Справа № 2а-6314/10/0870
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року
м. Київ К/9991/20800/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
21.09.2010 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2011 по справі № 2а-6314/10/0870

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Євронафта"

до Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя

про визнання дій
протиправним, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції про визнання неправомірними
дій щодо відмови у прийнятті поданої
позивачем податкової декларації з
податку на додану вартість (далі - ПДВ)
за червень 2010 року.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позов задоволено в
повному обсязі.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Товариство як
юридична особа подало до контролюючого
органу податкову декларацію з ПДВ за
червень 2010 року, включаючи додатки №1К,
№5К та диск з реєстром виданих та
отриманих податкових накладних.
Податкова інспекція подану декларацію
податковою звітністю не визнала, у
зв'язку з тим, що у декларації за
червень 2010 року зазначено звітний
(податковий) період, за який
виправляються помилки, такий, за який
звітність платником не подавалась, про
що позивача було повідомлено листом
від 21.07.2010 та запропоновано надати нову
податкову декларацію оформлену
належним чином.

Так, згідно з п.1.11 ст.1 Закону України
від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок
погашення зобов'язання платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" (далі - Закон №
2181-ІІІ) податкова декларація - документ,
що подається платником податків до
контролюючого органу у строки,
встановлені законодавством, на
підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податку,
збору (обов'язкового платежу).

Відповідно до абзацу першого пп. 4.1.2 п.
4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ прийняття
податкової декларації є обов'язком
контролюючого органу. Податкова
декларація приймається без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників через канцелярію, чий
статус визначається відповідним
нормативно-правовим актом. Відмова
службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

За змістом абзацу п'ятого пп. 4.1.2 п. 4.1
ст.4 Закону № 2181-ІІІ податкова
звітність, отримана контролюючим
органом від платника податків як
податкова декларація, що заповнена ним
всупереч правилам, зазначеним у
затвердженому порядку її заповнення,
може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків.

Пунктом 4.5 Методичних рекомендацій
щодо централізованого приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в ОДПС
України (додаток № 1 до наказу
Державної податкової адміністрації
України від 31.12.2008 №827) передбачено,
якщо податкова звітність, надана
органу ДПС платником податків,
заповнена всупереч правилам,
визначеним у затвердженому порядку її
заповнення, то вона може бути не
визнана органом ДПС як податкова
звітність. Підставою про невизнання
податкової звітності є: відсутність
підпису відповідних посадових осіб
(факсиміле не дозволяється);
відсутність скріплення печаткою
підписів платника податків;
відсутність обов'язкових реквізитів
податкового документа; відсутність
обов'язкових додатків до податкової
звітності, передбачених порядком
заповнення відповідної звітності;
неможливість прочитати текст або цифри
внаслідок пошкодження (наприклад,
документи, залиті чорнилом або іншою
рідиною, потерті); наявність порваних
аркушів, підчищень, помарок,
виправлень, дописок і закреслювань;
подання ксерокопії звітних документів;
порушення загальних вимог оформлення
документів податкової звітності.

Отже, Законом встановлено вичерпний
перелік підстав щодо невизнання
податкової декларації документом
податкової звітності, а саме: не
зазначення обов'язкових реквізитів, не
підписання її відповідними посадовими
особами, не скріплення печаткою
платника податків.

Таким чином, аналіз наведених правових
норм свідчить, що невірне зазначення у
податковій декларації звітного
податкового періоду, за який позивачем
виправлялись помилки, не є підставою
для відмови податкового органу визнати
податкову декларацію як податкову
звітність.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте Державною податковою інспекцією
доказів наявності передбачених пп. 4.1.2
п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ обставин, які б
дозволяли не визнавати подані
декларації як податкову звітність, у
встановленому порядку не надано.

Таким чином, враховуючи вищезазначене
та фактичні обстави, які стали
підставою для невизнання державним
податковим органом поданої позивачем
податкової декларації податковою
звітністю, які не впливають на
адміністрування податку, суди дійшли
вірного висновку про неправомірність
дій контролюючого органу щодо
невизнання декларацій як податкової
звітності та правомірно задовольнили
позовні вимоги Товариства.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя відхилити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 21.09.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2011 по справі № 2а-6314/10/0870
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко