Справа № 2а-970/11/0226
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-970/11/0226
Головуючий у 1-й інстанції: Береговий
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сушко О.О.

судді: Залімський І. Г. Біла Л.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області на постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
25 січня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до органів
управління Пенсійного фонду України
про визнання дій відповідача
протиправними та зобов'язання вчинити
дії щодо перерахунку та виплати пенсії.

Постановою суду першої інстанції від
25.01.2011 року позовні вимоги задоволено
частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції, як
таку, що винесена з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження.

Вивчивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши наявні у ній докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач віднесений
до категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи 4
категорії, перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду та отримує
пенсію на підставі Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", і
відповідно має право на виплату
підвищення (доплати) до пенсії і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю як особі, що постраждала від
наслідків Чорнобильської катастрофи 4
категорії, передбачених ст.ст. 39, 51
цього Закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача щодо зобов`язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату підвищення (доплати) до пенсії
як особі, що постраждала від наслідків
Чорнобильської катастрофи 4 категорії,
і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст.ст. 39, 51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" з
03.06.2010 року є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
законодавче та фактичне підтвердження
під час апеляційного розгляду справи.

У ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Закони №3235-IV від 20.12.2005 р.,
№489-V від 19.12.2006 р., Рішення
Конституційного Суду України №6-рп/2007
від 09.07.2007 р.) встановлено, що пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні посиленого
радіоекологічного контролю,
підвищуються у розмірах, встановлених
частиною першою цієї статті, тобто одна
мінімальна заробітна плата.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (Закон
України №107-VI від 28.12.2007 р., Рішення
Конституційного Суду №10-рп/2008 від
22.05.2008 р.) особам, віднесеним до
категорії 4, додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 15% мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене та відомості
про позивача, встановлені у суді першої
інстанції, позивач як особа, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 4 категорії, та непрацюючий
пенсіонер має право на виплату
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, та підвищення (доплати) до
пенсії в розмірах, встановлених чинним
законодавством України, що регулює
спірні правовідносини.

Судом першої інстанції всебічно та
об'єктивно досліджено, що всупереч ст.
ст. 39, 51 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", рішенням Конституційного
Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 р. та
№10-рп/2008 від 22.05.2008 р. позивачу пенсія
виплачувалась в розмірах, передбачених
постановами Кабінету Міністрів
України від 28.05.2008 року № 530 "Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян" та від 16.07.2008 року №
654 "Про підвищення рівня забезпечення
громадян".

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, визначені,
зокрема, Рішенням Конституційного Суду
України №12-рп/98 від 09.07.1998 р., Закон
України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" має вищу
юридичну силу відносно постанов
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530, від 16.07.2008 року № 654.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92
Конституції України виключно законами
України визначаються основи
соціального захисту, форми і види
пенсійного забезпечення.

В такому випадку посилання відповідача
на акти Кабінету Міністрів України в
обґрунтування проведених виплатам не
відповідають чинному правовому
регулюванню спірних правовідносин.

З аналізу ст. ст. 39, 51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" вбачається,
що при визначенні розміру підвищення
(доплати) до пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за основу їх нарахування
береться розмір мінімальної
заробітної плати та розмір мінімальної
пенсії за віком. Згідно з чинним
законодавством України розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається відповідно до ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Судова колегія не бере до уваги доводи
відповідача, який вказує, що відповідно
до ч. 3 ст. 28 вищевказаного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.
Заперечення, наведені управлінням
Пенсійного фонду, не можуть бути
прийняті судом з огляду на те, що згідно
зі ст. 6 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" непрацездатні громадяни
крім пенсійних виплат із системи
пенсійного забезпечення мають право
отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством. Відповідно до ст. 2
Закону України "Про прожитковий
мінімум" для встановлення розмірів
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком,
визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми,
допомоги по безробіттю, а також
стипендій та інших соціальних виплат,
застосовується прожитковий мінімум,
виходячи з вимог Конституції України
та законів України.

Наявність норми ч. 3 ст. 28 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" не є підставою для відмови
в реалізації громадянами, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, права на отримання
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, яке
гарантується Конституцією України.

Суд першої інстанції правомірно
визначився з межами захисту порушеного
права позивача, враховуючи строк
звернення до адміністративного суду,
передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України, але
при винесенні постанови не вірно
зазначив дату з якої право позивача
підлягає відновленню, помилково
вважаючи, що позивач дізналася про
порушення свого права із відповіді
управління Пенсійного фонду.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач отримує пенсію з 27.03.2000 року, і
відповідно про своє порушене право
вона мала відомості під час
щомісячного отримання пенсії, тому
враховуючи строки звернення
передбачені ч.2 ст. 99 КАС України право
позивача на перерахунок та виплату
пенсії, відповідно до вищенаведених
норм підлягає захисту з 24.06.2010 року,
оскільки позов поданий до суду 24.12.2010
року.

Також, задовольнивши позов, суд першої
інстанції зобов'язав відповідача
нараховувати і виплачувати позивачу
перераховану пенсію щомісячно, в
розмірах, визначених Законом України
№796-ХІІ від 28.02.1991 р. Колегія суддів не
погоджується з цим з тих підстав, що
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача проводити
виплати пенсії на майбутнє суперечить
змісту законодавства, оскільки судове
рішення має бути наслідком чинного
правового регулювання, а не обмежувати
волю законодавчого органу в
майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин.

Разом з тим, позивач просить захистити
його порушене право в подальшому, тому
колегія суддів дійшла висновку, що
правильним способом захисту
порушеного права позивача, який
відповідає вимогам чинного
законодавства є зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату позивачу підвищення до пенсії
по день припинення такого права.

При цьому суд апеляційної інстанції не
заперечує права позивача на одержання
пенсії в розмірі, визначеному законами
України, разом з тим реалізація такого
права повинна відбуватися в межах
правових норм чинного законодавства
України.

З наведених мотивів колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду дійшла
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що
визначаючись по суті заявлених
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
необхідність захисту прав позивача
шляхом зобов'язання відповідача
провести перерахунок та виплату
належної позивачу пенсії, однак
допустив помилки при застосуванні норм
процесуального права, які вплинули на
правильність винесеного у справі
рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

У зв'язку з вищенаведеним апеляційна
скарга управління Пенсійного фонду
України в Тульчинському районі
Вінницької області підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду першої інстанції -скасуванню з
прийняттям нового рішення у справі,
яким позовні вимоги позивача
задовольняються частково.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області задовольнити частково.

Постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 25 січня 2011
року, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України у Тульчинському районі
Вінницької області протиправними щодо
відмови у виплаті ОСОБА_2 додаткової
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, та
підвищення (доплати) до пенсії, як
особі, що постраждала від наслідків
Чорнобильської катастрофи 4 категорії,
згідно зі ст.ст. 39, 51 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Тульчинському районі
Вінницької області провести ОСОБА_2
перерахунок та виплатити додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, та
підвищення (доплати) до пенсії, як
особі, що постраждала від наслідків
Чорнобильської катастрофи 4 категорії,
згідно зі ст.ст. 39, 51 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з 24.06.2010
року по 31.12.2010 року та по день
припинення права на таку допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Залімський І. Г.

Біла Л.М.