Справа № 809/2403/14
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.
Справа № 809/2403/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

за участю секретаря Жовнірович
О.С.

за участю сторін:

представника позивача: Григоріва
В.М.

представника відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Державної податкової
інспекції у м.Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області,

до відповідача: Державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції

про визнання неправомірними дій,
скасування постанови та зобов"язання
вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
м.Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі - ДПІ у
м.Івано-Франківську) звернулася до суду
з адміністративним позовом до відділу
Державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції (далі - відділ ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції) про визнання
неправомірними дій щодо відмови в
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа від 08.04.2014 року
№809/3646/13-а, скасування постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документа),
винесену у виконавчому провадженні
№43185991, зобов'язання старшого
державного виконавця відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції відкрити виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа за №809/3646/13-а, виданого 08.04.2014 року
про стягнення з Приватного
підприємства " Зорос" 19299,38 гривень
податкового боргу та вжиття всіх
передбачених законодавством заходів
щодо його виконання.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, суду
пояснив, що 14.02.2014 року
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд по справі
№809/3646/13-а постановив стягнути з
Приватного підприємства "Зорос" 19299,38
гривень податкового боргу. Дана
постанова набрала законної сили.
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 08.04.2014 року
видано виконавчий лист, який
направлено до відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції. Відповідач
постановою від 08.05.2014 року відмовив у
відкритті виконавчого провадження (в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) на підставі даного
виконавчого листа, посилаючись на лист
Вищого адміністративного суду України
від 24.10.2013 року №1484/12/13-13, в якому
зазначено, що порядок стягнення
податкового боргу платників податків
регулюється статями 95-99 Податкового
кодексу України, а саме: відповідно до
пункту 95.3 статті 95 Кодексу стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.
Вважає, що відповідач дійшов
помилкового висновку, що Податковим
кодексом України встановлено особовий
порядок виконання судових рішень про
стягнення коштів з платника податків у
рахунок погашення податкового боргу.
Органами стягнення за такими
рішеннями, які здійснюють процедури їх
примусового виконання, є контролюючі
органи в розумінні Податкового кодексу
України, але стягувач не позбавлений
права виконати рішення суду у
відповідності до вимог Закону України
"Про виконавче провадження". Вважає
також помилковими твердження
державного виконавця про окремий
законодавчо встановлений порядок
примусового виконання судових рішень
про стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу, при
реалізації якого органи державної
виконавчої служби не повинні
залучатися. Крім того, пояснив, що
Податковим кодексом України дійсно
встановлений спеціальний спрощений
порядок стягнення із рахунків боржника
податкового боргу за рахунок його
коштів. Однак, реалізація органами
державної податкової служби такого
порядку не виключає можливість
отримання виконавчого листа і
пред'явлення його до виконання через
органи державної виконавчої служби.
Податковим кодексом України не
визначено юридичні обставини, які є
підставами для відмови у відкритті
виконавчого провадження за
виконавчими листами суду про стягнення
податкового боргу. На підставі
наведеного просив позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду. Правом
на подання письмового заперечення
проти заявленого позову не
скористався. Заяв та клопотань про
відкладення розгляду справи чи про
причини неявки суду не надав.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час та
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд прийшов до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08.04.2014 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом видано
виконавчий лист №809/3646/13-а про
стягнення з рахунків в обслуговуючих
банках та за рахунок готівки
Приватного підприємства "Зорос" в
дохід бюджету кошти на погашення
податкового боргу в розмірі 19299,38 грн.
(а.с. 8).

З метою виконання даного виконавчого
листа 15.04.2014 року ДПІ у
м.Івано-Франківську звернулась у
відділ ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції із заявою
про примусове виконання рішення суду.

08.05.2014 року старшим державним
виконавцем відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції винесено постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) по
виконавчому провадженні №43185991 з
примусового виконання виконавчого
листа №809/3646/13-а (а.с. 6-7).

Супровідним листом від 08.05.2014 року
відділом ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції дану
постанову направлено до ДПІ у
м.Івано-Франківську, яка отримана
останньою 02.07.2014 року, що
підтверджується відтиском штампу на
супровідному листі (а.с. 5).

Із змісту описової і мотивувальної
частини постанови відповідача
вбачається, що вона винесена на
підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України "Про
виконавче провадження" та в зв'язку з
тим, що порядок стягнення податкового
боргу платників податків регулюється
ст.ст.95-99 Податкового кодексу України, а
механізм виконання судових рішень про
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу передбачений главою
12 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті.

Крім того, в оскаржуваній постанові
відповідач зазначає, що чинне
законодавство передбачає окремий
порядок примусового виконання судових
рішень про стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу, а тому
органи державної виконавчої служби до
цієї процедури не залучаються,
оскільки процедура погашення
податкового боргу є самостійною і
регулюється окремими нормами
Податкового кодексу України, а не
законодавством про виконавче
провадження.

Вирішуючи спір, суд виходив з
наступного регулювання спірних
правовідносин.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження" (далі - Закон)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно із ч.1 ст.2 зазначеного Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(ч.2 ст.2 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно із п.2 ч.2 ст.11 Закону державний
виконавець, зокрема, здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом (ч.1
ст.17 Закону).

В п.1 ч.2 ст.17 Закону передбачено, що
такими документами є: виконавчі листи,
що видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Згідно із ч.1 ст.25 Закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження (ч.2 зазначеної статті
Закону).

При цьому, підстави для відмови у
відкритті виконавчого провадження
визначені п.п.1-9 ч.1 ст.26 Закону.

Як вбачається із матеріалів
адміністративної справи, відмовляючи у
відкритті виконавчого провадження,
державний виконавець послався на п.8 ч.1
ст.26 Закону, що передбачає наявність
інших передбачених законом обставин,
які виключають здійснення виконавчого
провадження, та на ст.ст.95-99 Податкового
кодексу України, главу 12 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затверджену
Постановою Правління Національного
Банку України №22 від 21.01.2004 року, що
визначають механізм виконання судових
рішень про стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу.

Стосовно посилання відповідача на те,
що згідно із п.95.3 ст.95 Податкового
кодексу України стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

З аналізу наведеної норми вбачається,
що Податковим кодексом України
встановлено особливий порядок
виконання судових рішень про стягнення
коштів з платника податків у рахунок
погашення податкового боргу. Органами
стягнення за такими рішеннями, які
здійснюють їх примусове виконання, є
контролюючі органи в розумінні
Податкового кодексу України, до яких
належить і Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

Проте вказані положення Податкового
кодексу України, а також зміст
Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України
№1484/12/13-13 не виключають можливості
здійснення виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа суду,
виданого відповідно до процесуального
законодавства України, в тому числі
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Так, відповідно до ч.2 ст.14 КАС України
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

В ч.4 ст.257 КАС України зазначено, що
примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

За кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається один
виконавчий лист (ч.1 ст.258 КАС України).

Вказана норма є імперативною, а відтак,
отримавши виконавчий лист, ставлячи
під сумнів законність видачі судом
виконавчого листа у справі №809/3646/13-а,
державний виконавець необґрунтовано
відмовив позивачу у відкритті
виконавчого провадження, протиправно
трактуючи норми законодавства України
на власний розсуд.

Поряд з цим виконавчий лист не був
визнаний судом, який його видав, таким,
що не підлягає виконанню в порядку ст.259
КАС України.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до п.1.4 ст.1 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті №377/8976 від 29.03.2004
року (далі - Інструкція) інкасове
доручення (розпорядження) - це
розрахунковий документ, що містить
вимогу стягувача (органу державної
податкової служби) до банку, що
обслуговує платника, здійснити без
погодження з платником переказ
визначеної суми коштів з рахунку
платника на рахунок отримувача.

Порядок списання банком коштів з
рахунків платників податків (суб'єктів
господарювання) визначений у гл.12 даної
Інструкції.

Так, відповідно до п.12.1 гл.12 цієї
Інструкції органом стягнення
(стягувачем) податкового боргу,
простроченої заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету (включаючи плату за
користування такими кредитами
(позиками) та пеню) відповідно до ст.41
Податкового кодексу України та ст.17
Бюджетного кодексу України є органи
державної податкової служби.

Стягувач ініціює стягнення коштів у
випадках, визначених п.12.1 цієї глави, з
рахунків платників податків/суб'єктів
господарювання на підставі рішення
суду (п.п.12.2 п.12 глави Інструкції).

Згідно із п.12.4 гл.12 Інструкції стягувач
для стягнення коштів оформляє не менше
ніж у трьох примірниках інкасове
доручення (розпорядження) за формою,
наведеною в додатку 24 до цієї
Інструкції, згідно з вимогами щодо
заповнення розрахункових документів,
що викладені в дод.8 до цієї Інструкції.
У реквізиті "Призначення платежу"
інкасового доручення (розпорядження)
стягувач зазначає назву, дату видачі та
номер (якщо він присвоєний) судового
рішення. Судове рішення, на підставі
якого оформлено інкасове доручення
(розпорядження), банку не подається.
Банк, що обслуговує стягувача, приймає
інкасові доручення (розпорядження)
протягом 10 календарних днів з дати їх
складання, а банк платника - протягом 30
календарних днів з дати їх складання.
Стягувач доставляє інкасове доручення
(розпорядження) в банк платника
самостійно (через працівника
стягувача, рекомендованим або цінним
листом тощо).

Банк платника приймає до виконання
інкасове доручення (розпорядження)
стягувача незалежно від наявності
достатнього залишку коштів на рахунку
платника (п.12.6 гл.Інструкції).

Відповідно до п.12.7 гл.12 Інструкції, якщо
інкасові доручення (розпорядження)
надійшли до банку протягом
операційного часу, але на час
надходження на рахунку платника немає
коштів або їх недостатньо, то банк
виконує ці інкасові доручення
(розпорядження) з урахуванням сум, що
надійдуть на рахунок платника протягом
операційного часу (поточні
надходження). Якщо для виконання цих
інкасових доручень (розпоряджень)
недостатньо коштів (з урахуванням
поточних надходжень), то вони
виконуються частково відповідно до
п.12.9 цієї глави.

Якщо на рахунку платника коштів немає і
протягом операційного часу кошти на
його рахунок не надходили, то після
закінчення операційного часу ці
інкасові доручення (розпорядження)
повертаються без виконання згідно з
п.12.11 цієї глави.

Аналіз даних правових норм дає суду
підстави дійти висновку, що стягнення
податкового боргу на підставі
інкасового доручення можливе лише з
розрахункових рахунків боржника в
обслуговуючому його банку.

В той же час в судовому рішенні, на
підставі якого було видано виконавчий
лист, постановлено стягнути податковий
борг з Приватного підприємства "Зорос"
з розрахункових рахунків в банках та за
рахунок готівки підприємства -
боржника, що надає можливість
податковому органу за відсутності у
боржника коштів на банківських
рахунках звернути стягнення на готівку
підприємства. А звернення стягнення на
кошти (готівку в касах або інших
сховищах) боржника юридичної особи
регламентовано ст.65 Закону України "Про
виконавче провадження".

В судовому засіданні встановлено, що
позивач звертався до банківських
установ з інкасовими дорученнями про
стягнення коштів з рахунків Приватного
підприємства "Зорос" (інкасове
доручення №335 від 13.05.2014 року на суму
5207,87 грн., інкасове доручення №337 від
13.05.2014 року на суму 1837,88 грн., інкасове
доручення №338 від 13.05.2014 року на
суму1837,87 грн.), однак в усіх випадках
дані розрахункові документи
поверталися без виконання у зв'язку з
відсутністю коштів на рахунках цього
підприємства (а.с. 29-31).

А тому суд вважає, що позивач,
використавши можливість стягнути
податковий борг самостійно на підставі
інкасового доручення, правомірно
звернувся до відповідача щодо
примусового виконання судового
рішення на підставі виконавчого листа,
виданого судом.

Оскільки стягнення податкового боргу
за рахунок готівки боржника
здійснюється органами державної
виконавчої служби в порядку,
визначеному Законом України "Про
виконавче провадження", суд вважає
незаконною постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження.

Крім цього суд вважає за необхідне
зазначити, що положення Податкового
кодексу України, Кодексу
адміністративного судочинства України
і Закону України "Про виконавче
провадження" в питанні погашення
податкового боргу за рішенням суду про
стягнення коштів з рахунків платника
податку у банках, які його
обслуговують, і за рахунок готівки
такого платника податку, не
конфліктують між собою, не виключають і
не суперечать один одному.

Відтак, суд вважає, що виконання
судових рішень про стягнення
податкового боргу може здійснюватися
як самостійно територіальними
органами державної податкової служби в
порядку, визначеному п.95.3 і п.95.4 ст.95
Податкового кодексу України,
Інструкцією про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, так і за заявою стягувача -
шляхом отримання виконавчого листа та
передачі його на примусове виконання в
органи державної виконавчої служби в
порядку, визначеному Законом України
"Про виконавче провадження".

З урахуванням наведеного та з огляду на
те, що 08.04.2014 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом
виданий виконавчий лист №809/3646/13-а, суд
приходить до висновку про те, що
старшим державним виконавцем відділу
Державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Судаком М.М. в
порушення вимог Закону України "Про
виконавче провадження" безпідставно
відмовлено у прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа
зазначеного вище, з підстав, визначених
п.8 ч.1 ст.26 Закону. Як наслідок,
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 08.05.2014 року підлягає
скасуванню, а позовні вимоги у цій
частині - до задоволення.

Позовна вимога про зобов'язання
відповідача відкрити виконавче
провадження на підставі вищевказаного
виконавчого листа, виданого
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом, та вжити всіх
передбачених законом заходів щодо його
виконання на переконання суду до
задоволення підлягає лише частково.

Так, Законом України "Про виконавче
провадження" визначено, що примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці. З цією метою останніх
наділено дискреційними повноваженнями
при прийнятті ними управлінського
рішення.

При цьому суд зазначає, що саме
державний виконавець до прийняття
виконавчого документа до виконання та
відкриття виконавчого провадження в
силу ч.1 ст.25 Закону зобов'язаний
вирішити питання про те, чи не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, чи він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, та чи пред'явлений до
виконання до відповідного органу
державної виконавчої служби.

Відтак, тільки за відсутності
обставин, визначених Законом України
"Про виконавче провадження", які б
служили підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до провадження даний
виконавчий документ та відкрити
виконавче провадження.

Крім того, обов'язок державного
виконавця вжити всіх передбачених
законом заходів щодо його виконання
передбачено чинним законодавством
України, а тому не потребує додаткового
судового уповноваження.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що дана позовна
вимога підлягає задоволенню лише в
частині зобов'язання відділу Державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції повторно
розглянути заяву Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області щодо
примусового виконання виконавчого
листа від 08.04.2014 року за №809/3646/13-а.

За змістом ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

На підставі ст.124 Конституції
України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Судака М.М. щодо
відмови в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа за
№809/3646/13-а, виданого 08.04.2014 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом, про стягнення
з Приватного підприємства " Зорос" 19299,38
гривень податкового боргу.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Судака М.М. від
08.05.2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа), винесену у виконавчому
провадженні №43185991 з примусового
виконання виконавчого листа за
№809/3646/13-а, виданого 08.04.2014 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції повторно
розглянути заяву Державної податкової
інспекції у м.Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області щодо
примусового виконання виконавчого
листа за №809/3646/13-а, виданого 08.04.2014 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом, про стягнення
з Приватного підприємства " Зорос" 19299,38
гривень податкового боргу.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 КАС України, апеляційна
скарга подається до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Івано-Франківський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України
постанова набирає законної сили після
закінчення встановлених строків
подання апеляційної скарги, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя:
Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі
26.08.2014 року.