Справа № 825/2540/14
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2014 року
Чернігів Справа №
825/2540/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді
- Д'якова В.І.,

за участю секретаря
- Воєдило Л.П.,

прокурора
- Курило Я.М.,

представника відповідача
- Будлянського В.М.,

представника третьої особи
- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
справу за адміністративним позовом
заступника прокурора Чернігівської
області до Головного управління
Держземагенства України у
Чернігівській області, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_3, Державна
інспекція сільського господарства,
Управління Держземагенства України у
Чернігівському районі Чернігівській
області про визнання протиправними та
скасування наказів,-

В С Т А Н О В И В:

29.07.2014 до Чернігівського окружного
адміністративного суду звернувся
заступник прокурора Чернігівської
області з позовом до Головного
управління Держземагенства України у
Чернігівській області, за участю
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_3, в якому просив
суд: визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Держземагенства у Чернігівській
області від 10.10.2013 № :10:000/00000915,
яким ОСОБА_3 надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення у власність земельної
ділянки площею 2,0000 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Киселівської сільської
ради Чернігівського району
Чернігівської області та наказ від
25.02.2014 № ЧН/:10:000/00002716, яким
затверджено проект землеустрою та
надано у власність ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 2,0000 га (кадастровий
номер :10:000:7008) для ведення
особистого селянського господарства
із земель сільськогосподарського
призначення державної власності,
розташовану на території Киселівської
сільської ради Чернігівського району
Чернігівської області.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
частиною 2 статті 60 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено право прокурора на
звернення до суду з адміністративним
позовом у разі порушення інтересів
держави. Прокурор, який звертається до
адміністративного суду в інтересах
держави, в позовній заяві (поданні)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до адміністративного суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача. Оскільки у спірних
правовідносинах інший орган державної
влади або місцевого самоврядування не
наділений правом на звернення до суду з
позовом щодо захисту інтересів
держави, то в даному випадку прокурор, з
метою захисту інтересів держави,
виступає позивачем по справі.
Проведеною перевіркою встановлено, що
Головним управлінням Держземагенства
України у Чернігівській області при
передачі земельних ділянок державної
форми власності порушено вимоги статей
59, 60, 61, 84, 186-1 Земельного кодексу України
та статті 9 Закону України «Про
експертизу землевпорядної
документації», що стало підставою для
звернення заступника прокурора
Чернігівської області до суду з
адміністративним позовом.

Протокольною ухвалою суду від 11.08.2014 до
участі у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору залучено Державну
інспекцію сільського господарства та
Управління Держземагенства України у
Чернігівському районі Чернігівській
області.

Прокурор в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову заперечував
в повному обсязі та просив відмовити в
його задоволенні, посилаючись на те, що
відповідачем при передачі у власність
ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 2,0 га,
для ведення особистого селянського
господарства на території
Киселівської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області були дотримані приписи статті
118 Земельного кодексу України. Підстави
для відмови у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки були
відсутні. При погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_3 категорія земель та
склад угідь та наявність (відсутність)
обтяжень перевірялись на підставі
даних Управління Держземагентсва у
Чернігівському районі. Крім того
зазначив, що акт перевірки від 16.05.2014 №
112 складений на припущеннях та жодним
чином не зафіксує порушення
законодавства України. Також вважає, що
позивачем не надано доказів, які б
підтверджували відведення в межах
розташованої спірної земельної
ділянки прибережних смуг та те, що
спірна земельна ділянка знаходиться у
100 метровий прибережній смузі (54 м. від
урізу води).

Представник третьої особи - Державної
інспекції сільського господарства в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги прокурора та просив їх
задовольнити, оскільки Головним
управлінням Держземагенства України у
Чернігівській області при відведенні у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки, що
знаходиться на території Киселівської
сільської ради Чернігівського району
Чернігівської області не витримано
межі нормативно визначеної
прибережної захисної смуги озера
Кругле, проект землеустрою з органом
водного господарства не погоджено,
висновки експертизи землевпорядної
документації відсутні, чим порушено
вимоги статей 60,61, 186-1 Земельного
кодексу України та статті 9 Закону
України «Про державну експертизу
землевпорядної документації.

Представник третьої особи - Управління
Держземагенства України у
Чернігівському районі Чернігівській
області в судове засідання не з'явився
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним, надіслав на
адресу суду клопотання в якому просив
проводити розгляд справи без його
участі.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання
повторно не з'явилась про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялась у
встановленому порядку.

Заслухавши пояснення сторін та третіх
осіб, розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

16.09.2013 до начальника Головного
управління Держземагенства у
Чернігівській області надійшла заява
від гр. ОСОБА_3, що проживає за адресою:
АДРЕСА_1, про надання дозволу на
розроблення документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність у межах норм
безоплатної приватизації для ведення
особистого селянського господарства
орієнтованою площею 2,0 га із земель
державної форми власності на території
Киселівської сільської ради
Чернігівського району, яка
зареєстрована за вх. №01-3671/03-28. З копії
заяви вбачається, що до неї були додані
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки та копія паспортних даних і
ідентифікаційного номеру (а.с.25).

10.10.2013 першим заступником начальника
Головного управління Держземагенства
у Чернігівській області винесено наказ
№ ЧН/:10:000/00000915 «Про надання
дозволу на розроблення документації із
землеустрою», яким ОСОБА_3 надано
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, розташованої на
території Киселівської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області. Орієнтований розмір земельної
ділянки - 2,0 га, за цільовим
призначенням - для ведення особистого
селянського господарства (а.с.40).

В подальшому, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Земпроект-Сервіс»
(юридична адреса: 03067, м. Київ, вул.
Антонова, 5а) виготовлено проект
землеустрою щодо відведення у
власність вищевказаної земельної
ділянки (а.с. 22-24).

Наказом Головного управління
Держземагенства у Чернігівській
області від 25.02.2014 № ЧН/:10:000/00002716
«Про затвердження документації із
землеустрою та надання земельної
ділянки у власність» затверджено
проект землеустрою та надано у
власність ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 2,0 га (кадастровий номер
:10:000:7008) для ведення особистого
селянського господарства із земель
сільськогосподарського призначення,
розташовану на території Киселівської
сільської ради Чернігівського району
Чернігівської області (а.с.41).

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого
майна, наявної в матеріалах справи
(а.с.43), станом на 15.05.2014 відомості про
реєстрацію прав власності на земельну
ділянку за кадастровим номером
:10:000:7008 у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відсутні.

16.05.2014 Державною інспекцією сільського
господарства в Чернігівській області,
на підставі наказу від 29.04.2014№353,
направлення від 29.04.2014 №338 та листа
прокуратури Чернігівської області,
проведена позапланова перевірка
дотримання вимог земельного
законодавства, за результатами якої
складено акт №112 (а.с.9-12).

Перевіркою встановлено, що Головним
управлінням Держземагенства України у
Чернігівській області при передачі у
власність гр. ОСОБА_3 земельної ділянки
на території Киселівськї сільської
ради порушено вимоги статей 59, 60, 61, 84,
186-1 Земельного кодексу України та
статті 9 Закону України «Про експертизу
землевпорядної документації».

В акті перевірки вказано, що при
обстеженні спірної земельної ділянки
встановлено, що відстань від
поворотних точок вищевказаної
земельної ділянки до урізу води не
перевищує 54 метри.

Згідно листа управляння
Держземагентства у Чернігівському
районі №1064 від 15.05.2014 водний об'єкт
відповідно до картографічних
матеріалів значиться як озеро Кругле
(а.с.17).

Площа вказаного водного об'єкту
складає понад 3 га і становить
орієнтовно 30-40 га.

Згідно листа Деснянського басейнового
управління водних ресурсів за №03-01/97-02
від 16.05.2014 ширина прибережної захисної
смуги озера Старуха (Кругле) - 100 м.
(а.с.15-16).

Вказані обставини стали підставою для
звернення заступника прокурора
Чернігівської області до суду з даним
адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зазначає наступне.

Cпірні правовідносини регулюються
Земельним кодексом України від 25.10.2001
№2768-III, Водним кодексом України
від 06.06.1995 №213/95-ВР, Порядком погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок, затвердженим
наказом Мінприроди України 05.11.2004 №434
(далі - Порядок №434) та зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2004 року за №1470/10069 та
Порядком визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08.05.1996 № 486.

Відповідно до статті 1 Земельного
Кодексу України земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави.

Статтею 2 Земельного кодексу України
передбачено, що земельні відносини - це
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.
Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи
місцевого самоврядування та органи
державної влади. Об'єктами земельних
відносин є землі в межах території
України, земельні ділянки та права на
них, у тому числі на земельні частки
(паї).

Відповідно до статті 3 Земельного
кодексу України земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Як передбачено статтею 33 Земельного
кодексу України громадяни України
можуть мати на праві власності та
орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, використання земель
особистого селянського господарства
здійснюється відповідно до закону.

Пунктом «б» частини 1 статті 81
Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі безоплатної
передачі із земель державної і
комунальної власності.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам визначені статтею
121 Земельного кодексу України.

Так, згідно з пунктом «б» частини 1
статті 121 Земельного кодексу України
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства у
розмірі не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу
України передбачено, що Центральний
орган виконавчої влади з питань
земельних ресурсів у галузі земельних
відносин та його територіальні органи
передають земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Суд зазначає, що правовідносини з
приводу набуття громадянами права
приватної власності на земельні
ділянки унормовані, зокрема,
положеннями частини 6 статті 118
Земельного кодексу України, згідно з
якою громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку (частина 7 статті 118
Земельного кодексу України).

Статтею 1 Закону України від 22.05.2013 №858-IV
«Про землеустрій» визначено, що
графічні матеріали повинні
відображати місцезнаходження,
зовнішні межі земельної ділянки та
межі земель, обмежених у використанні і
обмежених (обтяжених) правами інших
осіб (земельних сервітутів), а
також розміщення об'єктів нерухомого
майна, природних ресурсів на земельній
ділянці.

Аналізуючи вищевказані положення
законодавства суд зазначає, що
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності до клопотання
додають графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки. Відсутність
вказаних документів, у розумінні
частини 7 статті 118 Земельного кодексу
України, є підставою для відмови у
наданні дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки.

Проте, відповідачем не надано суду
доказів того, що гр. ОСОБА_3 до
клопотання були додані графічні
матеріали, на яких би було зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, зовнішні межі земельної
ділянки та межі земель, обмежених у
використанні і обмежених (обтяжених)
правами інших осіб (земельних
сервітутів), а також розміщення
об'єктів нерухомого майна, природних
ресурсів на земельній ділянці.

Посилання відповідача на те, що
відомості про категорію земель та
склад угідь, наявність (відсутність)
обтяжень перевірялись на підставі
Довідки по формі 6-Зем, виданої
Управління Держземагентсва у
Чернігівському районі та інформації
про перелік обтяжень, суд до уваги не
бере, оскільки вказана довідка та
інформація про перелік обтяжень видана
у лютому 2014 (а.с.26), а наказ №
ЧН/:10:000:00000915 «Про надання дозволу
на розроблення документації із
землеустрою» винесено - 10.10.2013, тобто до
перевірки вказаних обставин.

Таким чином, відповідачем під час
розгляду клопотання ОСОБА_3 про
надання дозволу на розроблення
документації із землеустрою та
прийняття спірного наказу не дотримано
вказаних нормативно-правових актів, що
в свою чергу, свідчить про наявність
підстав для визнання протиправним та
скасування наказу Головного
управління Держземагенства у
Чернігівській області від 10.10.2013
№:10:000/00000915, яким ОСОБА_3 надано
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки площею 2 га
для ведення особистого селянського
господарства на території
Киселівської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області.

Що стосується позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
наказу Головного управління
Держземагенства у Чернігівській
області від 25.02.2014 №ЧН/:10:000/00002716,
суд зазначає таке.

Відповідно до частини 8 статті 118
Земельного кодексу України проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки погоджується в порядку,
встановленому статтею 186-1 цього
Кодексу.

Абзацом 5 частини 3 статті 186-1
Земельного кодексу України
передбачено, що проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки,
зокрема, водного фонду підлягає
погодженню з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері розвитку водного
господарства, а на території
Автономної Республіки Крим - з органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань водного
господарства.

За положеннями частини першої статті 3
Водного кодексу України усі води (водні
об'єкти) на території України
становлять її водний фонд.

Частина друга статті 3 Водного кодексу
України визначає, що до водного фонду
України належать: поверхневі води:
природні водойми (озера), водотоки
(річки, струмки), штучні водойми
(водосховища, ставки) і канали; інші
водні об'єкти; підземні води та джерела;
внутрішні морські води та
територіальне море.

Відповідно до пункту «а» частини
першої статті 58 Земельного кодексу
України та статті 4 Водного кодексу
України до земель водного фонду
належать землі, зайняті морями,
річками, озерами, водосховищами, іншими
водними об'єктами, болотами, а також
островами.

Крім того, до земель водного фонду
України відносяться землі, на яких хоча
і не розташований водний фонд, але за
своїм призначенням вони сприяють
функціонуванню водного фонду.

Так, за положеннями статті 4 Водного
кодексу України, статті 58 Земельного
кодексу України до таких земель
відносяться землі зайняті
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм;
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Крім того, за положеннями статті 88
Водного кодексу України вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності у межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною: для малих
річок, струмків і потічків, а також
ставків площею менш як 3 гектари - 25
метрів; для середніх річок, водосховищ
на них, водойм, а також ставків площею
понад 3 гектари - 50 метрів; для великих
річок, водосховищ на них та озер - 100
метрів.

Розмір та межі прибережної захисної
смуги уздовж морів та навколо морських
заток і лиманів встановлюються за
проектами землеустрою, а в межах
населених пунктів - з урахуванням
містобудівної документації.

Водночас за змістом пункту 2.9 Порядку №
434 у разі відсутності землевпорядної
документації та встановлених у натурі
(на місцевості) меж щодо прибережних
захисних смуг водних об'єктів,
природоохоронний орган забезпечує їх
збереження шляхом урахування при
розгляді матеріалів щодо надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених статтею 88 Водного кодексу
України та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови № 486, з
урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі зайняті
поверхневими водами: природними
водоймами (озера), водотоками (річки,
струмки), штучними водоймами
(водосховища, ставки), каналами і іншими
водними об'єктами та землі прибережних
захисних смуг є землями водного фонду
України, на яких знаходиться водний
фонд України та на який
розповсюджується окремий порядок
надання та використання.

Відповідно до положень частини першої
статті 84 Земельного кодексу України у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності.

До земель комунальної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать, зокрема, землі
водного фонду, крім випадків
визначених цим Кодексом ( пункт «г»
частини 4 статті 83 Земельного кодексу
України.

Випадки передачі земель водного фонду
до приватної власності, зокрема
громадян, передбачені положеннями
частини другої статті 59 Земельного
кодексу України.

Так, частиною першою статті 59
Земельного кодексу України
передбачено, що землі водного фонду
можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть безоплатно передаватись у
власність замкнені природні водойми
(загальною площею до 3 гектарів).
Власники на своїх земельних ділянках
можуть у встановленому порядку
створювати рибогосподарські,
протиерозійні та інші штучні водойми
(частина друга статті 59 Земельного
кодексу України).

Громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб
(у тому числі рибництва (аквакультури),
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт,
догляду, розміщення та обслуговування
об'єктів портової інфраструктури і
гідротехнічних споруд тощо, а також
штучно створені земельні ділянки для
будівництва та експлуатації об'єктів
портової інфраструктури та інших
об'єктів водного транспорту. Землі
водного фонду можуть бути віднесені до
земель морського і річкового
транспорту в порядку, встановленому
законом (частина четверта
статті 59 Земельного кодексу України).

Згідно частини 1, 2 статті 60 Земельного
кодексу України вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності
встановлюються прибережні захисні
смуги. Прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною, зокрема, для
великих річок, водосховищ на них та
озер - 100 метрів.

Прибережні захисні смуги є
природоохоронною територією з режимом
обмеженої господарської діяльності. У
прибережних захисних смугах уздовж
річок, навколо водойм та на островах
забороняється, зокрема, розорювання
земель (крім підготовки ґрунту для
залуження і залісення), а також
садівництво та городництво (частина 1,2
статті 61 Земельного кодексу України).

Таким чином, діюче на час прийняття
оскаржуваного наказу законодавство,
встановлювало певний порядок передачі
земельної ділянки у прибережних
захисних смугах.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірна земельна ділянка (біля с.
Брусилів Киселівської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області) знаходиться поряд з водним
об'єктом - озеро Кругле, площа якого
складає приблизно 30-40 га.

Перевіркою встановлено, що відстань
від поворотних точок спірної земельної
ділянки до урізу води не перевищує 54 м.,
при передбаченій Водним кодексом
Україні відстані 100 метрів.

Спірним наказом затверджено проект
землеустрою та передано у власність
ОСОБА_3 земельну ділянку, яка входить до
складу земель водного фонду України та
яка не може, відповідно до норм чинного
законодавства України, бути передана у
власність громадян.

Таким чином, відповідачем не враховано
положень статей 3, 4 Водного кодексу
України, статті 83 Земельного кодексу
України та не звернуто уваги на
положення статей 19-21, 58-60, статті 88
Водного кодексу України, Порядку № 434 і
Постанови № 486, що стало підставою для
прийняття заздалегідь протиправного
рішення.

Аналогічна правова позиція була
викладена у рішенні Верховного Суду
України від 21.05.2014 (Справа № 6-16 цс 14).

Відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

При вирішенні даної справи судом були
враховані положення частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України та частини 2 статті 19
Конституції України.

Судом встановлено, що наказ від 25.02.2014 №
ЧН/:10:000/00002716 прийнято не на
підставі та не у спосіб, передбачений
чинним законодавством України, тому
суд дійшов висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

Посилання представника відповідача на
те, що акт перевірки від 16.05.2014 №112
складений на припущеннях і позивачем
не надано доказів, які б підтверджували
відведення в межах розташованої
спірної земельної ділянки прибережних
смуг та те, що спірна земельна ділянка
знаходиться у 100 метровий прибережній
смузі (54м. від урізу води), тому не може
бути підставою для скасування спірних
наказів, суд до уваги не бере, оскільки
відповідачем не надано суду жодних
доказів, які б спростували вказані
обставини.

Крім того, суд зазначає, що згідно
статті 125 Земельного кодексу України та
334 Цивільного кодексу України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

На даний час право власності на спірну
земельну ділянку ОСОБА_3 ще не
зареєстровано, що підтверджується
інформаційною довідкою (а.с.43), тому не
є порушеним.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Відповідно до висновку Європейського
суду з прав людини у справі «Проніна
проти України» (рішення від 18 липня 2006
року), - суд аналізує тільки доречні і
важливі аргументи особи.

Згідно положень вищевказаної практики
Європейського Суду з прав людини, cуд
оцінює подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному й
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
оскаржуваних наказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
заступника прокурора Чернігівської
області до Головного управління
Держземагенства України у
Чернігівській області, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_3, Державна
інспекція сільського господарства,
Управління Держземагенства України у
Чернігівському районі Чернігівській
області про визнання протиправними та
скасування наказів є обґрунтованими,
тому підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, згідно статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов заступника
прокурора Чернігівської області, -
задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Держземагентства у Чернігівській
області від 10.10.2013 № :10:000/00000915,
яким ОСОБА_3 надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення у власність земельної
ділянки площею 2,0000 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Киселівської сільської
ради Чернігівського району
Чернігівської області.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Держземагентства у Чернігівській
області від 25.02.2014 № ЧН/:10:000/00002716,
яким затверджено проект землеустрою та
надано у власність ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 2,0000 га (кадастровий
номер :10:000:7008) для ведення
особистого селянського господарства
із земель сільськогосподарського
призначення державної власності,
розташовану на території Киселівської
сільської ради Чернігівського району
Чернігівської області.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
підпис В.І. Д'яков

З оригіналом згідно.

Суддя
В.І. Д'яков