Справа № 2а-2869/12/0970
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 р.
м.Львів
Справа № 876/14/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Коваля Р.Й..

суддів
Гудима Л.Я.,

Макарика В.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу державного
підприємства Міністерства оборони
України «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 01
листопада 2012 року в адміністративній
справі № 2а-2869/12/0970 за позовом
управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі до державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» в особі
Тернопільського управління
виробничо-технологічної комплектації
про відшкодування витрат з виплати та
доставки пільгових пенсій,

В С Т А Н
О В И В :

У вересні 2012 року управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
(далі - УПФУ в м.Тернополі) звернулося до
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду із вказаним
позовом та просило стягнути з
державного підприємства Міністерства
оборони України «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» (далі - ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат») на свою користь
заборгованість з фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» в сумі 7783,61 грн за період
з 01.05.2012 р. по 31.07.2012 р.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 01
листопада 2012 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятою
постановою, її оскаржило ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» яке вважає, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Тому просило
скасувати постанову суду першої
інстанції.

Вимоги апеляційної скарги
обгрунтовано тим, що Тернопільське
управління виробничо-технологічної
комплектації (далі - Тернопільське
УВТК) здійснює свою діяльність на
принципах госпрозрахунку, має
розрахунковий рахунок у банку; воно є
платником податку, здійснює
відшкодування витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, тому
стягнення повинно проводитись за
рахунок коштів, що належать останньому.

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
клопотань про розгляд справи за їх
участю не подали, тому відповідно до
пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів вважає можливим
здійснювати розгляд справи у
письмовому провадженні за наявними у
ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що дана
апеляційна скарга є безпідставна і не
належить до задоволення з наступних
міркувань.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, Тернопільське УВТК
є підрозділом ДП «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» і є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та збору на обов'язко-ве
державне пенсійне страхування.

Зазначеній особі направлялись
розрахунки фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за період з 01.05.2012 року по 31.07.2012 року,
згідно із якими Тернопільське УВТК
допустило заборгованість по пільгових
пенсіях, призначених колишнім
працівникам ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідно
до ч.2 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон № 1058-IV) в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів «б» -
«з» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон №
1788-XII), яка утворилась за період з 01.05.2012
року по 31.07.2012 року та становить 7783,61
грн.

За змістом пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, роботах з особливо шкідливими
й важкими умовами праці за списком № 1
та на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці за списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше, мали
право на пенсію на пільгових умовах або
за вислугу років, здійснюється згідно з
окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди. До
запровадження пенсійного забезпечення
через професійні та корпоративні фонди
особам, зазначеним в абзаці першому
цього пункту, пенсії призначаються за
нормами Закону № 1058-IV в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом № 1788-XII. У
цьому випадку розміри пенсій
визначаються відповідно до статті 27 та
з урахуванням норм статті 28 Закону №
1058-IV. При цьому зберігається порядок
покриття витрат на виплату і доставку
цих пенсій, що діяв до набрання
чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Законом №
1058-IV питання щодо відшкодування витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів «б» -
«з» статті 13 Закону № 1788-XII, було
врегульовано Законом України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 400/97-ВР),
відповідно до пунктів 1 та 2 статті 1
якого відповідач є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне
забезпечення.

Згідно ж з абзацом четвертим пункту 1
статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів «б» - «з» статті
13 Закону № 1788-XII до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону.

У абзаці третьому пункту 1 статті 4
Закону № 400/97-ВР встановлено ставку на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 100 відсотків від
об'єкта оподаткування, визначеного
абзацом четвертим пункту 1 статті 2
цього Закону.

Рішення суду першої інстанції про
задоволення позову мотивоване тим, що
наявність заборгованості відповідача
перед УПФУ в м.Тернополі підтверджена
розрахунками фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
виданих УПФУ в м.Тернополі, розрахунком
заборгованості по відшкодуванню
пільгових пенсій, та іншими
матеріалами справи. При цьому,
відповідачем не надано суду доказів
сплати цієї заборгованості.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає правильними висновки суду
першої інстації про обов'язок
відповідача відшкодувати позивачу
витрати на виплату і доставку пенсій,
призначених працівникам відповідача
відповідно до пунктів «б» - «з» частини
першої статті 13 Закону № 1788-XII.

З приводу доводів апеляційної скарги
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до частини четвертої статті
64 Господарського кодексу України
підприємство має право створювати
філії, представництва, відділення та
інші відокремлені підрозділи,
погоджуючи питання про розміщення
таких підрозділів підприємства з
відповідними органами місцевого
самоврядування в установленому
законодавством порядку. Такі
відокремлені підрозділи не мають
статусу юридичної особи і діють на
основі положення про них,
затвердженого підприємством.

Крім того, згідно зі статтями 1, 21
Господарського процесуального кодексу
України, статтями 80, 95 Цивільного
кодексу України філії та
представництва не є юридичними
особами, а тому не можуть бути
сторонами у справі.

Як видно із пункту 1.7 Положення
Тернопільського УВТК, всі відносини, в
яких Тернопільське УВТК виступає
позивачем або відповідачем в суді,
здійснюються тільки через ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» або за його
дорученням.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції в тому, що належним
відповідачем в даній справі є ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат», оскільки
Тернопільське УВТК не має статусу
юридичної особи та не може бути
стороною у справі.

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було, тому
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В
:

Апеляційну скаргу державного
підприємства Міністерства оборони
України «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2012 року в адміністративній справі №
2а-2869/12/0970 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
Р.Й.Коваль

Судді
Л.Я.Гудим

В.Я.Макарик