Справа № 2а/2218/4110/11
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/2218/4110/11
Головуючий у 1-й інстанції: Граб Л.С.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сушко О.О.

судді: Залімський І. Г. Біла Л.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Хмельницькому районі на постанову
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 01 квітня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Хмельницькому районі про перерахунок
пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до органів
управління Пенсійного фонду України
про визнання відмови неправомірною та
зобов'язання нарахувати і виплатити
надбавку до пенсії.

Постановою суду першої інстанції від
01.04.2011 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції, як
таку, що винесена з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження.

Вивчивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши наявні у ній докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

При винесенні оскаржуваної постанови
суд першої інстанції вірно виходив з
того, що позовні вимоги про
зобов'язання провести перерахунок
підвищення до пенсії в розмірі та
порядку, встановленому статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є пенсіонером за віком та має
статус дитини війни відповідно до
статті 1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", що не
заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Статтею 3 цього ж Закону визначено, що
законодавство України про соціальний
захист дітей війни складається з цього
Закону та інших нормативно-правових
актів України. Державні соціальні
гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України (ст. 7
Закону). Відповідно до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2010
рік"Кабінету Міністрів України надано
право встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Вказана норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати.

Судом першої інстанції обґрунтовано
взято до уваги, що дія вказаної норми не
поширюється на спірні правовідносини,
оскільки розмір зазначених виплат
згідно із Законом України "Про
соціальний захист дітей війни"
встановлюється залежно від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Судова колегія не бере до уваги доводи
апеляційної скарги відповідача, який
вказує, що спірні правовідносини по
різному регулюються двома
законодавчими актами однакової
юридичної сили, а відносно визначення
розміру державної допомоги існує
прогалина в чинному законодавстві,
оскільки відповідно до ч. 4 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач наполягає на тому, що
відповідно до ч. 3 ст. 28 вищевказаного
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Однак, заперечення проти позову в цій
частині не можуть бути прийняті судом з
огляду на те, що згідно зі ст. 6 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
непрацездатні громадяни крім
пенсійних виплат із системи пенсійного
забезпечення мають право отримувати
доплати, надбавки та підвищення до
зазначених виплат, додаткову пенсію в
порядку та за рахунок коштів,
визначених законодавством.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
прожитковий мінімум" для встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати
та мінімальної пенсії за віком,
визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми,
допомоги по безробіттю, а також
стипендій та інших соціальних виплат,
застосовується прожитковий мінімум,
виходячи з вимог Конституції України
та законів України. Розмір
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб у 2010 р.
встановлений ст. 52 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік",
згідно з якою розміри державних
соціальних гарантій на 2010 рік, що
визначаються залежно від прожиткового
мінімуму, встановлюються відповідними
законами України, цим Законом та
нормативно-правовими актами Кабінету
Міністрів України.

Колегія суддів погоджується, що
положення ч. 3 ст. 28 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" не є підставою для відмови
в реалізації громадянами права на
встановлену законом державну
соціальну допомогу, оскільки соціальне
забезпечення гарантується
Конституцією України та законами
України.

Згідно зі статтями 3 та 7 Закону України
"Про соціальний захист дітей
війни"державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим Законом,
не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.
Фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Згідно з абз. 1 п. 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002 р.
№121/2001, Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади.
Відповідно до зазначеного Положення на
Пенсійний фонд України покладено
обов'язок по нарахуванню та виплаті
доплати до пенсії, яка передбачена
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни". Відповідно до п. 15
зазначеного Положення Пенсійний фонд
України здійснює свої повноваження
через створені в установленому порядку
його територіальні управління.
Відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Разом з тим, колегія суддів
апеляційного суду звертає увагу на те,
що суд першої інстанції, правильно
застосувавши норми матеріального
права при вирішенні даної справи, не
врахував ряд процесуальних норм,
порушення яких призвело до ухвалення
незаконного рішення.

Враховуючи строки звернення до суду,
визначені ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, право
позивача на отримання щомісячної
державної соціальної допомоги у
вигляді підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком підлягає
захисту за період з 21.08.2010 року,
оскільки позов подано до суду 21.02.2011
року.

На момент звернення позивача до суду
нарахування доплати до його пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком проводилось всупереч ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", у зв'язку з чим його право
підлягає захисту у спосіб,
встановлений Конституцією та чинним
законодавством України.

З огляду на наведене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги про
перерахунок виплаченої державної
соціальної допомоги позивачу як дитині
війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком згідно із Законом України "Про
соціальний захист дітей війни"
підлягають задоволенню з 21.08.2010 року по
21.02.2011 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Проте, в іншій частині заявленого
позову суд першої інстанції
задовольнив позовні вимоги позивача
про проведення перерахунку та виплати
підвищення до його пенсії в подальшому.
Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
зазначає, що заявлений позов в цій
частині задоволенню не підлягає,
оскільки такі позовні вимоги
суперечать змісту законодавства.
Судове рішення повинно бути наслідком
чинного правового регулювання, а не
обмежувати волю законодавчого органу в
майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин. Тому
в задоволенні позову в цій частині
позивачу слід відмовити.

При цьому суд апеляційної інстанції не
заперечує права позивача на одержання
пенсії в розмірі, визначеному законами
України, разом з тим реалізація такого
права повинна відбуватися в межах
правових норм чинного законодавства
України.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
судом норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на це суд апеляційної
інстанції відповідно до ст. 100, п. 4 ч. 1
ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 205 КАС України дійшов
висновку про наявність підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції в частині задоволення позову
про перерахунок та виплату підвищення
до пенсії в подальшому. В іншій частині
постанову суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Хмельницькому районі задовольнити
частково.

Постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 01 квітня 2011 року в частині
задоволення позову про перерахунок та
виплату підвищення до пенсії як дитині
війни в подальшому, - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою позов задовольнити частково.

В задоволенні позовних вимог про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Хмельницькому районі
нараховувати та виплачувати ОСОБА_2 30%
надбавку до пенсії як дитині війни,
відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" в
подальшому відмовити.

В іншій частині постанову
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 01 квітня 2011
року залишити без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Залімський І. Г.

Біла Л.М.