Справа № 800/859/13
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2013 року м. Київ
справа № 800/859/13

Вищий адміністративний суд
України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіКравцова О.В.,
суддів:Масло І.В., Єрьоміна А.В.,
Швеця В.В., Юрченко В.П.,

секретар судового засідання - Марчук
Л.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_6,

представника відповідача Зайченко
Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Вищого
адміністративного суду України справу
за адміністративним позовом ОСОБА_6 до
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2013 року ОСОБА_6 (надалі -
позивач) звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
позовом до Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України (далі - ВККС
України, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним рішення Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України №3020/дп-13 від 17 жовтня 2013 року
про відмову у відкритті дисциплінарної
справи відносно судді ОСОБА_10.;

- скасувати рішення ВККС України
№3020/дп-13 від 17 жовтня 2013 року про
відмову у відкритті дисциплінарної
справи відносно судді ОСОБА_10.;

- зобов'язати ВККС України відкрити
дисциплінарну справу щодо судді
ОСОБА_10. та у двотижневий строк
прийняти рішення у цій справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 17 жовтня 2013 року ВККС України
прийняла протиправне (незаконне)
рішення № 3020/дп-13, оскільки висновок,
викладений у рішенні є надуманим та
спростовує факт проведення дій,
передбачених статтею 86 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» та є
наслідком невиконання відповідачем
вимог законодавства України, а саме
частин 1-6 статті 86 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», ухилення
відповідача від виконання своїх
повноважень та обов'язків з нагляду за
дотриманням законності суддями та
невиконання посадовими особами -
членами ВККС України вимог статей 3,5,10
Закону України «Про державну службу».

11 грудня 2013 року представник ВККС
України надав до суду письмові
заперечення, у яких зазначив, що
скаржник просив ВККС України вирішити
питання про притягнення судді ОСОБА_10.
до дисциплінарної відповідальності та
ініціювати процедуру звільнення судді,
оскільки вважає, що (при ухваленні
рішення по цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до Відкритого акціонерного
товариства «Полтавський ГЗК» про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу) суддею сфальсифіковані
фактичні обставини справи, а також в
мотивувальній частині рішення не вірно
відображені покази свідків, які були
допитані під час розгляду справи.

Позивач в судовому засіданні свої
позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача з
твердженнями позивача, викладеними у
позовній заяві, не погодився, вважаючи
їх безпідставними та необґрунтованими,
а тому просив суд залишити позов без
задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, колегія
суддів встановила наступне.

В провадженні Комсомольського
міського суду Полтавської області
знаходилась цивільна справа № 2/1612/860/2012
за позовом ОСОБА_6 до відкритого
акціонерного товариства «Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат» про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Комсомольського міського
суду Полтавської області від 3 грудня
2012 року (головуюча - суддя ОСОБА_10) в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
відкритого акціонерного товариства
«Полтавський ГЗК відмовлено повністю
(а.с. 26-31).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 12 лютого 2013 року рішення
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 3 грудня 2012
року залишено без змін.

24 вересня 2013 року до ВККС України
надійшла скарга ОСОБА_6 (зареєстрована
за № 8вк-2300/13/1), в якій заявник просив
відповідача притягнути суддю
Комсомольського міського суду
Полтавської області ОСОБА_10 до
дисциплінарної відповідальності та
ініціювати процедуру її звільнення
(а.с. 24-25).

26 вересня 2013 року під час вивчення
дисциплінарним інспектором
інспектором ВККС України змісту
вищезазначеної скарги позивача, що
була зареєстрована як повторне за
вхідним номером 8вк-2300/13/1 від 24 вересня
2013 року, виявлені нові обставини, які не
стосуються попередньої, а тому
службовою запискою № 16-481/13 дана скарга
була перереєстрована за вхідним
номером 8вк-6950/13 як первинне (а.с. 23).

4 жовтня 2013 року член ВККС України
ОСОБА_8 листом за вих. № 8ВК-6950/13
повідомив ОСОБА_6 про те, що його
звернення перебуває на розгляді у
відповідача, про результати розгляду
та прийняте рішення його буде
повідомлено додатково (а.с.33).

За результатами перевірки скарги вх. №
8вк-6950/13 членом ВККС України ОСОБА_8 4
жовтня 2013 року був складений висновок
про відмову у відкритті дисциплінарної
справи стосовно судді Комсомольського
міського суду Полтавської області
ОСОБА_10 (а.с. 34).

17 жовтня 2013 року ВККС України було
прийнято рішення № 3020/дп-13, яким
відмовлено у відкритті дисциплінарної
справи за зверненням ОСОБА_6 на дії
судді Комсомольського міського суду
Полтавської області ОСОБА_10. (а.с. 35-36).

Рішення та висновок мотивовані тим, що
у зверненні відсутні підстави для
притягнення суддів до дисциплінарної
відповідальності, передбачені статтею
83 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів».

4 листопада 2013 року заступник член ВККС
України ОСОБА_8 повідомив листом за вих.
№ 8вк-6950/13-л ОСОБА_6 про прийняте ВККС
України рішення від 17 жовтня 2013 року
про відмову у відкритті дисциплінарної
справи стосовно судді Комсомольського
міського суду Полтавської області
ОСОБА_10. (а.с. 38)

Не погоджуючись із рішенням ВККС
України, позивач звернувся до суду із
даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів приходить до висновку,
що відповідачем доказана законність
рішення, зокрема, дотримання
передбачених частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України критеріїв, виходячи з
наступного.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» № 2453-VI від 7 липня 2010
року (далі - Закон № 2453), Законом України
«Про Вищу раду юстиції» № 22/98-ВР від 15
січня 1998 (із змінами та доповненнями)
(далі - Закон № 22) та Регламентом Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України, затвердженим рішенням Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України від 8 червня 2011 року № 1802/зп (із
змінами, внесеними рішеннями Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України від 10 жовтня 2011 року № 3142/зп-11,
від 15 листопада 2011 року № 3745/зп-11, від 17
січня 2012 року № 4/зп-12, від 27 березня 2012
року № 11/зп-12, від 10 квітня 2012 року №
14/зп-12, від 23 квітня 2012 року № 17/зп-12, від
25 вересня 2012 року № 30/зп-12, від 18 жовтня
2012 року № 34/зп-12, від 12 лютого 2013 року №
4/зп-13) (далі - Регламент).

Пунктом восьмим частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що позивач - особа,
на захист прав, свобод та інтересів
якої подано адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

За змістом частини першої статті 55
Конституції України, пункту другого
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 9-зп від
25 грудня 1997 року (справа за зверненням
жителів міста Жовті Води) будь-яка
особа має право звернутись до суду,
якщо її права порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

З системного аналізу вказаних норм та
висновку Конституційного Суду України
слідує, що адміністративний суд під час
розгляду справи повинен встановити
факт або обставини, які б свідчили про
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача з боку відповідача.

Колегія суддів приходить до висновку,
що оскаржуваним рішенням не порушені
права, свободи або інтереси позивача,
виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та
четвертої статті 84 Закону № 2453
дисциплінарне провадження - це
процедура розгляду органом, визначеним
законом, звернення, в якому містяться
відомості про порушення суддею вимог
щодо його статусу, посадових обов'язків
чи присяги судді.

Дисциплінарну справу щодо судді не
може бути порушено за заявою чи
повідомленням, що не містять
відомостей про наявність ознак
дисциплінарного проступку судді, а
також за анонімними заявами та
повідомленнями.

Порядок дисциплінарного провадження
щодо судді врегульований, зокрема,
статтею 86 Закону № 2453, відповідно до
частини першої якої дисциплінарне
провадження щодо судді передбачає
здійснення перевірки даних про
наявність підстав для притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності, відкриття
дисциплінарної справи, її розгляд і
прийняття рішення органом, що здійснює
дисциплінарне провадження.

Повноваження ВККС України встановлені
статтею 91 Закону № 2453, згідно з пунктом
восьмим частини першої якої вона
розглядає заяви та повідомлення про
дисциплінарну відповідальність суддів
місцевих та апеляційних судів та за
наявності підстав порушує
дисциплінарні справи і здійснює
дисциплінарне провадження.

Відповідно до пункту 13.1.4. Регламенту
дисциплінарне провадження передбачає:

1) здійснення перевірки даних про
наявність підстав для притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності;

2) відкриття дисциплінарної справи;

3) розгляд дисциплінарної справи;

4) прийняття рішення.

При цьому перевірка даних про
наявність підстав для відкриття
дисциплінарної справи та притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності здійснюється членом
ВККС України (частина друга статті 86
Закону № 2453), що за результатами
перевірки складає висновок з
викладенням фактів та обставин,
виявлених у ході перевірки, та
пропозицією про відкриття чи відмову у
відкритті дисциплінарної справи, який
разом із зібраними у процесі перевірки
матеріалами передається на розгляд
ВККС України (частина шоста статті 86
Закону № 2453), яка вирішує питання про
відкриття дисциплінарної справи чи
відмову в її відкритті (частина сьома
статті 86 Закону № 2453), розглядає
дисциплінарну справу (частина дев'ята
статті 86 Закону № 2453), приймає рішення у
дисциплінарній справі більшістю від
загального складу Комісії (частина
перша статті 87 Закону № 2453).

Враховуючи зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що права особи,
яка звернулася зі скаргою (заявою,
зверненням) стосовно дій судді, в
дисциплінарному провадженні певним
чином обмежені: правом на подання
скарги (заяви, звернення) на дії судді
та правом на розгляд такої скарги
(заяви, звернення) з дотриманням
Комісією процедури розгляду та
процедури прийняття рішення.

Таким чином, при розгляді цієї справи
колегія суддів перевіряє дотримання
відповідачем процедури розгляду заяви
позивача та прийняття рішення.

Як встановлено судом, позивач,
скориставшись передбаченим частиною
другою статті 84 Закону № 2453 правом на
звернення зі скаргою щодо поведінки
судді, яка може мати наслідком
дисциплінарну відповідальність судді,
звернувся до відповідача з заявою,
повідомивши ВККС України про порушення
статті 83 Закону № 2453 суддею
Комсомольського міського суду
Полтавської області ОСОБА_10

За результатами перевірки, викладених
у заяві даних, членом Комісії ОСОБА_8 4
жовтня 2013 року був складений висновок,
яким запропоновано відмовити у
відкритті дисциплінарної справи
стосовно судді Комсомольського
міського суду Полтавської області
ОСОБА_10.

Вказаний висновок разом із зібраними у
процесі перевірки матеріалами був
переданий на розгляд ВККС України, що
відповідає приписам частин другої та
шостої статті 86 Закону № 2453.

ВККС України вирішила відмовити у
відкритті дисциплінарної справи за
зверненням ОСОБА_6 на дії судді
Комсомольського міського суду
Полтавської області ОСОБА_10., прийнявши
17 жовтня 2013 року відповідне рішення №
3020/дп-13 згідно з частиною сьомою статті
86 Закону № 2453.

Про прийняте рішення член ВККС України
ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_6 листом від 4
листопада 2013 року за вих. № 8вк-6950/13.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що ВККС України
дотрималась процедури розгляду скарги
позивача, за наслідками якої прийняла
рішення відповідно до Закону.

Крім того, слід зазначити, що позивач в
своєму зверненні на дії судді фактично
не погоджується з винесеним рішенням,
посилаючись на допущені суддею
порушення при розгляді справи.

Враховуючи, що давати оцінку
процесуальним рішенням та діям суддів
щодо розгляду конкретної судової
справи можуть лише вищестоящі судові
інстанції при перегляді судових
рішень, до повноважень жодного іншого
органу, зокрема, ВККС України, це не
відноситься.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
позивач скористався своїм правом на
оскарження рішення суду першої
інстанції (ухвалою Апеляційного суду
Полтавської області від 12 лютого 2013
року рішення Комсомольського міського
суду Полтавської області від 3 грудня
2012 року залишено без змін).

Відповідно до частини першої та другої
статті 126, частини другої статті 129
Конституції України, частини першої
статті 6 Закону № 2453-VI незалежність і
недоторканність суддів гарантується
Конституцією України і законами
України.

Здійснюючи правосуддя, суди є
незалежними від будь-якого впливу. Суди
здійснюють правосуддя на основі
Конституції України і законів України,
забезпечуючи при цьому верховенство
права.

При офіційному тлумаченні положень
частин першої, другої статті 126
Конституції України, Конституційний
Суд України у своєму Рішенні від 1
грудня 2004 року № 19-рп/2004 вказав, що
незалежність суддів полягає передусім
у їхній самостійності, непов'язаності
при здійсненні правосуддя будь-якими
обставинами та іншою, крім закону,
волею. Зазначений підхід щодо
забезпечення незалежності суддів
закріплено у Конвенції про захист прав
людини та основних свобод (4 листопада
1950 року), ратифікованою Верховною Радою
України 17 липня 1997 року.

Верховний Суд України в пункті 10
постанови Пленуму № 8 від 13 червня 2007
року «Про незалежність судової влади»
зазначив, що відповідно до частини
п'ятої статті 125 Конституції України
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України і
тому вважаються законними, доки вони не
скасовані в апеляційному чи
касаційному порядку або не переглянуті
компетентним судом в іншому порядку,
визначеному процесуальним законом, в
межах провадження, в якому вони
ухвалені.

Відповідно до пункту «b» розділу 2
Рекомендацій № (94) 12 «Незалежність,
дієвість та роль суддів», ухвалених
Комітетом Міністрів Ради Європи на 518
засіданні заступників міністрів 13
жовтня 1994 року судді повинні приймати
свої рішення цілком незалежно і мати
змогу діяти без обмежень, без
неправомочного впливу, підбурення,
тиску, погроз, неправомочного прямого
чи непрямого втручання, незалежно з
чийого боку та з яких мотивів воно б не
здійснювалось. У законі мають бути
передбачені санкції проти осіб, які
намагаються у такий спосіб впливати на
суддів. Судді мають бути цілком
вільними у винесенні неупередженого
рішення у справі, яку вони розглядають,
покладатись на своє внутрішнє
переконання, власне тлумачення фактів
та чинне законодавство. Судді не
зобов'язані давати звіт щодо справ, які
знаходяться в їх провадженні, ніякій
особі, яка не належить до системи
судової влади.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що доводи позивача не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні, у зв'язку з чим відмовляє
ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог до
ВККС України про визнання протиправним
рішення Вищої кваліфікаційної комісії
суддів України №3020/дп-13 від 17 жовтня 2013
року про відмову у відкритті
дисциплінарної справи відносно судді
ОСОБА_10. та його скасування.

Також на підлягають задоволенню
позовні вимоги про зобов'язання ВККС
України відкрити дисциплінарну справу
відносно судді Комсомольського
міського суду Полтавської області
ОСОБА_10., оскільки ці вимоги є похідними
від позовних вимог про скасування
рішення ВККС України від 17 жовтня 2013
року про відмову у відкритті
дисциплінарної справи відносно судді
ОСОБА_10.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 18, 122, 159 - 163, 171-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити повністю.

Постанова є остаточною і не підлягає
перегляду в апеляційному чи
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Кравцов О.В.

Судді
Єрьомін А.В.

Масло І.В.

Швець В.В.

Юрченко В.П.