Справа № 373/2090/14-а
Суддя: Овдієнко К. М.
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/2090/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року о 12 год. 30 хв.
Суддя Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області,
що діє як адміністративний суд,
Овдієнко К.М.

розглянувши у порядку скороченого
провадження в м.
Переяславі-Хмельницькому справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити дії, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
просить визнати незаконними дії
відповідача щодо застосування ним під
час нарахування (перерахунку) йому
щорічної допомоги на оздоровлення
положень Бюджетних законів, а також
підзаконних нормативно-правових актів,
якими у порушення та розріз
встановлених Конституцією і Законами
України вимог і норм, визначено розміри
вказаних компенсаційних виплат для
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, в значно
менших розмірах, ніж передбачено ст.48
Закону № 796 для відповідної категорії
громадян; визнати бездіяльність
відповідача щодо нарахування,
перерахунку та виплати йому
неотриманих та недоотриманих сум
щорічної допомоги на оздоровлення,
передбачених статтею 48
Закону № 796 протиправною; зобов'язати
відповідача провести йому нарахування,
перерахунок та виплату суми щорічної
допомоги на оздоровлення на підставі, у
порядку та розмірах, встановлених
Законом № 796 у редакції діючих Законів
№ 230/96 від 06 червня 1996 року, №
563 від 25 березня 1999 року, № 2638 від 11
липня 2001 року та пов'язаними із ним
Законами, а саме в розмірі 5 (п'яти)
мінімальних заробітних плат, за період
з 1996 року і до моменту розгляду справи,
з урахуванням виплачених сум щорічної
допомоги на оздоровлення; зобов'язати
відповідача в подальшому нараховувати
та виплачувати йому щорічну допомогу
на оздоровлення у зазначеному розмірі
та згідно вказаних законів; стягнути з
відповідача у порядку негайного
виконання на його користь суму боргу за
компенсаційними виплатами, що виникла
за весь період порушення та
невиконання відповідачем вимог
Конституції та ст.48 Закону № 796, а
також розглянути справу в порядку
скороченого провадження.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що відповідач мав
виплачувати йому, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії,
відповідно до ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат. В
порушення вимог зазначеного закону
відповідач виплатив йому допомогу на
оздоровлення в неповному розмірі.

19.08.2014 року відповідач надіслав
заперечення проти позову, в яких позов
не визнав, посилаючись на те, що виплата
зазначеної допомоги на оздоровлення
проводилася відповідно до постанов
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 р., № 562 від 12.07.2005 р. в межах
кошторисів відповідно до Закону про
"Державний бюджет" на відповідний рік.

Судом встановлено, що має місце спір
фізичної особи з суб'єктом владних
повноважень (Управлінням праці та
соціального захисту населення
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області) щодо окарження розміру
виплаченої допомоги на оздоровлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" - учасникам
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС 2 категорії, які стали інвалідами, в
тому числі інвалідам 3 групи,
виплачується щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання
органом соціального захисту населення.
Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Як встановлено, позивач ОСОБА_2 є
особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 2 категорії -
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильськїй АЕС, і має право на
пільги і компенсації, встановлені
законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" для осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З наданої відповідачем довідки
встановлено, що позивач перебуває на
обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області з січня 2011 року і отримав
допомогу на оздоровлення за 2011, 2012 та
2013 роки в розмірі 100 грн. щорічно.
Виплати здійснені: за 2011 рік - в
листопаді 2011 року, за 2012 рік - в січні 2013
року, за 2013 рік - в грудні 2013 р. За 2014
рік виплата допомоги на оздоровлення
не проводилася.

Позивач просить провести перерахунок
та виплату зазначених виплат з 1996 року
по час розгляду справи, з урахуванням
виплачених сум. Як вбачається з наявних
в матеріалах справи письмових доказів,
на обліку у відповідача він перебуває з
січня 2011 року, тому право вимоги
виплати цієї допомоги відповідачем у
нього виникло з 2011 року.

З цих підстав його позовні вимоги за
період з 1996 року по 2011 рік задоволенню
не підлягають.

Законом України від 22.12.2011 р. N 4282-VI
установлено, що у 2012 році норми і
положення статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на
2012 рік.

Аналогічні норми були встановлені й
на 2013 рік згідно із Законом України від
06.12.2012 р. N 5515-VI.

Відповідно до Постанови КМ України
від 26.07.1996 р. № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
розмір одноразової компенсації за
шкоду, заподіяну здоров'ю, для
інвалідів ІІІ групи становить 100
гривень.

Норми даної постанови суперечать
вимогам ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Законом України № 321 від 05.10.2006 р.
внесено зміни до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зокрема
доповнено його ст. 71, згідно з якою дія
положень цього закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до нього.

Пунктом 1 ст. 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються права та свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод, основні обов'язки
громадянина.

Відповідно до ст. 22 Конституції
України, права і свободи людини і
громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру допомоги та
одноразової компенсації позивачеві
застосуванню підлягають ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не Постанова Кабінету Міністрів
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12.07.2005 р № 562, яка звужує
обсяг встановлених законом прав.

Проаналізувавши всі вищезазначені
нормативно-правові акти в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
наявність порушення прав позивача з
боку відповідача на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення в період з 01
січня 2011 року (момент поставлення
позивача на облік) по 01 січня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах
строку звернення до адміністративного
суду, встановленого законом» означає,
що позов має подаватися лише в тих
межах часу, які встановлені законом.
Крім того, можливість захисту прав та
інтересів залежить від дотримання
строків, встановлених на цей випадок
законом.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України,
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Позивач не просить поновити строк
звернення до суду, оскільки відповідно
до ст. VI Віденської конвенції про
цивільну відповідальність за ядерну
шкоду, яка передбачає строк позовної
давності за вимогами про відшкодування
ядерної шкоди, завданої здоров'ю, в
тридцять років, а відповідно до Закону
України «Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку»
громадяни, здоров'ю та майну яких
завдано шкоди, зумовленої негативним
впливом іонізуючого випромінювання
під час використання ядерної енергії,
мають право на її відшкодування в
повному обсязі відповідно до
законодавства, право на подання позову
про відшкодування шкоди не обмежується
строком давності.

Однак, відповідно до ст. 72 Закону
України «Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку»,
відповідальність за ядерну шкоду несе
оператор, тобто експлуатуюча
організація - призначена державою
юридична особа, яка здійснює
діяльність, пов'язану з вибором
майданчика, проектуванням,
будівництвом, введенням в
експлуатацію, експлуатацією, зняттям з
експлуатації ядерної установки або
вибором майданчика, проектуванням,
будівництвом, експлуатацією, закриттям
сховища для захоронення радіоактивних
відходів, забезпечує ядерну та
радіаційну безпеку і несе
відповідальність за ядерну шкоду.

Жодна особа, крім оператора, не несе
відповідальності за ядерну шкоду, за
винятком випадків, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 73 цього Закону,
відповідальність за шкоду, спричинену
Чорнобильською катастрофою,
встановлюється законом.

Отже, за таких обставин, суд вважає, що
посилання позивача на норми Закону
України «Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку» та
норми Віденської конвенції про
цивільну відповідальність за ядерну
шкоду, як на обґрунтування не порушення
ним строку звернення до суду не може
бути взяте до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до
адміністративного суду за захистом
прав з порушенням шестимісячного
строку звернення щодо вимог по всіх
виплатах (07.08.2014).

Таким чином, вимоги про перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення з 2011 по 2013 роки
задоволенню не підлягають, в зв'язку з
пропущенням позивачем строку
звернення до суду.

За частиною 1 ст.100 КАС України,
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

У надісланих заперечень відповідач
наполягав на застосуванні норм ст.100
КАС України та просив відмовити
позивачу в задоволенні позову.

Тобто, внаслідок пропущення строків
звернення до адміністративного суду
для позивача наступають негативні
юридичні наслідки.

Вимоги позивача про зобов'язання
відповідача в подальшому нараховувати
та виплачувати йому щорічну допомогу
на оздоровлення відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», задоволенню не
підлягають, оскільки доказів порушень
прав, свобод та інтересів ОСОБА_2
відповідачем в майбутньому немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень (наявних на час звернення до
суду) з боку органів державної влади.

Зважаючи на вищезазначене,
проаналізувавши всі докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову в повному
обсязі.

На підставі ст.ст. 48, 71 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст.73
Закону України «Про використання
ядерної енергії та радіаційну
безпеку», керуючись
ст.ст.2,10,11,71,99,100,160,162,183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішення за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Переяслав-Хмельницький міськрайонний
суд з одночасним надісланням її копії
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови

СУДДЯ: