Справа № 806/2202/14
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
Житомир справа № 806/2202/14

категорія 12.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

за участі секретаря Бондаренка Д.А.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі представника відповідача
Каплуна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Житомирській області про визнання
незаконними та скасування наказів в
частині, поновлення на посаді,
стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного
суду з позовом, в якому з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог,
просить визнати незаконними та
скасувати накази Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Житомирській області:

- № 31 від 07.08.2013 в частині оголошення
суворої догани заступнику начальника -
начальнику відділу соціально-виховної
та психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4)
майору внутрішньої служби ОСОБА_1;

- № 67 від 23.12.2013 в частині попередження
про неповну посадову відповідність
заступника начальника - начальника
відділу соціально-виховної та
психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4)
майора внутрішньої служби ОСОБА_1;

- № 4 від 20.01.2014 в частині попередження
про звільнення із займаної посади
заступника начальника - начальника
відділу із соціально-виховної та
психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4)
майора внутрішньої служби ОСОБА_1;

- № 10 від 04.04.2014 в частині звільнення з
займаної посади заступника начальника
- начальника відділу
соціально-виховної та психологічної
роботи із засудженими Житомирської
виправної колонії (№ 4) майора
внутрішньої служби ОСОБА_1;

- поновити його на посаді заступника
начальника - начальника відділу із
соціально- виховної та психологічної
роботи Житомирської виправної колонії
(№ 4);

- стягнути з Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області на його користь
моральні збитки в сумі 10 тис. грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
перебуваючи на службі в Житомирській
виправній колонії (№ 4) Державної
пенітенціарної служби України до його
були незаконно застосовані накази у
вигляді дисциплінарних стягнень. При
винесенні вказаних наказів та під час
службових розслідувань відповідачем
грубо порушені вимоги статей 14, 16
Закону України "Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ
України", пунктів 1.3., 2.6., 3.4., 5.2., 5.4., 6.3.,
8.3., 8.6., 9.3. Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України" та
статтей 47, 148-149 Кодексу законів про
працю. Також зазначає, що свої службові
обовязки він виконував сумлінно,
відповідно до вимог трудового та
кримінально-виконавчого
законодавства. Своїми незаконними
діями керівництво відповідача завдало
йому моральних страждань, розмір яких
він оцінює в сумі 10 тис грн. Моральні
страждання полягають в тому, що його
дружина перебуває в декретній
відпустці, він являється єдиним
годувальником двох малолітніх доньок.
Постійні незаконні накази та
упереджене ставлення начальника
управління ОСОБА_5 суттєво вплинули на
його заробітну плату, у зв'язку з
мінімальними відсотками премій до
зарплати.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити з підстав викладених у
позовній заяві та заяві про збільшення
позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечив. Пояснив, що накази у
вигляді дисциплінарних стягнень
застосовувались до позивача у зв'язку з
виявленням порушень у виконанні своїх
посадових обов'язків, а тому підстави
для їх скасувань відсутні.

Вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
письмові докази, суд вважає, що позовні
вимоги слід задовольнити частково,
виходячи з таких підстав.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України) у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши оскаржувані накази на
відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, слід зазначити наступне.

Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України, із змінами і
доповненнями, затверджений Законом
України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (далі
- Статут), визначає сутність службової
дисципліни, обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень.

Сттатею 5 Статуту передбачено, що за
вчинення дисциплінарних проступків
особи рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
згідно з цим Статутом.

Згідно ст.12 Статуту на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову
відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на
один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх
справ.

Порядок накладання дисциплінарних
стягнень регулюється статтею 14
Статуту, згідно якої з метою з'ясування
всіх обставин дисциплінарного
проступку, учиненого особою рядового
або начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць. Забороняється проводити
службове розслідування особам, які є
підлеглими порушника, а також особам -
співучасникам проступку або
зацікавленим у наслідках
розслідування. Розслідування
проводиться за участю безпосереднього
начальника порушника. Порядок
проведення службового розслідування
встановлюється міністром внутрішніх
справ України. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ. Оголошувати
дисциплінарне стягнення особі
начальницького складу в присутності
його підлеглих заборонено. Зміст
наказу доводиться до відома особи
рядового або начальницького складу,
яку притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, під підпис. У разі
звільнення з посади або звільнення з
органів внутрішніх справ особі
рядового або начальницького складу
видається витяг з наказу. За кожне
порушення службової дисципліни
накладається лише одне дисциплінарне
стягнення. У разі порушення службової
дисципліни кількома особами
дисциплінарне стягнення накладається
на кожного окремо. При визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У
разі вчинення незначного порушення
службової дисципліни начальник може
обмежитись усним попередженням особи
рядового або начальницького складу
щодо необхідності суворого додержання
службової дисципліни. У разі
притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє. У разі
повторного вчинення особою рядового
або начальницького складу незначного
проступку з урахуванням його
нетяжкості, сумлінного ставлення цієї
особи до виконання службових
обов'язків, нетривалого перебування на
посаді (до шести місяців) та з інших
поважних причин начальник може
обмежитися раніше накладеним на таку
особу дисциплінарним стягненням.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, з метою належної організації
заходів, спрямованих на захист прав і
свобод людини, зміцнення службової
дисципліни в діяльності органів та
підрозділів внутрішніх справ,
попередження надзвичайних подій за
участю особового складу, упорядкування
питань призначення, проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ, а також підвищення
ефективності роботи підрозділів
кадрового забезпечення наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 12.03.2013 N 230 затверджено Інструкцію
про порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України (далі - Інструкція).

Дана Інструкція визначає порядок
проведення службового розслідування
стосовно особи (осіб) рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ у разі надходження до
органів та підрозділів внутрішніх
справ України, навчальних закладів та
науково-дослідних установ системи
Міністерства внутрішніх справ України
відомостей про вчинення нею (ними) дій,
які порушують права і свободи громадян,
службову дисципліну, оформлення
результатів службового розслідування
та прийняття за ними рішення, а також
компетенцію структурних підрозділів
та посадових осіб органів внутрішніх
справ України (далі - ОВС) при його
проведенні.

Пунктом 1.3. Інструкції передбачено, що у
разі якщо під час службового
розслідування буде встановлено, що
вчинений особою РНС дисциплінарний
проступок містить ознаки
кримінального правопорушення,
виконавець вносить начальнику, яким
призначено службове розслідування,
пропозицію щодо вжиття заходів у
порядку, передбаченому Кримінальним
процесуальним кодексом України.

У разі якщо під час службового
розслідування буде встановлено, що
вчинений особою РНС дисциплінарний
проступок містить ознаки
адміністративного правопорушення,
виконавець вносить начальнику, яким
призначено службове розслідування,
пропозицію щодо вжиття заходів у
порядку, передбаченому чинним
законодавством.

Згідно п.2.6., 3.4. Інструкції підставою
для проведення службового
розслідування є належним чином
письмово оформлений наказ
уповноваженого на те начальника.
Забороняється проводити службове
розслідування особам, які є підлеглими
особи РНС, стосовно якої призначено
службове розслідування, а також особам
- співучасникам проступку або
зацікавленим у наслідках
розслідування. Розслідування
проводиться за участю безпосереднього
начальника порушника. У разі
виникнення таких обставин виконавець
упродовж двадцяти чотирьох годин
повинен повідомити про це начальнику,
який призначив службове розслідування,
без припинення службового
розслідування.

Початок службового розслідування
визначається датою видання наказу про
його призначення. Якщо вину особи РНС
повністю доведено, начальник приймає
рішення про її притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
визначає вид дисциплінарного
стягнення (п.5.2., 5.4 Інструкції).

Пунктом 6.3. Інструкції передбачені
права особи РНС, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
серед якиє є підпункти:

6.3.1. Отримувати інформацію про підстави
проведення такого розслідування.

6.3.2. Брати участь у службовому
розслідуванні, у тому числі давати усні
чи письмові пояснення, робити заяви, в
установленому порядку подавати
документи, які мають значення для
проведення службового розслідування.

6.3.3. Висловлювати письмові зауваження
щодо об'єктивності та повноти
проведення службового розслідування,
дій або бездіяльності службової особи
(осіб), яка(і) його проводить(ять).

6.3.4. Відмовлятися давати будь-які
пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї
чи близьких родичів, коло яких
визначено законодавством України.

6.3.5. За письмовим рапортом
ознайомлюватися з висновком
службового розслідування, а також з
матеріалами, зібраними в процесі його
проведення, у частині, яка її
стосується, крім випадків, визначених
законодавством України.

6.3.6. Оскаржувати рішення, прийняте за
результатами службового
розслідування, у строки і в порядку, що
визначені законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок
службового розслідування без
отримання від особи РНС письмового
пояснення або за відсутності акта про
її відмову в наданні письмового
пояснення. Небажання особи РНС,
відносно якої проводиться службове
розслідування, надавати пояснення не
перешкоджає затвердженню висновку
службового розслідування та
накладенню дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п.8.3., 8.6. Інструкції в
описовій частині висновку службового
розслідування викладаються
встановлені при проведенні службового
розслідування відомості про:

обставини, за яких особа (особи) РНС
скоїла(и) дисциплінарний проступок або
які стали підставою для призначення
службового розслідування, а також те,
чи мали вони місце взагалі;

час, місце, спосіб, мотив та мету
вчинення дисциплінарного проступку,
його наслідки (їх тяжкість), що настали
у зв'язку з цим;

посаду, звання, прізвище, ім'я та по
батькові, персональні дані (дата та
місце народження, освіта, період служби
в органах внутрішніх справ і на
займаній посаді - з дотриманням вимог
Закону України "Про захист
персональних даних"), характеристику
особи (зокрема, про наявність або
відсутність у неї діючих
дисциплінарних стягнень), винної в
учиненні дисциплінарного проступку, та
осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли
вказаним обставинам;

наявність причинного зв'язку між
неправомірними діяннями особи РНС та
їх наслідками;

умови, що передували скоєнню
дисциплінарного проступку або
спонукали до цього;

вимоги законодавства або посадові
обов'язки, які було порушено;

наявність вини особи (осіб) РНС,
обставини, що пом'якшують чи обтяжують
ступінь відповідальності, а також
ставлення до скоєного.

Також в описовій частині зазначаються
відомості про залучення фахівців та
дані про них, висвітлюються подані ними
результати. При проведенні службових
розслідувань за фактами витоку
секретної інформації зазначаються
форма допуску до робіт, пов'язаних з
державною таємницею, особи РНС,
стосовно якої проводиться службове
розслідування, або осіб, дані яких
вказуються у висновку службового
розслідування, а також номер, дата
наказу про надання доступу до
секретної інформації та найменування
органу, який видав цей наказ. Із
затвердженим висновком службового
розслідування за рішенням начальника,
який призначив службове розслідування,
повинен бути ознайомлений начальник
органу (підрозділу) внутрішніх справ,
де проходить службу працівник,
стосовно якого воно проводилося.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на
посаді заступника начальника -
начальника відділу соціально-виховної
та психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4),
має звання майора внутрішніх справ.

Наказом № 31 від 07.08.2013 (а.с.41-42)
управління Державної пенітенціарної
служби України в Житомирській області,
за незадовільну організацію роботи у
напрямку профілактики та попередження
самогубств серед засуджених
заступнику начальника - начальнику
відділу соціально-виховної та
психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4)
майору внутрішньої служби ОСОБА_1
оголошено сувору догану.

23.12.2013 наказом управління Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області № 67 (а.с.43-44)
заступника начальника - начальника
відділу соціально-виховної та
психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4)
майора внутрішньої служби ОСОБА_1
попереджено про неповну посадову
відповідність.

Наказом управління Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області № 4 від 20.01.2014
(а.с.44-45) встановлено, що за
незадовільний рівень організації
роботи щодо розгляду питань про
застосування до засуджених
заохочувальних норм, а також вирішення
питань щодо їх трудового та побутового
влаштування після звільнення
заслуговує на притягнення до
дисциплінарної відповідальності
заступник начальника - начальник
відділу соціально-виховної та
психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4)
майор внутрішньої служби ОСОБА_1, але
враховуючи те, що наказом начальника
управління від 23.12.2013 № 67 він
попереджений про неповну посадову
відповідність, обмежитись цим та
попередити його, що в разі допущення в
подальшому недоліків в організації
соціально-виховної та психологічної
роботи установи він буде звільнений із
займаної посади.

Судом встановлено, що відповідачем при
прийнятті оскаржуваних наказів № 31 від
07.08.2013, № 67 від 23.12.2013 та № 4 від 20.01.2014
порушені вимоги ст.14 Статуту, п.2.6., 5.4.
Інструкції, а саме в матеріалах
службових розслідувань відсутні
належним чином письмово оформлені
накази уповноваженого на те
начальника, які є підставою для
проведення службового розслідування;
перед накладенням вказаних
дисциплінарних стягнень відсутні
письмові пояснення позивача ОСОБА_1,
відібрані начальником або особою, яка
проводить службове розслідування.

Суд наголошує, що забороняється
затверджувати висновок службового
розслідування без отримання від особи
РНС письмового пояснення або за
відсутності акта про її відмову в
наданні письмового пояснення.

Крім того, судом встановлено
відсутність доказів того, що вина
позивача у вчиненні дисциплінарних
проступків повністю доведена, а зміст
оскаржуваних наказів не був доведений
до відома ОСОБА_1 особисто під підпис. У
зв'язку з викладеними порушеннями,
допущеними відповідачем, ОСОБА_1 не міг
скористатися правами особи стосовно
якої проводиться розслідування,
передбаченими п.6.3. Інструкції.

В процесі розгляду справи
представником відповідача на
обгрунтування своїх заперечень надано
лише Висновки за результатами
службового розлідування за фактом
самогубств засуджених ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, за результатами службової
перевірки порядку розгляду питання
щодо можливості застосування
заохочувальної норми, передбаченої
ст.82 КК України, у виді заміни
невідбутої частини строку покарання
більш м'яким до засудженого ОСОБА_9,
який відбував покарання в Житомирській
виправній колонії (№ 4), а також щодо
вирішення питань його трудового та
побутового влаштування після
звільнення (а.с.93-95, 97-103). Дані Висновки
не відповідають вимогам п.8.3., 8.6.
зазначеної Інструкції.

Також судом встановлено, що згідно
витягу з наказу управління Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області (а.с.52) № 35 о/с від
17.04.2014 "Про заохочення працівників
Державної кримінально-виконавчої
слуджби України в Житомирській
області", за сумлінне виконання
персоналом службових обов'язків,
пов'язаних з реалізацією державної
політики у сфері виконання
кримінальних покарань, професіоналізм
та високі досягнення в службі,
багаторічну і плідну працю та з нагоди
святкування 16-ї річниці ДПтС України,
знято раніше накладене дисциплінарне
стягнення з майора внутрішньої служби
ОСОБА_1 заступника начальника -
начальника відділу соціально-виховної
та психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4)
(сувору догану, оголошену наказом
управління від 07.08.2013 № 31).

Відповідно витягу з наказу управління
Державної пенітенціарної служби
України в Житомирській області № 55 о/с
від 25.06.2014 (а.с.53-54) "Про заохочення
персоналу Державної
кримінально-виконавчої служби
області", за сумлінне виконання
службових обов'язків, високі показники
у службовій діяльності, професіоналізм
та з нагоди 18-ї річниці Дня Конституції
України знято дисциплінарне стягнення
з майора внутрішньої служби ОСОБА_1,
заступника начальника - начальника
відділу соціально-виховної та
психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4)
(попередження про неповну посадову
відповідність, оголошену наказом
управління від 23.12.2013 № 67).

Як видно з матеріалів справи,
відповідно Плану завдання цільової
перевірки на проведення окремих питань
діяльності Житомирської виправної
колонії (№ 4), затвердженого
начальником управління Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області полковником
внутрішньої служби ОСОБА_5, передбачено
в період з 25 по 27 березня 2014 року
провести цільову перевірку
Житомирської виправної колонії (№ 4)
(а.с.75-77).

Згідно висновку за результатами
службового розслідування за фактом
виявлення недоліків під час проведеної
цільової перевірки
оперативно-службової діяльності
Житомирської виправної колонії (№ 4) в
період з 25-27 березня 2014 (а.с.78-82),
виявлено недоліки під час проведення
перевірки з боку працівників колонії,
серед яких і був позивач. Перевіркою
встановлено, що наказом начальника
Житомирської виправної колонії (№ 4)
від 12.03.2013 № 30, приуроченим до 200-річчя
від дня народженння Т.Г.Шевченка,
враховуючи сумлінну поведінку
засіджених, клопотання адміністрації,
керуючись ст.130 КВК України, Правилами
внутрішнього розпорядку установ,
методичними рекомендаціями ДПтС
України та з нагоди відзначення
200-річчя від дня народження Т.Г.Шевченка
були заохочені 57 засуджених, а саме: до
одного засудженого було застосовано
заохочення у виді додаткового
тривалого побачення, іншим оголошена
подяка. Відповідно до матеріалів про
застосування до вищевказаних
засуджених заходів заохочення всі вони
приймали активну участь у заходах, які
проводились як в межах відділень так і
в межах установи та були приурочені до
дня народження видатного українського
поета. Разом з тим, в ході перевірки
було встановлено, що в установі
відсутнє документальне підтвердження
про проведення відповідних заходів.
Плани або інші матеріали, які мають
бути погоджені та затверджені
керівництвом установи щодо проведення
відповідних заходів, якими була б
передбачена детальна програма і
послідовність їх проведення, склад
учасників заходів, в т.ч. список
заохочених засуджених, та їх роль у їх
проведенні відсутні. Відповідні
матеріали щодо проведення святкових
заходів в межах відділень СПС також у
начальників відділень СПС відсутні.
Фактично, засуджені були заохочені
начальником колонії відповідно до
рапортів начальників відділень СПС, а
відповідні рапорти не мають жодних
документальних підстав, що б
підтверджували активну участь
засуджених у культурно-масових
заходах, приурочених до 200-річчя до Дня
народження Т.Г.Шевченка. При опитуванні
окремі начальники відділень СПС
зазначили, що клопотали перед
керівництвом установи про заохочення
засуджених, зазначених в наказі
начальника колонії від 12.03.2014 № 30, в
зв'язку з тим, що вони приймали активну
участь у святковому заході
загальноколонійського характеру
(творчий вечір, який проводився 09.03.2014 в
клубі установи), документальне
підтвердження проведення якого
відсутнє. Відповідно до пояснення
заступника начальника - начальника
відділу соціально-виховної та
психологічної роботи Житомирського ВК
№ 4, майора внутрішньої служби ОСОБА_1,
засуджені були заохочені відповідно до
клопотань начальників відділень.
Також, в порушення вказівки управління
ДПтС України в Житомирській області №
579-6128 від 04.12.2013 щодо забезпечення
направлення матеріалів про
застосування до засуджених заходів
заохочення до управління для перевірки
якості та ефективності їх застосування
відповідні матеріали до управленння не
були надіслані.

Доповідна записка щодо перевірки
надання заохочень засідженим
Житомирської виправної колонії (№ 4) до
відзначення 200-річчя від дня народження
Т.Г.Шевченка (а.с.84), підтверджує, що
ОСОБА_1, на прохання надати
документальні підтвердження святкових
заходів, надав лише фотографії в
кількості 12 штук на яких зображено
проведення конкурсу стінгазет,
перегляд фільмів, виступ засуджених
колонії, та виступ одного засудженого,
який нібито читає вірші, ніякого іншого
підтвердження прийняття засудженими
участі в культурно-масових заходах не
надав. Також ОСОБА_1 надав план
проведення основних культурно-масових
заходів з організації
соціально-корисної зайнятості та
дозвілля засуджених з нагоди 200-річниці
з дня народження Т.Г.Шевченка, в якому
не вказано хто із засуджених має
приймати участь в культурно масових
заходах. Опитані начальники відділення
СПС ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
пояснили, що їхні засуджені на яких
вони подали рапорти на заохочення, всі
приймали участь у вказаних
культурно-масових заходах, але ніякого
документального підтвердження цього
не має (а.с.84).

В поясненні (а.с.85) на доповідну записку
(а.с.84) позивач зазначив, що відповідно
до наказу начальника Житомирської
виправної колонії (№ 4) від 12.03.2014 про
заохочення засуджених за сумлінну
поведінку та активну участь у
культурно-просвітницьких заходах,
присвячених відзначенню 200-річчя від
Дня народження Т.Г. Шевченка, всі
заохочення були надані на підставі
поданих рапортів начальниками
відділень СПС та подання про
застосування до засуджених заохочень.

Наказом управління Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області № 10 від 04.04.2014
(а.с.4-6) "Про притягнення окремих
працівників Житомирської виправної
колонії (№ 4) до дисциплінарної
відповідальності" за неякісну
організацію та проведення із
засудженими культурно-масових заходів,
приурочених до 200-річчя від Дня
народження Т.Г. Шевченка, а також
неналежну організацію роботи,
пов'язаної із застосуванням до них
заходів заохочення, що призвело до
порушень законодавства звільнено із
займаної посади заступника начальника
- начальника відділу
соціально-виховної та психологічної
роботи із засудженими Житомирської
виправної колонії (№ 4) майора
внутрішньої служби ОСОБА_1

Як пояснив позивач в судовому
засіданні з даним наказом його ніхто не
ознайомлював, фотознімки, долучені до
матеріалів справи (а.с.88-92),
підтверджують проведення заходів щодо
200-річчя від Дня народження Т.Г.
Шевченка.

За результатами вказаної перевірки 07
квітня 2014 року була проведена
оперативна нарада Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області, на якій був
присутній і позивач ОСОБА_1 Як свідчить
протокол № 14 від 07.04.2014 на вказаній
оперативній нараді було вирішено, що за
результатами заслуховування на нараді
заслуговують на застосування заходів
реагування, зокрема, розглянути
питання доцільності перебування на
займаній посаді - заступника
начальника - начальника відділу СВПР із
засудженими Житомирської ВК (№ 4)
ОСОБА_1 Крім того, на даній нараді було
вирішено за результатами
заслуховування підготувати наказ про
притягнення винних осіб до
відповідальності (а.с.73-74).

Проте, як свідчить оскаржуваний наказ
№ 10, він був прийнятий 04.04.2014, тобто до
оперативної наради Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області, яка відбулась
07.04.2014.

Крім того, суд зазначає, що в порушення
вимог ст.14 Статуту позивач не був
ознайомлений з наказом № 10 від 04.04.2014
після його винесення, під підпис. Наказ
до Житомирської виправної колонії
надійшов лише 05.05.2014, що
підтверджується резолюцією від 05.05.2014
"до виконання" (а.с.7).

Довідка управління Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області від 27.05.2014 № 4/3-2501
свідчить про те, що з наказом від 07.08.2013
№ 31 позивач ознайомився в установі
усно. Наказ від 23.12.2013 № 67 надійшов до
Житомирської виправної колонії (№ 4)
надійшов 19.05.2014, а наказ від 04.04.2014 № 10 -
05.05.2014, але не було можливості
ознайомити із даними наказами
позивача, оскільки він перебував на
лікарняному з 08 квітня 2014 року по 17
квітня 2014 року та знаходився у черговій
відпустці з 18 квітня 2014 року по 31 травня
2014 року (а.с.51).

Також суд зазначає, що в наказах (а.с.4-6,
41-45) не зазначено, які саме позивачем
допущені порушення відомчих
нормативних актів або законодавства
про працю.

Під час розгляду справи відповідачем
не було надано доказів того, що ОСОБА_1
заслуговував саме на звільнення із
займаної посади, яке є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

Згідно зі статтею 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У порушення наведеної правової норми,
будь-яких інших доказів на
підтвердження правомірності винесення
оспорюваних наказів відповідачем не
надано.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку про те, що при винесенні
оскаржуваних наказів Управління
Державної пенітенціарної служби
України у Житомирській області діяло з
порушеннями вимог Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України та Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України, а
тому дані накази є незаконними та
підлягають скасуванню.

Наявні в справі докази не дають
можливості спростувати доводи
позивача та зробити висновок про
законність його звільнення з роботи,
а тому позов в частині скасування
оскаржуваних наказів та поновлення на
роботі підлягає задоволенню.

Так, стаття 56 Конституції України
гарантує право кожного на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно положень ст.23 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Cуду
України у п.5 постанови № 4 від 31.03.1995
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Доказів заподіяння йому моральної
шкоди позивач не надав, а тому позов в
цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати
накази Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Житомирській області:

- № 31 від 07.08.2013 в частині оголошення
суворої догани заступнику начальника -
начальнику відділу соціально-виховної
та психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4)
майору внутрішньої служби ОСОБА_1;

- № 67 від 23.12.2013 в частині попередження
про неповну посадову відповідність
заступника начальника - начальника
відділу соціально-виховної та
психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4)
майора внутрішньої служби ОСОБА_1;

- № 4 від 20.01.2014 в частині попередження
про звільнення із займаної посади
заступника начальника - начальника
відділу із соціально-виховної та
психологічної роботи із засудженими
Житомирської виправної колонії (№ 4)
майора внутрішньої служби ОСОБА_1;

- № 10 від 04.04.2014 в частині звільнення з
займаної посади заступника начальника
- начальника відділу
соціально-виховної та психологічної
роботи із засудженими Житомирської
виправної колонії (№ 4) майора
внутрішньої служби ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника
начальника - начальника відділу із
соціально виховної та психологічної
роботи Житомирської виправної колонії
(№ 4).

В решті позовних вимог відмовити за
безпідставністю.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Панкеєва