Справа № 802/1564/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 серпня 2014 р.
Справа № 802/1564/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Федчук Тетяни Юріївни

позивача: ОСОБА_1

відповідача:
Близнюка В.В., Чопика С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації Вінницької
області

про: стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з
адміністративним позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації Вінницької
області (далі - УПСЗН Піщанської РДА,
відповідач) про стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що постановою
Піщанського районного суду Вінницької
області від 12.06.2007 р. по справі №
2а-4-2005р., яка набрала законної сили,
зобов`язано управління праці та
соціального захисту населення
Піщанської районної державної
адміністрації в особі його начальника
зарахувати ОСОБА_1 на посаду заступника
начальника управління - начальника
відділу оплати праці та
соціально-трудових відносин
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації з 25 травня 2005
року.

На виконання даної постанови,
начальником управління праці та
соціального захисту населення
Піщанської районної державної
адміністрації 24.10.2007 р. видано наказ про
зарахування ОСОБА_1 на посаду
заступника начальника управління -
начальника відділу оплати праці та
соціально-трудових відносин
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації з 25 травня 2005
року.

Враховуючи те, що при розгляді
адміністративної справи № 2а-4-2005р.
позовна вимога позивача про стягнення
з УПСЗН Піщанської РДА на його користь
заробітної плати за час вимушеного
прогулу за період 25.05.2005р. по 12.06.2007р. не
була вирішена, та те, що мав місце також
вимушений прогул, який не був
оплачений, ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом про
стягнення з УПСЗН Піщанської РДА на
його користь заробітної плати за час
вимушеного прогулу за період з 25.05.2005р.
по 24.10.2007р. у розмірі 31361,13 грн.

При цьому, в прохальній частині
позовної заяви позивач просив
постанову суду звернути до негайного
виконання.

У судовому засіданні позивач
підтримав заявлені позовні вимоги у
повному обсязі та надав суду пояснення,
що відтворюють зміст позовної заяви.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечили
посилаючись на його необґрунтованість
та безпідставність, просили відмовити
в його задоволені.

Заслухавши пояснення позивача та
представників відповідача, дослідивши
надані у справу докази, надавши їм
юридичну оцінку, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, в ході розгляду справи судом
встановлено, що постановою Піщанського
районного суду Вінницької області від
12.06.2007р. по справі № 2а-4-05, яка набрала
законної сили, зобов`язано управління
праці та соціального захисту населення
Піщанської районної державної
адміністрації в особі його начальника
зарахувати ОСОБА_1 на посаду заступника
начальника управління - начальника
відділу оплати праці та
соціально-трудових відносин
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації з 25 травня 2005
року.

На виконання даної постанови,
начальником управління праці та
соціального захисту населення
Піщанської районної державної
адміністрації видано наказ від 24.10.2007 р.
№ 115 про зарахування ОСОБА_1 на посаду
заступника начальника управління -
начальника відділу оплати праці та
соціально-трудових відносин
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації з 25 травня 2005
року.

В подальшому додатковою постановою
Піщанського районного суду Вінницької
області від 15.09.2010 р. у справі № 2а-4-05 на
користь позивача було стягнуто
зарплату за час вимушеного прогулу за
період з 25.05.2005 р. по 12.06.2007 р.

Однак ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.12.2010 р.
вказана додаткова постанова було
скасована, а в ухваленні додаткового
рішення позивачу було відмовлено.
Підставою для скасування судового
рішення стало те, що при ухваленні
додаткової постанови не було
враховано, що згідно постанови
Піщанського районного суду Вінницької
області від 12.06.2007р., якою зобов`язано
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації в особі його
начальника зарахувати ОСОБА_1 на посаду
заступника начальника управління -
начальника відділу оплати праці та
соціально-трудових відносин
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації з 25 травня 2005
року, вимога про стягнення заробітної
плати не була вирішення та докази на її
обґрунтування не досліджувалися.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17.11.2011 р. ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02.12.2010 р. була залишена без змін.

Також начальником управління праці та
соціального захисту населення
Піщанської районної державної
адміністрації видано наказ від 24.10.2007 р.
№ 116, яким наказ № 115 від 24.10.2007 р. було
скасовано як такий, що видано
помилково.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 27.09.2013 р. у
справі № 802/3233/13-а, залишеною без змін
ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 06.11.2013 р.,
незаконним та скасувати наказ
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації Вінницької
області №116 від 24.10.2007 р., було визнано
незаконним та скасовано наказ
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації Вінницької
області №116 від 24.10.2007 р.; стягнуто з
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації Вінницької
області на користь ОСОБА_1 заробітну
плату за час вимушеного прогулу за
період з 25.10.2007 р. по 23.03.2008 р. у розмірі
5498,40 грн.

Позивач вважає, що з в період з 25 травня
2005 року по 24.10.2007р. мав місце вимушений
прогул, що стався в зв`язку з
бездіяльністю відповідача щодо його
зарахування на посаду, а тому просить
суд стягнути з УПСЗН Піщанської РДА на
його користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 25.05.2005р.
по 24.10.2007р. у розмірі 31361,13 грн.

Визначаючись щодо заявленого позову
суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України,
у разі звільнення без законної
підстави працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі, орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Таким чином, підставою для виплати
незаконно звільненому працівнику
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу є затримка власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення про поновлення на роботі.

Враховуючи, що позивач був поновлений
на роботі лише 24.10.2007 року, суд
приходить до висновку, що позивачем
правильно визначено період його
вимушеного прогулу.

Водночас, суд вважає за необхідне
зазначити, що в даному випадку відсутні
підстави для задоволення позовної
заяви шляхом стягнення заборгованості
за час вимушеного прогулу у розмірі
зазначеному позивачем, з огляду на
таке.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про
оплату праці" порядок обчислення
середньої заробітної плати
працівника у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Для
обчислення пенсій середня заробітна
плата визначається відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Обчислення середньої заробітної плати
працівникам, зокрема, за час вимушеного
прогулу здійснюється згідно з Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р.
(далі - Порядок № 100).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100, у
всіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

Згідно з абз. 4 п. 2 Порядку № 100, якщо
протягом останніх двох календарних
місяців працівник не працював, середня
заробітна праця обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи. Якщо і протягом цих місяців
працівник не відпрацював жодного
робочого дня, середня заробітна плата
обчислюється відповідно до останнього
абзацу пункту четвертого цього
Порядку.

Норма абзацу 3 п. 4 Порядку передбачає,
що в інших випадках, коли нарахування
проводяться виходячи із середньої
заробітної плати, працівник не мав
заробітку не з вини працівника,
розрахунки проводяться виходячи з
установлених йому в трудовому договорі
тарифної ставки, посадового (місячного)
окладу.

В той же час, при обрахунку суми
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, слід враховувати, що згідно
пункту 10 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 8 лютого 1995 р., у випадках
підвищення тарифних ставок і посадових
окладів на підприємстві, в установі,
організації відповідно до актів
законодавства, а також за рішеннями,
передбаченими в колективних договорах
(угодах), як у розрахунковому періоді,
так і в періоді, протягом якого за
працівником зберігається середній
заробіток, заробітна плата, включаючи
премії та інші виплати, що враховуються
при обчисленні середньої заробітної
плати, за проміжок часу до підвищення
коригуються на коефіцієнт їх
підвищення.

Представниками відповідача було
надано довідку на підтвердження окладу
заступника начальника - начальника
відділу праці № 37-919 від 31.07.2014 р. за
період з червня по липень 2005 р., однак
суд не погоджується із зазначеним в ній
розрахунком, оскільки він складений
без урахування а. 3, 4 п. 2, п. 10 Порядку №
100.

В той же, час обґрунтовуючи розмір
заробітної плати, яка підлягає до
стягнення, позивач виходив з розміру
встановленої на 2014 рік мінімальної
заробітної плати, а саме 1218 грн., з
відрахуванням отриманої під час
вимушеного прогулу грошової допомоги
як безробітнім, однак ним не враховано,
що заробітна плата, включаючи премії та
інші виплати, що враховуються при
обчисленні середньої заробітної плати,
за проміжок часу до підвищення
коригуються саме на коефіцієнт їх
підвищення.

Таким чином, враховуючи, що достовірні
дані, на підставі яких можливо
розрахувати суму середньої заробітної
плати на вимогу суду надані не були та
наявні лише в установі, до штату якої
відповідача було зобов'язано
зарахувати ОСОБА_1, суд вважає, що
здійснення нарахування та виплати на
користь позивача середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу
входить до виключної компетенції
установи у трудових відносинах з якою
перебував позивач.

В даному випадку, розраховуючи розмір
суми заробітної плати за час
вимушеного прогулу, необхідно
керуватись положеннями Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р.

Частиною першої статті 2 КАС України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 162 КАС України, при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову,
зокрема, про зобов'язання відповідача
вчинити певні дії.

Тобто, в даному випадку, суд приходить
до висновку, що з метою захисту прав та
інтересів позивача, необхідно частково
задовольнити його позовні вимоги
шляхом зобов`язання управління праці
та соціального захисту населення
Піщанської районної державної
адміністрації Вінницької області
нарахувати і виплатити на користь
ОСОБА_1 середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 25.05.2005 р.
по 24.10.2007 р. відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р.
№ 100 "Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати".

Так, статтею 256 КАС України визначений
перелік постанов суду, які виконуються
негайно. До даного переліку віднесено
постанови суду про: 1) присудження
виплати пенсій, інших періодичних
платежів з Державного бюджету України
або позабюджетних державних фондів - у
межах суми стягнення за один місяць; 2)
присудження виплати заробітної
плати, іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць; 3)
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби; 4) припинення
повноважень посадової особи у разі
порушення нею вимог щодо несумісності;
5) уточнення списку виборців; 6)
обмеження щодо реалізації права на
мирні зібрання; 7) усунення обмежень у
реалізації права на мирні зібрання; 8)
накладення арешту на активи, що
пов'язані з фінансуванням тероризму та
стосуються фінансових операцій,
зупинених відповідно до рішення,
прийнятого на підставі резолюцій Ради
Безпеки ООН, зняття арешту з таких
активів та надання доступу до них; 9)
примусове видворення іноземця чи особи
без громадянства в частині затримання.

Негайно також виконуються постанови
суду, прийняті в порядку скороченого
провадження у адміністративних
справах, передбачених пунктами 1, 3, 4
частини першої статті 183-2 цього
Кодексу.

Частиною 2 статті 256 КАС України
передбачено, що суд, який прийняв
постанову, за заявою осіб, які беруть
участь у справі, або з власної
ініціативи може ухвалою в порядку
письмового провадження або зазначаючи
про це в постанові звернути до
негайного виконання постанову: 1) у
разі стягнення всієї суми боргу при
присудженні платежів, визначених
пунктами 1 і 2 частини першої цієї
статті; 2) про тимчасову заборону
(зупинення) окремих видів або всієї
діяльності об'єднання громадян; про
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 4) прийняту у
справах, визначених статтею 183-3 цього
Кодексу.

Оскільки, нормами ст. 256 КАС України
встановлений вичерпний перелік
постанов, які, у разі їх задоволення,
підлягають негайному виконанню, суд не
вбачає правових підстав для звернення
даної постанови до негайного
виконання.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини першої статті 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Також, суд відмічає, що відповідно до
частини другої статті 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача не
повністю обґрунтовані, відтак, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Частиною 3 статті 94 КАС України
встановлено, що якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 5
Закону України «Про судовий збір»,
позивач звільнений від сплати судового
збору, питання щодо його розподілу
судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Піщанської районної державної
адміністрації Вінницької області
нарахувати і виплатити на користь
ОСОБА_1 середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 25.05.2005 р.
по 24.10.2007 р. відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р.
№ 100 "Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати".

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Вергелес Андрій
Валерійович