Справа № 819/2115/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 серпня 2014 року м. Київ
К/800/36377/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Карась О.В., Рибченко А.О.,

за участю секретаря Сватко А.О.

та представників сторін:

позивача - не з'явились,

відповідача - Кобрин Я.В.,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу Збаразької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області (далі -
Збаразька ОДПІ)

на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
25.10.2013

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.06.2014

у справі № 819/2115/13-а

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Збаражський
цукровий завод"

до Збаразької ОДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Товариство звернулося
до Тернопільського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило скасувати податкові
повідомлення-рішення від 15.04.2013 №
, № , № та від 15.08.2013 №
000078220.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.10.2013,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 03.06.2014, наведені позовні вимоги
задоволено, а також визнано
неправомірним нарахування Товариству
пені по податку з доходів фізичних осіб
у сумі 1026,34 грн.

Ухвалені у справі судові акти
мотивовано тим, що викладені в акті
перевірки порушення позивачем
податкової дисципліни при здійсненні
операцій з купівлі-продажу товару
(цукру білого, меляси) та послуг з його
транспортування не знайшли свого
документального підтвердження, так
само як і посилання ДПІ на несвоєчасне
перерахування позивачем до бюджету
податку з доходів фізичних осіб при
виплаті заробітної плати працівникам.

Збаразька ОДПІ подала до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу, в якій просить
частково скасувати оскаржувані судові
акти попередніх інстанцій та відмовити
у задоволенні позову у відповідній
частині. На обґрунтування касаційних
вимог скаржник посилається на
протиправність здійсненого позивачем
подвійного зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ за наслідками
повернення товару покупцем, а також на
порушення Товариством строків
перерахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб із заробітної
плати, виплаченої працівникам
позивача.

У подальшому скаржником подано
відмову від касаційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті
218 Кодексу адміністративного
судочинства України особа, яка подала
касаційну скаргу, має право
відмовитися від неї до закінчення
касаційного провадження. Про прийняття
відмови від касаційної скарги та
закриття касаційного провадження суд
постановляє ухвалу у судовому
засіданні за участі сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За висновком Вищого адміністративного
суду України подана скаржником відмова
не суперечить закону та не порушує
права і охоронювані законом інтереси
інших осіб та держави з огляду на таке.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи з'ясовано, що
Збаразькою МДПІ було проведено
документальну планову виїзну
перевірку з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 24.11.2011 по
30.09.2012, оформлену актом від 01.03.2013 №
66/2201/37753679. За наслідками цієї перевірки
податковим органом було прийнято
податкові повідомлення-рішення:

від 15.04.2013 № , за яким позивачеві
визначено суму завищення від'ємного
значення ПДВ за вересень 2012 року в
розмірі 53276 грн.;

від 15.04.2013 № , згідно з яким
Товариству нараховано грошове
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 20 999 272 грн. (у тому числі 16 799 417 грн.
за основним платежем та 4 199 855 грн. за
штрафними санкціями);

від 15.04.2013 № про визначення
позивачеві грошового зобов'язання з
ПДВ у сумі 1 398 719 грн. (у тому числі 932 479
грн. за основним платежем та 466 240 грн. за
штрафними санкціями).

Також за результатами проведеної
перевірки Товариству як податковому
агенту було нараховано пеню по податку
на доходи фізичних осіб у сумі 1026,34 грн.

У процедурі адміністративного
оскарження відповідачем також було
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 15.08.2013 №
, за яким позивачеві збільшено
суму грошового зобов'язання з ПДВ до 20
364 481 грн. (у тому числі 13 576 321 грн. за
основним платежем та 6 788 160,50 грн. за
штрафними санкціями).

Однією з підстав для прийняття
податкового повідомлення-рішення від
15.08.2013 № Збаразькою МДПІ
зазначено подвійне зменшення
Товариством податкових зобов'язань з
ПДВ за фактом повернення покупцем
(товариством з обмеженою
відповідальністю «Сандора») товару
позивачеві.

Згідно з пунктом 192.1 статті 192
Податкового кодексу України якщо після
постачання товарів/послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за постачанням перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг,
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту постачальника та
отримувача підлягають відповідному
коригуванню.

За правилами підпункту 192.1.1 пункту 192.1
цієї ж статті Кодексу якщо внаслідок
такого перерахунку відбувається
зменшення суми компенсації на користь
платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує
суму податкових зобов'язань за
результатами податкового періоду,
протягом якого був проведений такий
перерахунок, та надсилає отримувачу
розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму
податкового кредиту за результатами
такого податкового періоду в разі, якщо
він зареєстрований як платник податку
на дату проведення коригування, а також
збільшив податковий кредит у зв'язку з
отриманням таких товарів/послуг.

Таким чином, в силу вимог наведених
законодавчих норм постачальник -
платник ПДВ, який за фактом поставки
товару визначив зобов'язання з цього
податку, при подальшій зміні
договірних умов, в результаті яких
товар повернуто, повинен виписати
розрахунок коригування до податкової
накладної та зменшити суму податкового
зобов'язання з ПДВ.

Керуючись наведеними законодавчими
нормами, суди попередніх судових
інстанцій встановили, що за фактом
повернення покупцем товару позивач у
серпні 2012 року направив до податкової
інспекції засобами електронного
зв'язку уточнюючий розрахунок
коригування за травень 2012 року з
додатком 1, в якому, однак, невірно
зазначив звітний період; позивачеві
було надіслано повідомлення «документ
не прийнято»; Товариство повторно
подало уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок з зазначенням належного
звітного періоду (серпень 2012 року).

Зазначені обставини були цілком
об'єктивно розцінені судами як такі, що
спростовують посилання відповідача на
подвійне зменшення позивачем
податкових зобов'язань з ПДВ за фактом
повернення йому товару покупцем.

Підставою для донарахування
позивачеві пені по податку на доходи
фізичних осіб у сумі 1026,34 грн. став
висновок Збаразької ОДПІ про порушення
позивачем законодавчо установлених
строків перерахування цього податку до
бюджету з нарахованої працівникам
заробітної плати. На думку відповідача,
положення статті 24 Закону України «Про
оплату праці», що встановлюють порядок
виплати заробітної плати, у системному
зв'язку з приписами підпунктів 168.1.2,
168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового
кодексу України свідчать на користь
висновку про те, що податок на доходи
фізичних осіб із заробітної плати
підлягає перерахуванню до бюджету у
строки, встановлені цим Кодексом для
місячного податкового періоду.

Втім суди цілком правомірно відхилили
наведено доводи податкового органу як
неспроможні.

Так, в силу вимог підпунктів 168.1.1, 168.1.2
статті 168 Податкового кодексу України
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу.
Податок сплачується (перераховується)
до бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки приймають
платіжні документи на виплату доходу
лише за умови одночасного подання
розрахункового документа на
перерахування цього податку до
бюджету.

Таким чином, у позивача як у
податкового агента податковий
обов'язок з перерахування відповідної
суми податку до бюджету виникає у
момент виплати доходу його працівникам
у вигляді заробітної плати.

Підпункт 168.1.5 пункту 168.1 цієї ж статті
Кодексу встановлює обов'язок з
перерахування до бюджету податку у
строки, встановлені цим Кодексом для
місячного податкового періоду, у разі
нарахування податковим агентом доходу,
однак без його фактичної виплати
платникові.

Приписи статті 24 Закону України «Про
оплату праці», які передбачають
обов'язок роботодавця виплачувати
заробітну плату не рідше двох разів на
місяць, не можуть розглядатися як
свідчення проведення Товариством
нарахувань доходу у розумінні
підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168
Податкового кодексу України. Адже
власне докази здійснення відповідних
нарахувань у матеріалах справи
відсутні. Недотримання Товариством
законодавства про працю не може
слугувати підставою для висновку про
порушення ним правил оподаткування.

Таким чином, доводи касаційної скарги є
безпідставними, а тому подана
скаржником відмова не суперечить
закону та не порушує права і
охоронювані законом інтереси інших
осіб та держави. У зв'язку з цим Вищий
адміністративний суд України приймає
зазначену відмову скаржника від
касаційної скарги та закриває
касаційне провадження у даній справі.

Касаційним судом не було виявлено
порушень судами норм матеріального та
процесуального права, на які відсутні
посилання у поданій касаційній скарзі.
Так, досліджуючи операції позивача з
придбання товару (цукру піскового та
меляси) у рамках господарських
правовідносин з товариством з
обмеженою відповідальністю «Юніком А»,
суди на піставі наявних у матеріалах
справи первинних документів
встановили реальність виконання цих
операцій та їх оформлення необхідними
первинними документами як результат
дотримання позивачем вимог статей 138, 198
Податкового кодексу України під
відображення витрат за цими операціями
(у тому числі й по сплаті ПДВ) у
податковому обліку Товариства. При
цьому суди цілком об'єктивно зазначили,
що підписання документів
неповноважною особою не виключає
реальність виконання господарської
операції. У податковому спорі
податковий орган не може ставити під
сумнів оподатковувану операцію,
посилаючись лише на вказану обставину,
а повинен довести відсутність
реальності такої операції в силу
відсутності товарно-грошового обороту,
номінального оформлення операції, її
імітації з єдиною метою отримати
незаконну податкову вигоду та
податкову економію. В умовах, за яких
податковим органом не спростовано
реальність виконання господарської
операції, неприпустимим є позбавлення
платника права на формування
податкового кредиту та витрат з
формальних підстав - зокрема, в зв'язку
з тим, що первинні документи підписані
не уповноваженими особами.

Суди правомірно підтримали правову
позицію повивача у справі,
кваліфікувавши витрати на
транспортування товару як витрати на
збут, які відповідно до підпункту 138.10.3
пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України визнаються витратами
того періоду, в якому вони були
понесені.

Обставини щодо правомірності
формування позивачем податкового
кредиту в сумі 16 240 582 грн. у січні 2012
року були предметом дослідження в
адміністративні справі № 876/5437/13;
рішенням суду у цій справі (яке набрало
законної сили) встановлено
правильність відображення платником
цієї суми у податковому обліку.
Збаразькою МДПІ не наведено підстав та
не подано доказів для надання іншої
оцінки вказаній обставині у рамках
розглядуваного спору.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 160, 167, 218, 220, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Прийняти відмову Збаразької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
від касаційної скарги.

2. Провадження у справі № 819/2115/13-а
закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:О.В. Карась А.О. Рибченко

Суддя
М.І. Костенко