Справа № 805/4833/14
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Зінченко О.В.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
справа №805/4833/14

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Міронової Г.М.,
суддів Василенко Л.А., Геращенка І.В.,
розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року у справі № 805/4833/14 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерекспорт Трейд»
до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
недійсним та скасування податкового
повідомлення-рішення форми «В4» №
від 09 квітня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.04.2014 року звернувся до
суду з адміністративним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідачем було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерекспорт Трейд»
з питань правильності визначення,
повноти нарахування та своєчасності
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинах з: ФГ «МК СТЕП» (до
переіменування - ФГ «БОНА ДЕА») за
вересень 2013 року та жовтень 2013 року, ФГ
«Скутельник А.О.» за вересень 2013 року,
за результатами якої складено акт
від 28 березня 2014 року № 727/05-64-22-01/38033650.
На підставі зазначеного акта
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення від 09.04.2014 року №
про зменшення від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 404644,00 грн. Позивач
вважає, що зазначене рішення не
відповідає вимогам чинного
законодавства і суттєво порушують його
права та законні інтереси, а тому
просив суд визнати таке рішення
недійсним та скасувати.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 24 червня
2014 року у справі № 805/4833/14
адміністративний позов задоволено
повністю.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області форми «В4» № від 09 квітня
2014 року.

Не погодившись з судовим рішенням суду
першої інстанції, відповідач звернувся
з апеляційною скаргою і просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначав, що оскаржувана постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт посилається на положення ст.
ст. 138, 139, 198, 200, 201 Податкового кодексу
України, ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
та зазначає, що порушення, які були
встановлені в ході перевірки ТОВ
«Інтерекспорт Трейд», полягають у
недоведеності реального здійснення
господарських операцій між позивачем
та ФГ «Бона Деа», ФГ «Скутельник А.О.» з
урахуванням неможливості фактичного
відбуття, оскільки у останніх відсутня
необхідна матеріальна база для
здійснення будь-якого виду діяльності,
що робить фактичне виконання умов
угод неможливим, тобто операції
господарствами здійснювалися лише на
папері.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини
першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, так як не прибула жодна з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін, з
наступних підстав.

Судом першої та апеляційної
інстанції встановлено наступне.

У період з 18 по 24 березня 2014 року
Державною податковою інспекцією у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Інтерекспорт Трейд» з
питань правильності визначення,
повноти нарахування та своєчасності
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинах з: ФГ «МК «Степ» (до
перейменування ФГ «Бона Деа», ) за вересень 2013 року та
жовтень 2013 року та ФГ «Скутельник А.О.»
() за вересень 2013 року. За
наслідком проведення перевірки 28
березня 2014 року податковою інспекцією
складений акт № 727/05-64-22-01/38033650 (том 1 а.с.
14-39).

В акті перевірки вказано на порушення
позивачем п.п. 198.1-198.3. ст. 198, п.п. 200.1, 200.4
ст. 200, п.п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
залишок від'ємного значення податку на
додану вартість, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду в сумі 404 644,00 грн.
за жовтень 2014 року та завищення
від'ємного значення різниці поточного
звітного податкового періоду, що
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (ряд. 20.2)
податкової декларації з податку на
додану вартість за жовтень 2014 року у
розмірі 161 394,00 грн. (том 1 а.с. 38).

Зі змісту акту перевірки вбачається, що
вказані висновки вмотивовані
недостатністю наданих до перевірки
документів для встановлення
реальності здійснення та повноти
відображення в обліку вчинених
правочинів та їх відповідності
приписам податкового законодавства та
відомостями акту Жовтневої об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області №
17/14-20-22-.12.2013 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки
фермерського господарства «БОНА ДЕА» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість щодо відображення правових
відносин з контрагентами -
постачальниками за липень - жовтень 2013
року, та покупцями за період з 1 липня 2013
року по 31 жовтня 2013 року та акту
Могилів-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області № 003/2201/34276610 від 05
лютого 2013 року «Про неможливість
проведення зустрічної звірки
Фермерського господарства «Скутельник
А.О.» щодо підтвердження господарських
взаємовідносин із контрагентами за
період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013
року, яким сформовано податковий
кредит.

На підставі акту перевірки
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09 квітня 2014
року № , яким зменшено позивачу
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість в сумі 404 644,00
грн. за жовтень 2013 року (том 1 а.с. 13).

Проблемним питання даного спору
є правомірність сумніву податкового
органу щодо реальності господарських
операцій, укладених позивачем з його
контрагентами та наявність підстав для
виникнення права на податковий кредит
та визначення податкових зобов'язань.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону
України № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі - Закон № 996) фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні документи повинні мати
такі обов'язкові реквізити:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ,
назва документа (форми), дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції (пункт 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704).

З 01 січня 2011 року відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулює
Податковий кодекс України.

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності із статтею 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2).

Податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3); не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно до ст. 200 ПК України,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду (п. 200.1). При
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (п. 200.2).

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3).

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду (п. 200.4).

Відповідач у висновках до акту
перевірки від 28 березня 2014 року №
727/05-64-22-01/38033650 неправомірне визначення
позивачем до сплати суми податку на
додану вартість обґрунтовує
порушенням з боку позивача порядку
формування податкового кредиту з ПДВ
за операціями з ФГ "МК «Степ» (до
перейменування ФГ «Бона Деа») та
жовтень 2013 року та «ФГ «Скутельник А.О.»
у зв'язку із неможливістю фактичного
здійснення вказаними суб'єктами
господарювання господарських
операцій через відсутність майна та
інших матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для здійснення
операцій з купівлі-продажу;
відсутністю необхідних умов для
досягнення результатів економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
трудових ресурсів, основних фондів,
складських приміщень, транспортних
засобів; та вказує, що правочини не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними,
вказане ґрунтується на висновках інших
податкових органів щодо порушення норм
податкового законодавства
контрагентами позивача.

З такою позицією колегія суддів
не може погодитися, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи,
зокрема, декларацією за вересень 2013
року та додатками до неї підтверджено
включення до складу податкового
кредиту вересня 2013 року податку на
додану вартість в сумі 265 142,09 грн. на
підставі податкових накладних, виданих
ТОВ «БОНА ДЕА» (ІПН 09) та в сумі 139
501,53 грн. на підставі податкових
накладних, виданих ФГ «Скутельник
А.О.» (ІПН 20). Згідно декларації з
податку на додану вартість за жовтень
2013 року та додатків до неї підтверджено
включення до складу податкового
кредиту податку в сумі 161 393,80 грн. на
підставі податкових накладних,
виданих ТОВ "БОНА ДЕА" (ІПН 09) (том 1
а.с. 40-43).

На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій з
придбання товарно-матеріальних
цінностей від ТОВ «БОНА ДЕА» позивач
надав наступні документи: копію
договору постачання продукції № 3009/13-1
від 30 вересня 2013 року із специфікаціями
до нього, видаткову накладну № 0000193 від
30 вересня 2013 року, податкову накладну
№ 81/2 від 30 вересня 2013 року, видаткову
накладну № РН-0000197 від 1 жовтня 2013 року,
податкову накладну № 1 /2 від 1 жовтня 2013
року (том 1 а.с. 44-47, 55, 58, 59, 60).

Фактичне отримання товару за договором
№ 3009/13-1 від 30 вересня 2013 року відбулося
у місці його постачання - зернового
складу ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України») с. Новополтавка, Миколаївська
обл., Новобугський район), на
підтвердження чого позивачем надано
складську квитанцію на зерно № 000028 від
30 вересня 2013 року, згідно якої зерновий
склад прийняв на себе зобов'язання у
збереженні соняшника до 10 червня 2014
року, а також докази погашення вказаної
складської квитанції (том 1 а.с. 48, 213).

Оплата за товар здійснювалася у
безготівковій формі шляхом
перерахування позивачем грошових
коштів на розрахунковий рахунок ФГ
«Бона-Деа», що підтверджено
відповідними платіжними дорученнями
№ 705 від 01 жовтня 2013 року, № 709 від 02
жовтня 2013 року, № 754 від 09 жовтня 2013
року (том 1 а.с. 50-51).

На підтвердження реальності відбуття
господарських операцій з придбання
товарно-матеріальних цінностей від ФГ
«Скутельник О.А.» позивач надав договір
постачання № 2-2708/13С від 27 серпня 2013
року із специфікаціями до нього,
видаткові накладні № 00000275 від 10
вересня 2013 року , № С-00000276 від 10 вересня
2013 року, № С-00000605 від 19 вересня 2013 року,
№ С-00000606 від 19 вересня 2013 року,
податкові накладні № 13/2 від 10 вересня
2013 року, № 14/2 від 10 вересня 2013 року, № 40/2
від 19 вересня 2013 року, № 41/2 від 19
вересня 2013 року, товарно-транспортні
накладні, платіжні доручення на
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок ФГ «Скутельник О.А» (том 1 а.с.
63-68, 70, 73-75, 77, 81, 85, 71, 78, 82, 86, 88-115, 121-127, 189-211).

Крім цього, позивачем надано документи
стосовно подальшого використання
придбаного соняшника у ФГ «Скутельник
О.А.» та ФГ «Бона-Деа» у подальшій
власній господарській діяльності (том 2
а.с. 8-45, 131-146).

Отже, колегія суддів вважає
доведеним факт реальності
господарських операцій з
контрагентами та вважає за потрібне
наголосити, що у податковому праві
визнається критерій добросовісності
платника, який передбачає законність
дій платника у сфері податкових
правовідносин (у тому числі і щодо
формування даних податкового обліку),
доки це не спростовано у порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

Крім того, підпунктом 20.1.30 п. 20.1 статті 20
Податкового кодексу України визначено
право податкового органу право
звертатися до суду, у тому числі
подавати позови до підприємств,
установ, організацій та фізичних осіб,
щодо визнання оспорюваних правочинів
недійсними та застосування визначених
законодавством заходів, пов'язаних із
визнанням правочинів недійсними, а
також щодо стягнення в дохід держави
коштів, отриманих за нікчемними
договорами.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 207
Господарського суду України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині; виконання господарського
зобов'язання, визнаного судом
недійсним повністю або в частині,
припиняється повністю або в частині з
дня набрання рішенням суду законної
сили як таке, що вважається недійсним з
моменту його виникнення. У разі якщо за
змістом зобов'язання воно може бути
припинено лише на майбутнє, таке
зобов'язання визнається недійсним і
припиняється на майбутнє.

Тобто, з правового аналізу вказаних
положень вбачається, що податковим
органам, відповідно до покладених на
нього функцій та повноважень, не надано
права здійснення висновків в актах
перевірки про нікчемність, або
недійсність правочинів, укладених
суб'єктами господарювання.

На переконання колегії суддів
відповідач не довів правомірності
своїх дій, що стосуються предмету
позову. Податковий Кодекс України не
містить підстав будь - якого виду
відповідальності господарюючого
суб'єкта за недобросовісні дії
контрагента.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що у
відповідача відсутні підстави для
здійснення висновку про
неправомірність віднесення позивачем
сплачених сум до податкового
кредиту, оскільки позивачем були
надані всі необхідні копії первинних
документів, що підтверджують право
формування податкового кредиту. З
огляду на що посилання апелянта на
відсутність фактичних обставин, які б
підтверджували реальність здійснення
господарських операцій, є не тільки
необґрунтованими, а й бездоказовими.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. При розгляді
даної справи податковий орган не надав
жодного доказу на підтвердження
правомірності своїх дій і рішень.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції були правильно
встановлені обставини справи та
постанова прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду не
вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212,
254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області у справі № 805/4833/14 - залишити
без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року у справі № 805/4833/14 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерекспорт Трейд»
до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
недійсним та скасування податкового
повідомлення-рішення форми «В4» №
від 09 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:
Г.М.
Міронова

Судді:
Л.А.
Василенко

І.В. Геращенко