Справа № 824/2635/14-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 серпня 2014 року м. Чернівці
справа № 824/2635/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі судді
Анісімова О.В., розглянувши у порядку
письмового провадження справу за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в Хотинському
районі Чернівецької області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Хотинському районі Чернівецької
області(далі - позивач або УПФУ)
звернулось до адміністративного суду з
позовом про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
відповідач або ФОП ОСОБА_1) недоїмки зі
сплати страхового внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 656,34 грн.

Представник позивача надав клопотання,
відповідно до змісту якого просить
розглянути справу у порядку письмового
провадження. Відповідач про день, час
та місце слухання справи по суті
повідомлений належним чином, що
підтверджується відміткою про
вручення рекомендованого поштового
відправлення, однак до суду його
представник не з'явився будь-яких
клопотань чи заяв суду не надав. За
таких обставин, суд, керуючись
положеннями ч.ч.4,6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) вважає за можливим
розглянути справу у порядку письмового
провадження за наявними у справі
доказами.

Відповідно до змісту позову та
додатків до нього позовні вимоги
обґрунтовуються наступним.

ФОП ОСОБА_1 є фізичною
особою-підприємцем, доходи якого
оподатковувались за спрощеною
системою оподаткування (єдиний
податок), та згідно із положеннями
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі -
Закон № 1058-ІV), на момент виникнення
спірних правовідносин, був платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування (далі - страхові внески).
Відповідно до вимог Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" від
03.07.1998 № 727/98 (далі - Указ № 727/98) 42
відсотки від суми єдиного податку
перераховуються відділенням
державного казначейства на рахунок
органу Пенсійного фонду. Оскільки
зазначена частина єдиного податку є
меншою від суми мінімального
страхового внеску, Законом № 1058-ІV
встановлено обов'язок фізичних
осіб-підприємців, які є платниками
єдиного податку, здійснювати доплату,
розмір якої є різницею між розміром
мінімального страхового внеску та
сумою страхового внеску, сплаченого
під час перерахування на рахунок
державного казначейства суми єдиного
податку. Всупереч цьому, відповідачем
не здійснюються зазначені доплати.
Відтак, за відповідачем рахується
заборгованість за жовтень - грудень 2010
року в сумі 656,34 грн.

Позивач просить стягнути суму
заборгованості з ФОП ОСОБА_1

У зв'язку із зазначеним, на підставі
ст.106 Закону №1058, з метою сплати
заборгованості, УПФУ на адресу
відповідача направлено вимогу від
25.11.2011 р., № Ф-25, яка ним отримана 21.03.2011
року. Однак вжиті заходи не призвели до
погашення наявної заборгованості.

Відповідач заяву про визнання позову
або заперечення на позовну заяву не
надіслав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
повідомлені обставини, які є
достатніми для ухвалення законного і
обґрунтованого судового рішення, суд
дійшов висновку про те, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 58 Закону № 1058-IV
Пенсійний фонд є органом, який здійснює
керівництво та управління солідарною
системою, провадить збір, акумуляцію та
облік страхових внесків. Статтею 106
цього ж Закону у редакції, чинній на
момент виникнення боргу, встановлено
право Пенсійного фонду та його
територіальних органів звертатись до
суду з позовами про стягнення недоїмки
зі сплати страхових внесків. Крім того,
пунктом 7 "Прикінцевих та перехідних
положень" Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI
передбачено, що стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Виходячи з того, що недоїмка
відповідача виникла у період до 01 січня
2011 р., УПФУ має право звернутись з даним
позовом до суду.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_1
зареєстрована як фізична
особа-підприємець та на момент
виникнення боргу був платником єдиного
податку (а.с. 11-12).

До правовідносин стосовно сплати
страхових внесків фізичними
особами-підприємцями, які є платниками
єдиного податку, застосовувались
положення Закону №1058-ІV та Указу № 727/98,
який був чинний на момент виникнення
боргу.

Згідно із п. 3, ст. 11 Закону № 1058-IV (у
редакції, чинній на момент виникнення
боргу) фізичні особи-підприємці, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент)
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню,
тобто, вони є застрахованими особами.
Згідно із п.5, ст. 14 одночасно вони є і
страхувальниками, а в силу положень ст.
15 зазначеного Закону є платниками
страхових внесків.

Пунктом 2 Указу № 727/98 встановлено, що
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа сплачує єдиний податок
щомісяця не пізніше 20 числа наступного
місяця на окремий рахунок відділень
Державного казначейства України.
Відділення Державного казначейства
України наступного дня після
надходження коштів перераховують 42
відсотка суми єдиного податку до
Пенсійного фонду України. Тобто,
визначена частина суми єдиного податку
перераховується до Пенсійного фонду як
страховий внесок, що сплачується
фізичною особою підприємцем, яка
перебуває на спрощеній системі
оподаткування. Відповідно до ч.2 Указу
№727/98 ставка єдиного податку для
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб встановлюється
місцевими радами за місцем їх
державної реєстрації залежно від виду
діяльності і не може становити менше 20
гривень та більше 200 гривень на місяць.

Відповідно до п. 2, розділу І Закону
України "Про внесення змін до законів
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 8
липня 2010 року № 2461-VI змінено підпункт 4,
п. 8 XV "Прикінцевих положень" Закону №
1058-IV. Відповідно до зазначених змін
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом. При цьому сума
страхового внеску з урахуванням
частини фіксованого або єдиного
податку, що перерахована до Пенсійного
фонду України, повинна становити не
менше мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Суми вказаних доплат розраховуються
відповідно до Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1.

З 01.10.2010 року розмір мінімального
страхового внеску складав - 301,12 грн., з
01.12.2010 року - 306,10 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що розмір страхових внесків,
який включається до суми єдиного
податку та перераховується в
подальшому до Пенсійного фонду, є
меншим від встановленого законом
розміру обов'язкового до сплати
мінімального страхового внеску.
Враховуючи це, законодавець встановив
обов'язок для фізичних
осіб-підприємців, які перебувають на
спрощеній системі оподаткування, з
урахуванням сплаченої суми страхового
внеску у складі єдиного податку
здійснювати доплату страхових внесків,
внаслідок чого загальна сума
страхового внеску, сплачена таким
суб'єктом підприємницької діяльності,
дорівнюватиме сумі мінімального
страхового внеску, встановленого
Законом.

Враховуючи, що доплата страхового
внеску за своєю правовою суттю є
страховим внеском, то порядок, строки
її обчислення, нарахування і виплати, а
також процедура примусового стягнення
регулюються тими ж правовими нормами,
що застосовуються у випадку
нарахування, обчислення, сплати та
стягнення страхових внесків.
Відповідно до ч. 6, ст. 20 Закону № 1058-IV,
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Для
фізичних осіб-підприємців базовим
звітним періодом є квартал. Таким
чином, строк сплати страхових внесків
за 2010 рік настав.

Судом встановлено, що УПФУ нараховано
ФОП ОСОБА_1 суму по сплаті страхових
внесків за жовтень-грудень 2010 року у
розмірі 656,34 грн. На момент розгляду
справи у суді відповідач наявну
заборгованість по сплаті страхових
внесків не погасив. Тобто, з
викладеного слідує, що борг ФОП ОСОБА_1
по страховим внескам складає 656,34 грн.,
що зокрема підтверджується карткою
особового рахунку. На підставі ч. 2, ст.
106 цього ж Закону сума вчасно не
сплачених страхових внесків
відповідача визнається недоїмкою.

УПФУ в порядку, визначеному ст.106 Закону
№ 1058-IV сформовано та надіслано
відповідачеві вимогу про сплату боргу
№Ф-25 від 25.01.2011 р. Згідно із положеннями
цієї ж статті боржник протягом 10
робочих днів з дня отримання таких
вимог має право оскаржити її до
виконавчої дирекції Пенсійного фонду
або до суду, узгодити її з УПФУ у
порядку, встановленому Пенсійним
фондом, або сплатити суму боргу,
вказану у вимозі. Із наявних матеріалів
справи випливає, що ФОП ОСОБА_1 не
вчинила жодної з вище перелічених дій.
Відтак, строк, встановлений Законом №
1058-IV на оскарження вимог про сплату
боргу, сплив. Таким чином, відповідач
зобов'язаний сплатити нараховані йому
суми доплати до страхових внесків за
період жовтень-грудень 2010 р.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що недоїмка відповідача зі сплати
страхових внесків підлягає стягненню,
а тому позов необхідно задовольнити у
повному обсязі.

Керуючись статтями 11, 71, 79, 86, 94, 158-162, 183-2
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов управління Пенсійного фонду
України в Хотинському районі
Чернівецької області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про
стягнення недоїмки зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у сумі 656
(шістсот п'ятдесят шість) грн. 34 коп. -
задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на користь управління Пенсійного фонду
України в Хотинському районі
Чернівецької області недоїмку зі
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у сумі 656 (шістсот
п'ятдесят шість) грн. 34 коп.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
О.В. Анісімов