Справа № 2а-2095/09/0770
Суддя: Савицька Н.В.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 р.
Справа № 9104/32873/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Савицької Н.В.

суддів:
Запотічного І.І., Шавеля Р.М.

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 26.08.2010 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 який дії в інтересах ОСОБА_1 до
Територіального управління Державного
комітету України з промислової
безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду по Закарпатській області про
визнання дій протиправними, визнання
протиправним та скасування
розпорядження,-

В С Т А Н О В И
В:

30.03.2009 р. ОСОБА_2 який дії в інтересах
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Територіального управління Державного
комітету України з промислової
безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду по Закарпатській області про
визнання дій щодо проведення
перевірки протиправними, визнання
протиправним та скасування
розпорядження № 102 від 13.03.2009 року.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 26.08.2010 року
в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою
апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, покликаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову суду
першої інстанції скасувати та ухалити
нову якою позов задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання на виклик суду не
з'явились хоча, належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи у їх відсутності відповідно до
ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість постанови суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
виходив з того що оспорюване
розпорядження прийняте відповідачем в
межах повноважень та у спосіб що
передбачені Конституцією та законами
України.

Такі висновки суду першої інстанції, на
переконання колегії суддів,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи і є правильними
виходячи з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справа позивач
ОСОБА_1 02.04.2008 р. отримав Дозвіл на
спеціальне водокористування УКР №
3442-А/ЗАК. Загальний ліміт забору води з
підземного джерела водопостачання (
артсвердловина № 254 ) становить: 16,479
тис. м-3/рік, 45,146 м-3, максимальний
годинний дебіт становить 7 м-3 на годину.

04.03.2009 р. працівниками Територіального
управління Державного комітету
України з промислової безпеки, охорони
праці та гірничного нагляду по
Закарпатський області проведено
оперативну планову перевірку суб»єкта
господарювання - приватного підприємця
ОСОБА_3 щодо дотримання вимог
законодавства з питань
надрокористування при добуванні
прісної води із артезіанської
свердловини № 254 яка знаходиться за
адресою: м. Ужгород, вул..
Верховинська,38, що підтверджується
актом перевірки за № 28.

В ході проведення перевірки
встановлено наступні порушення: у
позивача відсутній спеціальний дозвіл
( ліцензія ) на користування надрами з
метою експлуатації родовищ підземної
прісної води, відсутній Протокол ДКЗ по
запасам підземних вод, відсутній
проект зон санітарної охорони родовищ
та технологічна схема розробки
родовищ.

За результатами проведення перевірки
відповідач прийняв Розпорядження за №
102 від 13.03.2009 р. яким ОСОБА_1
запропоновано призупинити
експлуатацію свердловини до усунення
виявлених в ході перевірки порушень.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що з врахуванням тієї обставини що
підставою для позапланової перевірки
позивача є вимога Закарпатського
міжрайонного природоохоронного
прокурора від 27.02.2009 р. № 02/333 (а.с. 52 ) яка
в силу вимог ст. 8 Закону України «Про
прокуратуру» є обов»язковою для
виконання тому, перевірка проведена
відповідачем правомірно.

Відповідно до ст. 21 Кодексу України
«Про надра» надра у користування для
видобування прісних підземних вод
надаються без надання гірничого
відводу на підставі спеціальних
дозволів ( ліцензій ), що видаються
після попереднього погодження з
органами Міністерства навколишнього
природного середовища України,
Державного комітету України по нагляду
за охороною праці та Міністерства
охорони здоров»я України намісцях.

ст. 23 Кодексу України «Про надра»
передбачено, що землевласники і
землекористувачі в межах наданих їм
земельних ділянок мають право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів і прісні підземні води до 20
метрів та використовувати надра для
господарських і побутових потреб.

Суд першої інстанції встановив,
позивач видобуває прісні підземні води
на глибині 150 м. що підтверджується
проектом на буріння свердловини ( а.с. 70
).

Отже, з врахуванням ст. 23 Кодексу
України «Про надра» отримання ОСОБА_1
спеціального дозволу ( ліцензії ) на
користування надрами є обов»язковим.
Господарська діяльністю позивача з
видобування підземних вод з метою
водопостачання готельного комплексу в
м. Ужгороді по вул. Верховинській, 38
підлягає ліцензування оскільки,
відповідно до Переліку корисних
копалин загальнодержавного значення
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 827 від 12.12.1994 року
підземні води відносяться до корисних
копалин загальнодержавного значення.

Право обмежувати, тимчасово забороняти
( зупиняти ) або припинити користування
надрами в разі виявлення їх
використання без відповідних дозволів
передбачене ст. 57 Кодексу України «Про
надра» та п. 3,4 Постанови Верховної Ради
України «Про затвердження Порядку
обмеження, тимчасової заборони (
зупинення ) чи припинення діяльності
підприємств, установ, організацій і
об»єктів у разі порушення ними
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища».

Що стосується інших порушень
встановлених у ході перевірки зокрема,
відсутності протоколів ДКЗ по запасам
підземних вод, проектів зон санітарної
охорони родовищ, технологічної схеми
розробки родовищ, то ОСОБА_1 не
спростував встановлені порушення та не
надав жодних доказів.

Доводи апелянта про те що до
правовідносин які виникли між
сторонами необхідно застосовувати
положення Водного кодексу України а не
Кодекс України «Про надра» апеляційний
суд не приймає до уваги оскільки,
Водний кодекс України не регулює
гірничі відносини.

Завданням водного законодавства
згідно ст. 2 Водного кодексу України є
регулювання правових відносин з метою
забезпечення збереження, науково
обґрунтованого, раціонального
використання вод для потреб населення
і галузей економіки, відтворення
водних ресурсів, охорони вод від
забруднення, засмічення та вичерпання,
запобігання шкідливим діям вод та
ліквідації їх наслідків, поліпшення
стану водних об»єктів, а також охорони
прав підприємств, установ, організацій
і громадян на водокористування.

Гірничі ж відносини згідно ч. 3 ст. 2
Водного кодексу України регулюються
відповідним законодавством України.

В оскарженому розпорядженні
відповідач вказує що позивача
відсутній спеціальний дозвіл (
ліцензія ) на користування надрами
згідно Кодексу України «Про надра», а
не ліцензії на види робіт згідно Закону
України «Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» тобто, у
даних дозвільних документах різний
предмет регулювання.

Єдиний випадок використання прісних
підземних вод без спеціального дозволу
передбачений ст. 23 Кодексу України «Про
надра» а саме землевласники і
землекористувачі в межах наданих їм
земельних ділянок мають право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів і прісні підземні води до 20
метрів та використовувати надра для
господарських і побутових потреб.
Проте, відповідно до проекту на буріння
свердловини позивач видобуває прісні
води на глибині 150,00 метрів а тому
ліцензія на користування надрами є
обов»язковою умовою.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову оскільки, відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було тому,
відсутні підстави для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.205, ст.206,
ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 26.08.2010 року
у справі за № 2а-2095/09/0770 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
Н.В. Савицька

Судді:
І.І. Запотічний

Р.М. Шавель