Справа № 802/3068/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

802/3068/14-а

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

18 серпня 2014 р. Справа № 802/3068/14-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Богоніс Михайло Богданович розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агропродсервіс"

про: визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агропродсервіс". У позовній заяві позивач просить визнати право власності на нежитлове приміщення за адресою : вул. Леніна, 22, м. Липовець, Вінницька область за товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агропродсервіс" та надати дозвіл Іллінецькій ОДПІ на виготовлення правовстановлюючих документів на нежитлове приміщення за адресою : вул. Леніна, 22, м. Липовець, Вінницька область.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.12.2013 року у справі № 802/4649/13-а надано дозвіл Іллінецькій ОДПІ на погашення суми податкового боргу ТОВ "Компанія "Агропродсервіс" за рахунок активів платника, що перебувають у податковій заставі. Як зазначає позивач, при зверненні до КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" позивачем з'ясовано, що за ТОВ "Компанія "Агропродсервіс" право власності на об'єкт нерухомого майна не зареєстроване. Однак, згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2001 року власником об'єкту нерухомого майна за адресою : вул. Леніна, 22, м. Липовець, Вінницька область є ТОВ "Компанія "Агропродсервіс". У зв'язку з тим, що ТОВ "Компанія "Агропродсервіс" є фактичним власником нерухомого майна, проте ухиляється від його державної реєстрації, що перешкоджає виконанню вимог постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18.12.2013 року, позивач звернувся до суду.

Згідно положень ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з’ясовує, в т.ч. чи: 4)належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства;

Так, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що така не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду спорів, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Нормами п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Так пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» Пленум роз’яснив, що законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Відтак, при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Із прохальної частини позовної заяви встановлено, що позивач просить суд визнати право власності на нежитлове приміщення за адресою : вул. Леніна, 22, м. Липовець, Вінницька область за товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агропродсервіс" та надати дозвіл Іллінецькій ОДПІ на виготовлення правовстановлюючих документів на нежитлове приміщення за адресою : вул. Леніна, 22, м. Липовець, Вінницька область.

Згідно ч.1 ст.13 Конституції України, держава зебезпезчує захист прав усіх суб'єктів права власності.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до п. 2 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Суд звертає увагу позивача на те, що згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що захист права власності або користування здійснюється власником (користувачем) у способи, що визначені Цивільним кодексом України та іншими законами, зокрема, шляхом визнання права, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним, вимагання усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном тощо. У зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

На переконання суду, правовідносини які виникають при вчинені податковим органом дій щодо зобов’язання підприємства здійснити державну реєстрацію права власності за своїм характером не є публічно правовими, оскільки безпосередньо пов’язані із усуненням перешкод у користуванні майном.

Тому, незважаючи на те, що спір за своїм суб’єктним складом і близький до публічно – правового, за характером спірні правовідносини не носять публічно-правовий зміст, оскільки сам зміст правовідносин полягає у вчиненні їх суб’єктом (позивачем у справі) дій, з метою визнання права власності за відповідачем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що між сторонами існує спір про право, оскільки предмет спору стосовно визнання права власності на нежитлове приміщення безпосередньо пов’язаний із реалізацією права власності на майно, що в свою чергу виключає розгляд вказаних вимог в порядку адміністративного судочинства.

Водночас, п. 7 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з ч.2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, в т.ч. визнання наявності або відсутності прав.

Відповідно до ч.3 ст.16 Господарського процесуального кодексу України, справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Крім того, пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає компетенцію контролюючих органів.

При цьому, право податкових органів звертатися до адміністративного суду із вимогою щодо зобов’язання підприємства здійснити державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, не передбачене Податковим кодексом України.

Суд звертає увагу позивача, що процесуальна можливість вчинення адміністративним судом відповідних дій, визначених Господарським кодексом України, спрямованих на проведення процедури визнання права власності на нежитлове приміщення, не передбачена Кодексом адміністративного судочинства України. А тому вказаний спір відноситься до підвідомчості господарських судів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з вищенаведеного, зазначені позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в адміністративній справі та розглядатись у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Зазначена обставина згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, а позивачу вважаю за необхідне роз'яснити про його право вирішити спір у порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 109, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агропродсервіс" про визнання права власності на нерухоме майно.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Богоніс Михайло Богданович