Справа № 127/27702/13-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Овсюк Є.М.
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Боровицького О. А.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М.
Ватаманюка Р.В.

секретар судового засідання:
Александрова К.В.

за участю:

представника відповідача Бачинської
Я.А.

представника третьої особи ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на
постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Вінницької міської ради до
Вінницької районної державної
адміністрації, треті особи: ОСОБА_8,
ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_12,
ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_5, ОСОБА_20, про визнання
протиправним та скасування
розпорядження , -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2013 року Вінницька міська
рада звернулась в суд з позовом до
Вінницької районної державної
адміністрації, треті особи: ОСОБА_8,
ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_12,
ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_5, ОСОБА_20, про визнання
протиправним та скасування
розпорядження Вінницької районної
державної адміністрації Вінницької
області №789 від 05.07.2012 "Про передачу у
власність земельних ділянок
громадянам для ведення садівництва на
території Якушинецької сільської ради,
за межами населеного пункту", яким
передано громадянам у власність
земельні ділянки загальною площею 2,0000
га, з них, 2,0000 га - рілля, для ведення
садівництва, за рахунок земель
сільськогосподарського призначення,
які надані у власність та користування
(землі запасу), на території
Якушинецької сільської ради, за межами
населеного пункту.

Вінницький міський суд Вінницької
області постановою від 11 червня 2014 року
позов Вінницької міської ради задв.
Визнав протиправним та скасував
розпорядження Вінницької районної
державної адміністрації Вінницької
області №789 від 05.07.2012 "Про передачу у
власність земельних ділянок
громадянам для ведення садівництва на
території Якушенецької сільської ради,
за межами населеного пункту". Стягнув з
Вінницької районної державної
адміністрації Вінницької області на
користь Вінницької міської ради
судовий збір у розмірі 68, 82 грн.

Не погодившись з ухваленим судом
першої інстанції рішенням його
оскаржили треті особи, які в своїх
апеляційних скаргах порушили питання
про скасування постанови Вінницького
міського суду Вінницької області від 11
червня 2014 року та прийняття нової
постанови про відмову в задоволенні
позову. Свої вимоги апелянти
аргументували тим, що постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, необґрунтована та не мотивована
відтак не може вважатись законною та
підлягає скасуванню. На думку
апелянтів Вінницька районна державна
адміністрація при винесені спірного
розпорядження №789 від 05.07.2012 "Про
передачу у власність земельних
ділянок громадянам для ведення
садівництва на території
Якушинецької сільської ради за межами
населеного пункту" дотрималась всіх
вимог чинного нормативного
законодавства, відтак підстави для
його скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які прибули до суду апеляційної
інстанції розглянувши матеріали
справи та апеляційні скарги, колегія
суддів Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи,
розпорядженням Вінницької районної
державної адміністрації Вінницької
області №789 від 05.07.2012 "Про передачу у
власність земельних ділянок
громадянам для ведення садівництва на
території Якушинецької сільської ради,
за межами населеного пункту" передано
громадянам у власність земельні
ділянки загальною площею 2,0000 га, з них,
2,0000 га - рілля, для ведення садівництва,
за рахунок земель
сільськогосподарського призначення,
які надані у власність та користування
(землі запасу), на території
Якушинецької сільської ради, за межами
населеного пункту.

Вважаючи, що значеним розпорядженням
Вінницької районної державної
адміністрації Вінницької області
порушено права територіальної громади
м. Вінниці та вимоги чинного
законодавства, положення державних
норм та правил позивач звернувся з цим
позовом до суду.

Позов ґрунтується на тому, що згідно
Генерального плану 1983р. затвердженого
Постановою Ради Міністрів УРСР від 25
липня 1987р. №259 та генерального плану
міста Вінниці, затвердженого рішенням
Вінницької міської ради від 23.11.2007р.
№1498, зі змінами від 01.02.2013р. №1140
(розробник Український державний
науково-дослідний інститут
проектування міст імені Ю.М. Білоконя
"Діпромісто"), та Плану зонування міста
Вінниці, затвердженого рішенням
Вінницької міської ради від 04.07.2008р.
№2012 встановлено, що територія передана
у власність для ведення садівництва,
згідно спірного розпорядження,
запроектована під розширення міської
території, а саме для розміщення
багатоквартирної забудови (X
мікрорайон, багатоквартирна житлова та
громадська забудова).

Задовольняючи зазначений позов суд
першої інстанції виходив з того, що при
прийняті спірного розпорядження
Вінницька районна державна
адміністрація Вінницької області
діяла не у спосіб та не в межах,
визначених чинним законодавством
повноважень.

Проте, колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
не погоджується з висновком суду
першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Приписами статті 17 Земельного кодексу
України (тепер і далі по тексту в
редакції чинній на момент виникнення
спірних відносин) унормовані
повноваження місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин.

Відповідно до абзацу першого пункту 12
Розділу 10 Перехідних положень
Земельного кодексу України, до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну
власність, та земель, зазначених в
абзацах другому та четвертому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради з урахуванням
вимог абзацу третього цього пункту, а
за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Положеннями пункту 1 статті 35
Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни України із
земель державної і комунальної
власності мають право набувати
безоплатно у власність або на умовах
оренди земельні ділянки для ведення
індивідуального або колективного
садівництва.

У відповідності до вимог статті 125
Земельного кодексу України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

При цьому, згідно з приписами частини 1
статті 126 Земельного кодексу України,
право власності на земельну
ділянку посвідчується державним
актом, крім випадків, визначених
частиною другою цієї статті.

Як встановлено судом з матеріалів
справи спірним розпорядженням №789 від
05 липня 2012 року третім особам передано
у власність земельні ділянки
загальною площею 2,0000 га, з них 2,0000 га -
рілля, для ведення садівництва, за
рахунок земель сільськогосподарського
призначення, які не надані у власність
та користування (землі запасу), на
території Якушинецької сільської ради,
за межами населеного пункту (т.1 а.с. 5-9,
29).

На зазначені земельні ділянки третім
особам видані Державні акти на право
власності на земельну ділянку (т.1 а.с.
716-735).

Враховуючи наведені обставини, суд
апеляційної інстанції вважає, що
спірне розпорядження прийняте
відповідачем в межах повноважень та у
спосіб, як це передбачено нормами
чинного законодавства, що регулює
спірні відносини.

Доводи позивача, з якими погодився суд
першої інстанції, стосовно того, що
спірним розпорядженням порушено права
територіальної громади м. Вінниці, з
підстав, що територія передана у
власність для ведення садівництва,
згідно спірного розпорядження,
запроектована під розширення міської
території, а саме для розміщення
багатоквартирної забудови (X
мікрорайон, багатоквартирна житлова та
громадська забудова), суд апеляційної
інстанції вважає необґрунтованими.

Власне згідно з пунктом 13 частини 1
статті 92 Конституції України
територіальний устрій України
визначається виключно законами
України. Під визначенням
територіального устрою потрібно
розуміти, зокрема, і визначення порядку
встановлення та зміни меж
адміністративно-територіальних
одиниць.

За приписами частини 2 статті 173
Земельного кодексу України, межі
району, села, селища, міста, району у
місті встановлюються і змінюються за
проектами землеустрою щодо
встановлення (зміни) меж
адміністративно-територіальних
одиниць. Проекти землеустрою щодо
зміни меж населених пунктів
розробляються з урахуванням
генеральних планів населених пунктів.

Рішення про встановлення і зміну меж
районів і міст приймається Верховною
Радою України за поданням Верховної
Ради Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської чи
Севастопольської міської рад (частина 1
статті 174 Земельного кодексу України).

Статтею 175 Земельного кодексу України
унормовано, що межі
адміністративно-територіальних
одиниць встановлюються в порядку та
відповідно до закону.

У відповідності до положень частини 1
статті 176 КАС України межі
адміністративно-територіальних
утворень посвідчуються державним
актом України.

Матеріали справи не містять доказів
дотримання Вінницькою міською радою
процедури зміни меж міста Вінниці
регламентованої наведеними вище
нормами Земельного кодексу України,
зокрема не надано доказів, які б
підтверджували звернення Вінницької
міської ради до Верховної Ради України
з поданням про зміну меж міста Вінниці
за рахунок земель запасу, на території
Якушинецької сільської ради, за межами
населеного пункту; проекту землеустрою
щодо зміни меж населеного пункту з
врахуванням спірної земельної
ділянки; державного акту України тощо.

Виходячи з приписів статті 19
Конституції України та приписів
статтей 69, 70, 71 КАС України, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що оскаржене розпорядження №789
від 05.07.2012 "Про передачу у власність
земельних ділянок громадянам для
ведення садівництва на території
Якушинецької сільської ради, за межами
населеного пункту" прийнято на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України, що
відповідає вимогам частини 3 статті 2
КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного
судочинства є те, що обов'язок (тягар)
доказування в спорі покладається на
відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати докази, які
свідчать про правомірність його дій.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
зазначає, що відповідач, на виконання
приписів частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, довів правомірність своїх
заперечень проти адміністративного
позову позивача, а також законність та
обґрунтованість прийнятого ним
рішення.

Натомість позивач, в порушення вимог
частини 1 статті 71 КАС України, не довів
обставини, на яких ґрунтуються його
позовні вимоги.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
Вінницький міський суд Вінницької
області є неповноважним судом для
розгляд та вирішення даної справи з
огляду на наступне.

Перелік адміністративних справ, що
підсудні місцевим загальним судам як
адміністративним судам, визначений в
частині 1 статті 18 КАС України.

Власне за приписами пункту 1 частини 1
статті 18 КАС України, місцевим
загальним судам як адміністративним
судам підсудні адміністративні справи,
у яких однією зі сторін є орган чи
посадова особа місцевого
самоврядування, посадова чи службова
особа органу місцевого самоврядування,
крім тих, які підсудні окружним
адміністративним судам.

В свою чергу, відповідно до пункту 1
частини 2 статті 18 КАС України, окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи: однією зі
сторін в яких є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська, Севастопольська міська
рада, їх посадова чи службова особа,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ щодо їх рішень,
дій чи бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Оскільки відповідачем в даній справі є
Вінницька районна державна
адміністрація, яка належить до інших
держаних органів, то вона належить до
предметної підсудності окружних
адміністративних судів, визначеної
частиною 2 статті 18 КАС України.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів
суду апеляційної інстанції вважає, що
постанова Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 червня 2014 року
по справі № 127/27702/13-а не відповідає
вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому підлягає скасуванню.

Підстави для скасування судового
рішення та ухвалення нового закріплені
в статті 202 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Приймаючи до уваги, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального права, неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору, а його
висновки не відповідають фактичним
обставинам справи, колегія суддів суду
апеляційної інстанції вважає за
необхідне, відповідно до частини 2
статті 205 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове судове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12
та ОСОБА_13 задовольнити повністю .

Постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 червня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
Вінницької міської ради до Вінницької
районної державної адміністрації,
треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9,
ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_6,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_5, ОСОБА_20, про
визнання протиправним та скасування
розпорядження, - скасувати та ухвалити
нову постанову .

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "22" серпня 2014 р. .

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Ватаманюк Р.В.