Справа № 2а-18926/10/2670
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/1534/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівДонця О. Є.,
Чумаченко Т. А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 травня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства юстиції України, треті
особи: ОСОБА_5, Державний комітет
телебачення та радіомовлення України,
про визнання незаконною бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії,
визнання незаконними дій,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
Міністерства юстиції України про
визнання незаконною бездіяльності
щодо невнесення до Державного реєстру
друкованих засобів масової інформації
та інформаційних агентств як суб'єктів
інформаційної діяльності
зареєстровану на його ім'я газету
"ІНФОРМАЦІЯ_1", зобов'язання внести до
цього реєстру зареєстровану на ім'я
позивача газету "ІНФОРМАЦІЯ_1", визнання
незаконною реєстрацію газети
"ІНФОРМАЦІЯ_1" за заявою ОСОБА_5,
вилучення з державного реєстру газету
"ІНФОРМАЦІЯ_1", засновником якої є
ОСОБА_5

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 травня 2011 року в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2012
року скасовано рішення суду першої
інстанції, ухвалено нове рішення про
задоволення позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 01 жовтня 2013 року касаційні скарги
ОСОБА_4 та Міністерства юстиції
України задоволені частково: постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2012
року, якою скасовано постанову
окружного суду та ухвалено нове
рішення про задоволення позову,
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року залишено без змін постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 травня 2011 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить їх скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 13 березня 1995
року Міністерством України у справах
преси та інформації позивачу, як
засновнику, видано свідоцтво серії
НОМЕР_1 про державну реєстрацію
друкованого засобу масової інформації
- газети "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Рішенням Старокиївського суду міста
Києва від 14 грудня 1995 року за позовом
того ж Міністерства вказана реєстрація
скасована і наказом по цьому ж
Міністерству від 21 березня 1996 року № 37,
виданим на підставі вказаного рішення
суду, реєстрація газети "ІНФОРМАЦІЯ_1",
засновником якої був позивач, визнана
недійсною.

01 грудня 2000 року Республіканським
комітетом по інформації Автономної
республіки Крим свідоцтво про державну
реєстрацію газети "ІНФОРМАЦІЯ_1" видано
її засновнику - ОСОБА_5

В подальшому ухвалою Верховного Суду
України від 28 травня 2003 року рішення
Старокиївського районного суду міста
Києва від 14 грудня 1995 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд, під
час якого ухвалою суду від 28 липня 2003
року позов Міністерства про скасування
реєстрації газети залишено без
розгляду.

Позивач 07 липня 2010 року звернувся до
Міністерства із заявою про наміри
відновити випуск газети "ІНФОРМАЦІЯ_1"
та з вимогою зняти з Державної
реєстрації друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності
газету "ІНФОРМАЦІЯ_1", засновником якої
є ОСОБА_5, і помістити на її місце його
газету з тією ж назвою, згідно
свідоцтва НОМЕР_1 від 13 березня 1995 року.

Листом від 29 липня 2010 року № М-19869-32У
Міністерство юстиції України надало
відповідь на звернення позивача, в якій
повідомило, що згідно із ч. 4 ст. 18 Закону
України "Про друковані засоби масової
інформації (пресу) в Україні"
припинення випуску друкованого засобу
масової інформації можливе лише за
рішенням засновника (співзасновників)
або за рішенням суду, а не в
односторонньому порядку органом, що
реєструє видання.

Вважаючи таку відповідь протиправною
бездіяльністю, позивач звернувся з
позовом до Міністерства юстиції
України, суть якого полягала у визнанні
незаконною його бездіяльності,
зобов'язанні внести до Державного
реєстру друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
зареєстровану на його ім'я газету
"ІНФОРМАЦІЯ_1", визнанні незаконною
реєстрацію газети "ІНФОРМАЦІЯ_1" на ім'я
ОСОБА_5 і вилученні цієї газети з
Державного реєстру.

За доводами позивача, після скасування
28 травня 2003 року рішення
Старокиївського районного суду міста
Києва, яке стало підставою для
скасування реєстрації газети
"ІНФОРМАЦІЯ_1", засновником якої був
позивач, і залишення позову без
розгляду, відповідач повинен був
відновити реєстрацію його видання і, з
огляду на те, що ним першим здійснена
реєстрація, то, відповідно, слід
скасувати реєстрацію однойменного
видання, зареєстрованого ОСОБА_5, тому
що саме позивач має пріоритетне право
на реєстрацію газети під цією назвою.

Відмовляючи в позові, суди зазначили,
що спір про наявність або відсутність у
позивача пріоритетного права на
реєстрацію газету не може бути
вирішений в процесі розгляду даної
адміністративної справи, і, враховуючи,
що у відповідача не було законних
підстав для задоволення вимог
позивача, викладених в заяві, відмовили
в позові у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про відмову в позові,
виходячи з такого.

Так, як правильно встановлено судами,
звертаючись 07 липня 2010 року до
Міністерства юстиції України та 22
грудня 2010 року до суду, позивач
намагався відновити становище, яке
існувало до моменту скасування
реєстрації його газети за рішенням
суду від 14 грудня 1995 року, виконання
якого відбулось за наказом
Міністерства 21 березня 1996 року.

Однак, за висновком колегії суддів
касаційної інстанції, зміст вимог
позивача полягає не у вирішенні
питання про пріоритетність його права
на реєстрацію газети з назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_1", а фактично зводиться до
вирішення питання про поворот
виконання рішення суду від 14 грудня 1995
року, оскільки саме на нього позивач
посилається в якості єдиної підстави
своїх вимог.

Між тим, станом на дату винесення
Верховним Судом України ухвали про
скасування рішення суду від 28 травня 2003
року порядок вирішення питання про
поворот виконання був врегульований
статтями 420, 421 чинного на той час
Цивільного процесуального кодексу
України.

Стаття 420 ЦПК України передбачала, що
питання про поворот виконання вирішує
вищестоящий суд, якщо він, скасувавши
рішення, закриває провадження в справі,
залишає позов без розгляду, відмовляє у
позові повністю або, змінивши рішення,
задовольняє позовні вимоги в меншому
розмірі. Якщо рішення після його
виконання скасовано і справу повернено
на новий розгляд, а при новому розгляді
справи в позові відмовлено або позовні
вимоги задоволені в меншому розмірі,
суд, постановляючи рішення, повинен
зобов'язати позивача повернути
відповідачеві безпідставно стягнене з
нього за скасованим рішенням.

Згідно зі ст. 421 вказаного Кодексу, якщо
питання про поворот виконання рішення
не було розв'язано судом при новому
розгляді справи або вищестоящим судом,
заява відповідача про повернення
стягненого з нього за скасованим
рішенням майна розглядається судом
першої інстанції, в якому знаходиться
справа. Заяву про поворот виконання
можна подати у межах загального строку
позовної давності без оплати державним
митом. Суд розглядає таку заяву в
судовому засіданні з викликом сторін і
постановляє ухвалу.

З аналізу наведених статей вбачається,
що позивач після винесення 28 травня 2003
року ухвали Верховного Суду України не
був позбавлений права і можливості
звернутись із заявою про поворот
виконання рішення Старокиївського
районного суду міста Києва від 28 травня
2003 року, як це було передбачено чинним
на той час законодавством.
Задовольнити таку заяву суд мав право
лише у разі її подачі в межах
загального трирічного строку позовної
давності, тобто, до травня 2006 року, або у
разі обґрунтування поважності причин
пропуску вказаного строку.

Між тим, матеріали справи не містять
доказів звернення позивача із
відповідної заявою. Натомість
свідчать, що з позовними вимогами про
відновлення раніше існуючого
становища, в тому числі, шляхом
скасування реєстрації, вчиненої
відповідачем тоді, коли рішення
Старокиївського районного суду міста
Києва ще було чинним, позивач звернувся
більше ніж через 7 років після набрання
ухвалою законної сили - лише 22 грудня 2010
року, обравши предметом оскарження
відмову відповідача вчинити у 2010 році
відповідні дії.

За висновком колегії суддів, позивач
дійсно мав право відновити реєстрацію,
і саме ухвала суду про залишення без
розгляду позову Міністерства в
розумінні ч. 4 ст. 18 Закону України "Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні" була тим рішенням
суду, на підставі якого необхідним було
припинення випуску пізніше
зареєстрованої газети.

Однак цим правом позивач не
скористався, обрав інший, на думку
колегії суддів, штучний предмет позову
- бездіяльність Міністерства щодо
реагування на його заяву, подану у 2010
році та обґрунтовану судовим рішенням
від 2003 року, що в сукупності свідчить
про намагання позивача здійснити
поворот виконання рішення суду поза
межами встановлених строків та без
дотримання чинного порядку.

Враховуючи, що під час судового
розгляду не встановлено наявності
обставин, які перешкоджали позивачу
своєчасно вчинити дії, направлені на
відновлення його прав у встановлений
законодавством спосіб, заявлені
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Відтак, судові рішення про відмову в
позові, незважаючи на мотиви їх
прийняття, підлягають залишенню без
змін, а касаційна скарга - без
задоволення.

За таких підстав, керуючись статтями 220,
222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 травня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: