Справа № 2-а-767/11/1512
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-767/11/1512

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Куриленко О.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Головного Управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області на постанову Київського
районного суду м. Одеси від 15 березня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Головного Управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області про визнання рішення
протиправним та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Головного Управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області, в якому просив визнати відмову
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області від 28.12.2010
року №2821/С-11 у здійсненні перерахунку
пенсії з 01.01.2000 року протиправною;
зобов'язати відповідача провести
перерахунок пенсії з урахуванням його
права на щомісячне підвищення пенсії у
розмірах:

- 150% мінімальної пенсії за віком - у
період з 01.01.2000 року по 26.01.2004 року;

- 350% мінімальної пенсії за віком - у
період з 26.01.2004 року по 22.04.2004 року;

- 400% мінімальної пенсії за віком - у
період з 22.04.2004 року по 31.12.2005 року,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
законами України на відповідний рік, та
починаючи з 01 січня 2006 року, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком з
наступними її змінами згідно законів
України, з виплатою різниці між
перерахованим розміром пенсії та
фактично отриманим.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив про порушення відповідачем ч.4
ст.12, ч.3 ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року №3551-ХІ1 (в редакції Закону України
№458/95-ВР від 23.11.1995, із змінами,
внесеними згідно із Законом України
№488/95--ВР від 22.12.1995р.) (далі - Закон),
відповідне до яких учасникам бойових
дій, інвалідам війни І групи та II групи
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання, що виплачується замість
пенсії підвищуються відповідно на 150%,
350% 400% мінімальної пенсії за віком,
розмір якої відповідно до вимог
чинного законодавства та принципів
закладених в Конституції України та
нормах міжнародного права повинен бути
не меншим ніж прожитковий мінімум для
осіб, які втратили працездатність.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 15 березня 2011 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано відмову Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Одеській області від 28.12.2010 року №
2821/С-11 у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку
пенсії з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року
протиправною. Зобов'язано Головне
Управління Пенсійного фонду України
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1. ід. номер НОМЕР_1)
щомісячне підвищення до пенсії як
ветерану війни - учаснику бойових дій у
розмірі 150%, як інваліду війни II групи - у
розмірі 350%, як інваліду війни І групи - у
розмірі 400% мінімальної пенсії за віком
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність за період з 01.01.2000 року
по 31.12.2005 року а саме:

- з 01.01.2000 року по 31.12.2000 року -
щомісячно у розмірі 324,84 гривень;

- з 01.01.2001 року по 31.12.2001 року -
щомісячно у розмірі 373,15 гривень;

- з 01.01.2002 року по 31.12.2002 року -
щомісячно у розмірі 402,00 гривень;

- з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року -
щомісячно у розмірі 402,00 гривень;

- з 01.01.2004 року по 26.01.2004 року -
щомісячно у розмірі 427,03 гривень;

- з 26.01.2004 року по 22.04.2004 року -
щомісячно у розмірі 996,41 гривень;

- з 22.04.2004 року по 31.12.2004 року -
щомісячно у розмірі 1138,76 гривень.

- з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року -
щомісячно у розмірі 1328,00 гривень, за
виключенням виплаченої частини
підвищення пенсії. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням Головне
Управління Пенсійного фонду України в
Одеській області подало апеляційну
скаргу, у якій зазначає, що судом першої
інстанції при вирішенні справи
порушено норми матеріального права, а
також допущено неповне з'ясування
обставин справи, у зв'язку з чим
ставиться питання про скасування
постанови суду першої інстанції з
прийняттям нової постанови суду про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 повністю.

Судом першої інстанції справа була
розглянута в порядку скороченого
провадження, в зв'язку з чим, відповідно
до ч. 8 ст. 183-2 КАС України апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції розглядається апеляційним
судом в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції та
приймає нову з підстав, передбачених
ст.202 КАС України.

Так, колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_1 з 31.01.2000 року по 26.01.2004 року мав
статус учасника бойових дій, що
підтверджується посвідченням Серії
НОМЕР_2 від 31.01.2000 року, з 26.01.2004 року
отримав статус інваліда ІІ групи
внаслідок загального захворювання, що
підтверджується довідкою МСЕ від 26.01.2004
року № 010061, з 22.04.2004 року отримав статус
інваліда 1 групи внаслідок загального
захворювання, що підтверджується
довідкою МСЕ від 22.04.2004 року №088920, з
11.11.1998 року по 31.10.2003 року мав статус
учасника бойових дій. З 31.10.2003 року
отримав статус інваліда 1 групи
внаслідок загального захворювання
зору.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» до інвалідів
війни належать також інваліди з числа
учасників бойових дій під час Великої
Вітчизняної Війни, які стали
інвалідами внаслідок загального
захворювання.

Частиною 4 статті 12 наведеного Закону
передбачалось підвищення пенсії для
учасників бойових дій у розмірі 150%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону інвалідам
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання, що виплачується
замість пенсії підвищуються: інвалідам
1 групи - у розмірі 400% мінімальної
пенсії за віком, 2 групи - 350 %
мінімальної пенсії за віком, 3 групи - 200
% мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду щодо необхідності
задоволення позовних вимог за період з
01.01.2000 року по 31.12.2005 року з наступних
підстав.

Вимоги про зобов'язання суб'єкта
владних повноважень здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії як ветерану війни та як інваліду
війни 1 групи є публічно-правовими, а не
цивільно-правовими. У зв'язку з цим до
таких вимог правила позовної давності,
встановлені главою 19 Цивільного
кодексу України, не застосовуються.

Не підлягають застосуванню до таких
вимог положення частини другої статті
46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», частини другої статті 87
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», оскільки зазначені
приписи встановлюють строки виплати
нарахованих пенсій за минулий час і не
визначають строки призначення і
нарахування пенсій.

З огляду на викладене під час вирішення
питання щодо дотримання строку
звернення до адміністративного суду з
позовами про нарахування та виплату
підвищення до пенсії ветеранам війни -
учасникам бойових дій, інвалідам війни,
застосуванню підлягають норми статті 99
КАС України.

Згідно до вимог ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні справи
вірно застосував норми законодавства,
однак не врахував, що позивачем було
пропущено строк звернення до суду з
вимогами за період з 01.01.2000 року по
31.12.2005 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскільки позов був поданий 12.02.2011 року,
суд першої інстанції, у відповідності
до вимог ч.2 ст.99 та ч.1 ст.100 КАС України,
повинен був не розглядати позовні
вимоги позивача, а залишити їх без
розгляду.

Враховуючи, що судом першої інстанції
порушені норми процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, судова колегія, керуючись ч. 1
ст. 203 КАС України вважає необхідним,
скасувати постанову суду першої
інстанції, а позов ОСОБА_1 до Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Одеській області про визнання рішення
протиправним та зобов'язання вчинити
певні дії залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 183-2, 184, 195, 197, 198, 203, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Одеській області - задовольнити
частково.

Постанову Київського районного суду м.
Одеси від 15 березня 2011 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Головного Управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області про визнання рішення
протиправним та зобов'язання вчинити
певні дії - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Головного Управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області про визнання рішення
протиправним та зобов'язання вчинити
певні дії - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає згідно ч. 10 ст.
183-2 КАС України.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов