Справа № 2а-9967/10/0870
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року м. Київ
К/9991/94669/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Токмацької
об'єднаної державної податкової
інспекції Запорізької області

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року

у справі № 2а-9967/10/0870

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Токмацької об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області

про визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3; позивач)
звернулась до суду з позовом до
Токмацької об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області (далі - Токмацька ОДПІ
Запорізької області; відповідач) про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення № /0/1705/Л/172-16
від 19 липня 2010 року.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 26 січня
2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано ненаданням ФОП ОСОБА_3
доказів на підтвердження використання
придбаних товарно-матеріальних
цінностей у власній господарській
діяльності.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3
задоволено. Постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 26
січня 2011 року скасовано та прийнято
нову постанову, якою адміністративний
позов задоволено. Податкове
повідомлення-рішення № /0/1705/Л/172-16
від 19 липня 2010 року визнано
протиправним та скасовано.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, відповідач
оскаржив його в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року та залишення в
силі постанови Запорізького окружного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну документальну
перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01 квітня
2007 року по 31 березня 2010 року, за
результатами якої складено акт
№ 314/172/НОМЕР_1 від 06 липня
2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0/1705/Л/172-16 від 19 липня 2010
року, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 13 698,00 грн. (9
132,00 грн. - основний платіж,
4 566,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

За результатами неодноразового
адміністративного оскарження, скарги
ФОП ОСОБА_3 залишено без
задоволення, а спірне податкове
повідомлення-рішення - без змін.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) з огляду на
безпідставне віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаних запасних частин, профілюючих
труб, хлібного фургону, КПП в зборі,
двигуна в зборі для автомобіля,
суборендованого ФОП ОСОБА_3 на підставі
договору від 01 березня 2008
року, укладеного з Приватним
підприємцем ОСОБА_4.

Вказаного висновку податковий
орган дійшов у зв'язку з відсутністю
доказів використання ФОП ОСОБА_3
придбаних товарно-матеріальних
цінностей у власній господарській
діяльності.

При цьому під використанням у
господарській діяльності відповідач в
акті перевірки № 314/172/НОМЕР_1 від 06
липня 2010 року мав на увазі виключно
подальшу реалізацію суб'єктом
підприємницької діяльності придбаних
запасних частин.

Задовольняючи адміністративний
позов, суд апеляційної інстанції
виходив з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Як з'ясовано судом апеляційної
інстанції, суборендований у ПП ОСОБА_4
вантажний автомобіль в охоплений
перевіркою період використовувався
позивачем у власній господарській
діяльності, що контролюючим органом не
заперечується.

01 квітня 2008 року між сторонами укладено
додаткову угоду № 1 до договору
суборенди від 01 березня 2008 року, згідно
з умовам якої на ФОП ОСОБА_3 покладено
обов'язок фінансувати витрати,
пов'язані з профілактичним
обслуговуванням, поточним та
капітальним ремонтом транспортного
засобу.

На підтвердження фактичного придбання
запасних частин та їх встановлення на
суборендований автомобіль позивачем
долучено до матеріалів справи належним
чином оформлені рахунки, видаткові та
податкові накладні, акти списання
товарно-матеріальних цінностей.

Вказані докази в повній мірі
спростовують доводи податкового
органу про неправомірність формування
в розглядуваній ситуації ФОП ОСОБА_3
податкового кредиту з податку на
додану вартість при придбанні запасних
частин.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року такою, що прийнята
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Токмацької об'єднаної
державної податкової інспекції
Запорізької області відхилити, а
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.