Справа № 813/4572/14
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2014 року 16 год. 30 хв. м.
Львів № 813/4572/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі
головуючого судді Кедик М.В.
за участю секретаря судового засідання
прокурора - Бойко Н.І.
представників позивача - Бориса А.С.,
відповідача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом прокурора Личаківського
району м. Львова, в інтересах держави, в
особі Львівського міського центру
зайнятості, Львівського обласного
центру зайнятості до ОСОБА_3 про
стягнення коштів в сумі 7252 грн 84 коп,
Прокурор Личаківського району м.
Львова, в інтересах держави, в особі
Львівського міського центру
зайнятості, Львівського обласного
центру зайнятості звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 7252
В обґрунтування позовних вимог
зазначають, що відповідач отримала
статус безробітної та отримувала
допомогу по безробіттю, а також
навчалася за професією за кошти фонду
відповідно та до Законів України «Про
зайнятість населення» та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» в період, коли працювала за
трудовою угодою в Львівському
обласному територіальному відділенні
Антимонопольного комітету України та
отримувала дохід, тобто була зайнятою
особою. Враховуючи те, що відповідач
своєчасно не повідомила Львівський
міський центр зайнятості про
обставини, що впливають на умови
виплати їй забезпечення та надання
соціальних послуг допомогу по
безробіттю відповідач отримувала
незаконно, просить стягнути з ОСОБА_3 на
користь Львівського міського центру
зайнятості незаконно отриману
допомогу по безробіттю в сумі 6 105,66 грн
та на користь Львівського обласного
центру зайнятості суму коштів
витрачених на навчання у розмірі 1147,18
Прокурор у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала з мотивів,
викладених в позовній заяві, просила
позовні вимоги задовольнити повністю.
Представник позивача - Львівського
міського центру зайнятості в судовому
засіданні позов підтримав з мотивів,
викладених в позовній заяві та
додаткових поясненнях у справі, просив
суд стягнути з гр. ОСОБА_3 безпідставно
отриману допомогу по безробіттю за
період з 28.11.2008 року по 04.11.2009 року в сумі
Представник позивача - Львівського
обласного центру зайнятості у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
мотивів, викладених в позовній заяві,
просила стягнути з гр. ОСОБА_3 суму
коштів витрачених на навчання у
розмірі 1147,18 грн.
Відповідач у судовому засіданні проти
позову заперечила та просила суд
відмовити в задоволенні позову
повністю. Пояснила, що усвідомлюючи, що
вона буде звільнятися з Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України, з
метою завчасного забезпечення її прав
як безробітної, 10.11.2008 року завчасно
подала заяву до Львівського міського
центру зайнятості. А вже 28.11.2008 року між
ОСОБА_3 та Львівським обласним
територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України
було розірвано трудовий договір.
Відтак вважає, що з моменту розірвання
трудового договору до неї повинні
застосовуватися вимоги Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та Конституції України
щодо забезпечення рівня життя не нижче
від прожиткового мінімуму.
Заслухавши пояснення сторін у справі,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні обставини
і відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_3 10.11.2008 року звернулася до
Львівського міського центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного з виплатою
допомоги по безробіттю, в якій
зазначила, що в даний час вона не є
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, не є найманим
працівником, не укладала договір
цивільно-правового характеру, не
отримує пенсію на пільгових умовах і не
зареєстрована як фізична
Вказана заява розглядалась протягом
10-денного строку і з 21 листопада 2008 року
відповідачу було надано статус
Наказом від 28.11.2008 року № НТ081128 ОСОБА_3
розпочато виплату допомоги по
Згідно з актом розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 18 травня 2010 року № 477,
складеного працівниками Львівського
міського центру зайнятості, ОСОБА_3 01
жовтня 2008 року Львівським обласним
територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України
була працевлаштована на підставі
трудової угоди № 4 та увільнена від
виконання службових обов'язків 28
листопада 2008 року. Нарахована
заробітна плата за жовтень-листопад 2008
року в сумі 1090,00 грн співпадає з даними
форми 1ДФ за IV квартал 2008 року.
Відповідно до податкового розрахунку
сум доходу, нарахованого (сплаченого)
на користь платників податку, і сум
утриманого з них податку Львівським
обласним територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України за
ІV квартал 2008 року (форма № 1ДФ),
розрахунково-платіжної відомості № 7
за жовтень 2008 року та № 8 за листопад 2008
року ОСОБА_3 отримала дохід в сумі 1090,00
Львівським міським центром зайнятості
26.05.2010 року видано наказ № 196 «Про
відшкодування коштів ОСОБА_3», згідно з
яким ОСОБА_3 зобов'язано повернути
виплачену їй допомогу з безробіття в
сумі 6105,66 грн у зв'язку з
неповідомленням про укладення
трудової угоди з Львівським обласним
територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України за
період з 28.11.2008 року по 04.11.2009 року
відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
Відповідно до розрахунку позовних
вимог Львівського міського центру
зайнятості, сума виплаченого
матеріального забезпечення
безробітній ОСОБА_3 з 28.11.2008 року по
04.11.2009 року складає 6105,66 грн.
Згідно з довідкою Львівського
обласного центру зайнятості від 07.06.2010
року № 08-2158/0-10 перебуваючи на обліку в
центрі зайнятості як безробітна ОСОБА_3
пройшла професійне навчання за
професією «Кондитер» у Львівському
професійному ліцеї харчових
технологій, відповідно до Договору від
31.12.2008 року № 378(1) за період з 31.08.2009 року
по 15.02.2010 року, на що були затрачені
кошти в сумі 1147,18 грн.
Львівським міським центром зайнятості
27.05.2010 року відповідачу було надіслано
претензію № 3236/14 про відшкодування
коштів в сумі 6105,66 грн, та 09 червня 2010
року - надіслано претензію № 3543/14 про
відшкодування коштів в сумі 1147,18 грн,
однак кошти в сумі 7252,84 грн
відповідачем не повернуті.
Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами,
суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
Згідно з ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття визначаються законами
України від 01.03.1991 № 803-XII "Про
зайнятість населення" та від 02.03.2000 №
1533-III "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" (чинні на час виникнення
спірних правовідносин).
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 1
Законом України «Про зайнятість
населення» зайнятість визначено як
діяльність громадян, що пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що, як правило, приносить
їм доход у грошовій або іншій формі.
Пунктом «б» частини третьої статті 1
Закону України «Про зайнятість
населення» визначено, що громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство», належать до зайнятого
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення», безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
Згідно з положеннями Закону України
«Про зайнятість населення» порядок
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних державною службою
зайнятості визначається Кабінетом
Відповідно до п. 3 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №
219, (далі - Порядок), реєстрація та облік
громадян, які звертаються за сприянням
у працевлаштуванні, проводяться
державною службою зайнятості за місцем
їх проживання за умови пред'явлення
паспорта, трудової книжки,
цивільно-правового договору, а в разі
потреби також військового квитка,
диплома або іншого документа про
освіту. Іноземці та особи без
громадянства, що постійно проживають в
Україні, подають посвідку на постійне
Згідно з п. 12 Порядку для одержання
статусу безробітного громадянин
особисто подає у день, що настає після
закінчення встановленого строку для
пошуку підходящої роботи, до центру
зайнятості заяву із зазначенням у ній
інформації про те, що він не займається
видами діяльності, що визначені
частиною третьою статті 1 Закону
України «Про зайнятість населення», і
не отримує пенсію на пільгових умовах,
а також копію довідки про його
ідентифікаційний номер.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про
зайнятість населення», громадяни мають
право на соціальний захист у сфері
зайнятості згідно із законодавством
України про зайнятість. Особи, визнані
у встановленому порядку безробітними,
мають право на одержання допомоги по
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
зайнятість населення» держава створює
умови незайнятим громадянам у
поновленні їх трудової діяльності та
забезпечує їм такі види компенсацій,
зокрема, виплату матеріальної допомоги
в період професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації та виплату в
установленому порядку допомоги по
Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України від 02.03.2000
№ 1533-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття».
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» видами забезпечення за цим
Законом є зокрема: допомога по
безробіттю, у тому числі одноразова її
виплата для організації безробітним
підприємницької діяльності та
матеріальна допомога у період
професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації безробітного.
Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» передбачено, що
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.
Відповідно до ч. 3 ст. 36 цього ж Закону
визначено, що сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.
З аналізу вищезазначених норм
вбачається, що для стягнення із
застрахованої особи суми виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг має значення чи мала
особа право на визнання її безробітною,
чи була вона працевлаштованою та
отримувала заробітну плату, а також
саме навмисне невиконання нею своїх
обов'язків та/або зловживання ними щодо
подання відомостей про обставини, що
впливають на умови виплати їй
забезпечення та надання соціальних
Судом встановлено, що ОСОБА_3 у період
після звільнення 28.11.2008 року з
Львівського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України і по 04.11.2009 року не була
працевлаштованою і не отримувала
Проте, наказом про повернення коштів
від 26.05.2010 року № 196 ОСОБА_3 зобов'язана
повернути кошти, виплачені в якості
допомоги з безробіття за період з 28.11.2008
року по 04.11.2009 року.
Оскільки з Львівського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
ОСОБА_3 звільнилася 28.11.2008 року, відтак з
цього моменту відповідач має право на
визнання її безробітною та на
отримання допомоги у зв'язку з
безробіттям. Тому сума отриманої
допомоги по безробіттю за період з
28.11.2008 року по 04.11.2009 року в розмірі 6105,66
грн не підлягає поверненню.
Що ж до позовних вимог про стягнення з
ОСОБА_3 відшкодування вартості наданих
соціальних послуг, а саме суму коштів
витрачених на навчання у розмірі 1147,18
грн, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» встановлено, що видами
соціальних послуг за цим Законом та
Законом України «Про зайнятість
населення» є професійна підготовка або
перепідготовка, підвищення
кваліфікації у професійно-технічних та
вищих навчальних закладах, у тому числі
в навчальних закладах державної служби
зайнятості, на підприємствах, в
установах, організаціях.
З матеріалів справи вбачається, що
договір № 378(1) про направлення
відповідача на навчання укладений
31.12.2008 року. Судом встановлено, що
станом на дату укладення зазначеного
договору відповідач не була
працевлаштованою, відтак мала право на
отримання даної соціальної послуги як
Згідно із ч. 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.
З врахуванням приписів вказаних
статей, позивачем не надано належних
доказів в підтвердження факту
незаконного отримання відповідачем
допомоги по безробіттю, а також
наявність у позивача правових підстав
щодо стягнення з відповідача суми
Таким чином, на підставі наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати стягненню зі
сторін не підлягають.
Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 КАС
України, суд -
У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.
Судові витрати стягненню зі
сторін не підлягають.
Постанова суду першої інстанції
може бути оскаржена до Львівського
апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього ж Кодексу
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили у порядку та
строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова в повному обсязі виготовлена
04.08.2014 року.

Суддя
Кедик М.В.