановлених цим пунктом.

Відповідно до п.39.4 ст.39 Податкового
кодексу України за методом
порівняльної неконтрольованої ціни
(аналогів продажу) застосовується ціна,
яка визначається за ціною на ідентичні
(а за їх відсутності - однорідні) товари
(роботи, послуги), що реалізуються
(придбаваються) не пов'язаній з
продавцем (покупцем) особі за звичайних
умов діяльності. Для визначення
звичайної ціни товару (роботи, послуги)
згідно з методом порівняльної
неконтрольованої ціни (аналогів
продажу) використовується інформація
про укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у порівнянних
умовах на відповідному ринку товарів
(робіт, послуг). Враховуються, зокрема,
такі умови договорів, як кількість
(обсяг) товарів (наприклад, обсяг
товарної партії); обсяг функцій, що
виконуються сторонами; умови розподілу
між сторонами ризиків і вигод; строки
виконання зобов'язань; умови
здійснення платежів, звичайних для
такої операції; характеристика ринку
товарів, на якому здійснено
господарську операцію;
бізнес-стратегія підприємства;
звичайні надбавки чи знижки до ціни під
час укладення договорів між
непов'язаними особами, а також інші
об'єктивні умови, що можуть вплинути на
ціну. При цьому умови договорів на
ринку ідентичних (за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг)
визнаються порівнянними, якщо
відмінність між такими умовами істотно
не впливає на ціну або може бути
економічно обґрунтована. При цьому
враховуються звичайні під час
укладення договорів між непов'язаними
особами надбавки чи знижки до ціни,
зокрема знижки, зумовлені сезонними та
іншими коливаннями споживчого попиту
на товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів. Якщо товари (роботи, послуги),
стосовно яких визначається звичайна
ціна, ідентичні (за їх відсутності -
однорідні) товарам (роботам, послугам),
які прилюдно пропонуються до продажу,
або мають ціни, встановлені на
організованому ринку цінних паперів,
або мають біржову ціну (біржове
котирування), визначення звичайної
ціни, в установленому в абзаці першому
цього пункту порядку, здійснюється з
урахуванням таких факторів.

Згідно з п.39.11 ст.39 Податкового кодексу
України для визначення звичайних цін
на товари (роботи, послуги)
використовуються офіційні джерела
інформації, у тому числі: 39.11.1.
статистичні дані державних органів і
установ; 39.11.2. ціни спеціалізованих
аукціонів з торгівлі окремими видами
продукції, біржові котирування; 39.11.3.
довідкові ціни спеціалізованих
комерційних видань та публікацій, у
тому числі електронних та інших банків
даних; 39.11.4. звіти та довідки відділів з
економічних питань у складі
дипломатичних представництв України
за кордоном; 39.11.5. інші інформаційні
джерела, що визнаються офіційними в
установленому порядку.

Проаналізувавши вказані норми, суд
зазначає, що для визначення звичайної
ціни закладено основний принцип -
порівняння у співставних умовах. При
цьому порядок визначення звичайної
ціни за методом порівняльної
неконтрольованої ціни (аналогів
продажу) регламентований п.39.4 ст.39
Податкового кодексу України, в межах
якого та за передбаченими цим пунктом
правилами податковий орган
зобов'язаний діяти при визначенні
рівня звичайних цін.

Зі змісту акту перевірки позивача
вбачається, що висновок про заниження
позивачем цін на реалізацію чаю марки
«За Динамо» в асортименті податковим
органом зроблено лише при порівнянні
цін реалізації чаю, зазначених у
відповідях від ТОВ «Сучасний модерн»,
ТОВ «ВОСТОРГ» (а.с. 93, 96-97 том 2), наданих
на запити ДПІ у Дзержинському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області №7863/10/20-30-22-01-22 від 23.05.2014 року та
№7870/10/20-30-22-01-22 від 23.05.2014 року (а.с. 91-92,
94-95 том 2).

Однак, податковим органом при
визначенні звичайної ціни не враховано
інформацію про укладені на момент
продажу чаю «За Динамо» в асортименті
договори з ідентичним товаром з іншими
покупцями, не враховано такі умови
договорів, як кількість (обсяг) товарів
(наприклад, обсяг товарної партії),
обсяг функцій, що виконуються
сторонами, наприклад, яка зі сторін
відповідає за транспортування та
можливо в залежності від цієї умови
відбувається коливання ціни на кожну
партію, умови розподілу між сторонами
ризиків і вигод; строки виконання
зобов'язань, умови здійснення платежів,
звичайних для такої операції,
характеристика ринку товарів, на
якому здійснено господарську
операцію, бізнес-стратегія
підприємства, звичайні надбавки чи
знижки до ціни під укладення договорів
між непов'язаними особами, а також інші
обставини, що можуть вплинути на
ціну, не враховано також звичайні
під час укладення договорів між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни, зокрема, знижки,
зумовлені сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів).

Тобто, відповідачем у повній мірі, не
було проведено дослідження ринку для
того, щоб зробити висновок стосовно
заниження рівня звичайної ціни.

Крім того, податковим органом при
визначенні звичайної ціни не взято до
уваги те, що ТОВ «Комтико» надане право
ексклюзивної торгівлі ТМ «За Динамо»
по всій території України, тобто ТОВ
«Комтико» являється єдиним суб'єктом
господарювання, який покупає чай «За
Динамо» у виробника без жодного
посередника, що також виливає на
невелику націнку при реалізації.

Матеріалами справи також підтверджено,
що ТОВ «Комтико» отримано прибуток,
сплачено податок на прибуток та
податок на додану вартість до бюджету
та не задекларовано від'ємне значення з
податку на прибуток та податку на
додану вартість, підтвердженням чого є
декларація з податку на прибуток за 2013
рік та декларації з податку на додану
вартість за лютий - серпень 2013 року (а.с.
91-131 том 1).

Ціна реалізації чаю «За Динамо» в
асортименті цілком узгоджується з
умовами договору, укладеного з
виробником.

Окрім цього, в порушення вимог п.39.11 ст.39
Податкового кодексу України
податковим органом не використано
жодного офіційного джерела інформації
у розумінні вказаної норми, зокрема,
статистичних даних державних органів і
установ, відомостей спеціалізованих
аукціонів та бірж про рівень цін,
довідкових цін спеціалізованих
комерційних видань та публікацій чи
будь-яких інших інформаційних джерел,
що визнаються офіційними в
установленому порядку.

На ухвалу суду про витребування
доказів від 28.07.2014 року витягів з
офіційних джерел інформації на ринку
ідентичних (однорідних) товарів
відповідачем не надано.

Відповідно до п.п. 39.14 ст. 39 Податкового
кодексу України обов'язок доведення
того, що ціна договору (правочину) не
відповідає рівню звичайної ціни,
покладається на контролюючий орган у
порядку, встановленому законом.

Під час проведення перевірки платника
податку контролюючий орган має надати
запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого п.39.14 Податкового
кодексу України.

Суд не приймає, як доказ дотримання
відповідачем вищезазначених положень
Податкового кодексу України,
направлення запиту про надання ТОВ
«Комтико» пояснень щодо виявлених
порушень від 27.05.2014 р № 8335/10/20-30-22-01-22 (а.с.
88-89 том 1), оскільки вказаний запит був
отриманий підприємством лише 30.05.2014 р.
(а.с. 90 том 1), тобто вже після закінчення
перевірки (перевірка проводилась з
05.05.2014р. по 27.05.2014р.).

Доказів надання ТОВ «Комтико» інших
запитів стосовно обґрунтування рівня
договірних цін до суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що висновки податкового органу
щодо порушення позивачем п.188.1 ст.188,
п.п.153.2.1, 153.2.3 п.153.2 ст. 152 Податкового
кодексу України є необґрунтованими
та безпідставними, а, отже,
податкові повідомлення - рішення
підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 25.06.2014р. про застосування
штрафних санкцій у розмірі 2000,00 грн.

Зі змісту акту перевірки від 03.06.2014 року
№2178/20-30-28-01/34470333 вбачається, що штрафні
санкції за спірним податковим
повідомленням-рішенням були
застосовані за не оприбуткування
готівки в касі на підставі
прибуткового касового ордеру №113 від
30.09.2013р. у сумі 400,00 грн.

Суд зазначає, що відповідно до п.2.6
Постанови правління НБУ від 15.12.2004р. №637
«Про затвердження Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні» уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. Оприбуткуванням
готівки в касах підприємств, які
проводять готівкові розрахунки з
оформленням їх касовими ордерами і
веденням касової книги відповідно до
вимог глави 4 цього Положення, є
здійснення обліку готівки в повній
сумі її фактичних надходжень у касовій
книзі на підставі прибуткових касових
ордерів. Суми готівки, що
оприбутковуються, мають відповідати
сумам, визначеним у відповідних
касових (розрахункових) документах.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі прибуткового касового ордеру
№113 від 30.09.2013р. (а.с. 70 том 2) до каси
підприємства була оприбуткована сума
грошових коштів у розмірі 125084,88 грн.,
підстава - виручка від реалізації
товару. В касовій книзі за 30.09.2013 року
зроблений запис щодо оприбуткування
грошових коштів у розмірі 125084,88 грн., що
підтверджується витягом з касової
книги (а.с. 71 том 2).

Доказів не оприбуткування готівки в
касі на підставі прибуткового касового
ордеру №113 від 30.09.2013р. саме в сумі 400,00
грн., як зазначено в акті перевірки
позивача, відповідачем до суду не
надано.

Таким чином, суд вважає висновок
відповідача про порушення позивачем
п.2.6 «Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні», затвердженого постановою
Правління НБУ від 15.12.2004р. №637
необґрунтованим.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що податкове
повідомлення-рішення № від
25.06.2014р. є необґрунтованим та
безпідставним, а, отже, таким, що
підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами
правомірність висновків акту
перевірки від 03.06.2014 року
№2178/20-30-28-01/34470333, правильність та
законність прийнятих податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Харківський окружний
адміністративний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Комтико"
до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 25.06.2014
року про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 1283338,75 грн. (в т.ч. за основним
платежем - 1026671,00 грн., штрафні санкції -
256667,75 грн.).

Скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 25.06.2014 року про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
1350883,75 грн. (в т.ч. за основним платежем -
1080707,00 грн., штрафні санкції - 270176,75 грн.).

Скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 25.06.2014
року про застосування штрафних санкцій
у розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
через УДКСУ у Червонозаводському
районі м. Харкова (код 37999628, адреса: 61010,
м. Харків, Червоношкільна набережна,
буд. 16) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Комтико"
(61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 18,
) судові витрати у
розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят
сім грн. 20 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови виготовлено
09.09.2014 року.

Суддя
Піскун В.О.