Справа № 2а-1970/1617/11
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 р.
Справа № 9104/81073/11
Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Курильця А.Р., Рибачука А.І.,

при секретарі судового засідання
Андрушків І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року по справі за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 до Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції про скасування податкового
повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л
А:

10 червня 2011 року Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом
до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції в якому просила
визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від 08
грудня 2010 року №/0.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
на підставі акту від 29 листопада 2010
року за №12393/17-426/НОМЕР_1, документальної
планової перевірки дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства за період з 01 липня 2007
року по 30 червня 2010 року відповідачем
по справі, було направлено податкове
повідомлення - рішення №/0 від 08
грудня 2010 року, яким визначено їй
податкові зобов'язання зі сплати
податку на додану вартість на загальну
суму 45022,5грн, в тому числі основний
платіж 30015грн. та штрафні санкції
15007,5грн. Однак, з даним рішенням
відповідача, позивач не погодився і
просив його скасувати.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року адміністративний позов
задоволено повністю. Визнано нечинним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції №/0 від 08 грудня 2010 року.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Тернопільська
об'єднана державна податкова інспекція
подала апеляційну скаргу на неї, в якій
просили постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт по справі зазначає, що
постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм
матеріального права, а висновки в ній,
не відповідають реальним обставинам
справи, в зв'язку з чим вона підлягає
скасуванню.

Також, апелянт по справі зазначив, що
позивачем списано дизельне паливо: в
січні, лютому, березні, травні, серпні,
вересні 2008 року та лютому, березні,
травні 2009 року, яке не підтверджено
подорожніми листами та відповідно не
доведено його використання в
господарській діяльності, а відтак, в
порушення пп.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», до складу податкового
кредиту зайво віднесені суми податку
на додану вартість по деклараціях за
вказаний період.

Заслухавши суддю доповідача,
проаналізувавши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що працівниками
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції в період з 19
жовтня 2010 року по 29 листопада 2010 року
було проведено перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2010
року, за результатами якої складено акт
від 29 листопада 2010 року за
№12393/17-426/НОМЕР_1. В даному акті, було
зазначено, що документальною
перевіркою встановлені порушення
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2 пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1, пп.7.4.4, пп.7.4.5
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», внаслідок чого
донараховано по податку на додану
вартість суму 30015грн.

На підставі акта перевірки,
Тернопільською об'єднаною державною
податковою інспекцією було винесено
податкове повідомлення-рішення за
№/0 від 08 грудня 2010 року, яким
позивачу по справі визначено суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) на загальну суму 45022,5грн., в
тому числі за основним платежем 30015грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
15007,5грн.

Основним видом господарської
діяльності позивача по справі є
надання послуг населенню та
організаціям вантажним автомобільним
транспортом. Надання послуг
здійснюються на підставі:
договорів-заявок на перевезення, актів
виконаних робіт, товарно-транспортних
накладних та шляхових листів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобов`язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин),
датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а в разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі

платника податку, а при відсутності
такої - дата інкасації готівкових
коштів у банківській установі, що
обслуговує платника податку; або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата оформлення документа, що
засвідчує факт виконання робіт (послуг)
платником податку.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду.

Згідно із пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин),
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Відповідно до пп.7.4. п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Згідно із ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку задовольняючи
адміністративний позов, так як
позивачем по справі, на підтвердження
нарахування по податку на додану
вартість, були додані до матеріалів
справи належним чином оформлені
первинні документи, а саме: податкові
накладні, подорожні листи, акти прийому
- здачі наданих послуг і
товарно-транспортні накладні.
Натомість, відповідачем по справі не
було доведено порушення позивачем
вимог нормативно-правових актів, які
діяли на момент виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, ст. 196, ч.1 п.1 ст.
199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції - залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року по справі №2-а-1970/1617/11 - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
А.Р. Курилець

Суддя
А.І. Рибачук