Справа № 607/20348/13а
Суддя: Савицька Н.В.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м.Львів
Справа № 876/2851/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Савицької Н.В.

суддів:
Запотічного І.І. Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання
: Гелецький В.П.

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 29.01.2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Управління соціальної
політики Тернопільської міської ради
про відшкодування моральної шкоди,
відшкодування заборгованості та
зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись в суд з
позовом до Управління соціальної
політики Тернопільської міської ради
про відшкодування моральної шкоди,
відшкодування заборгованості та
зобов'язання до вчинення дій.

Постановою Тернопільсокого
міськрайонного суду Тернопільської
області від 29.01.2014 в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою
позивачі подали апеляційну скаргу в
якій посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Апелянти просять суд, вказану
постанову скасувати та прийняти нову
якою позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання на виклик суду не
з'явились хоча, належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи у їх відсутності відповідно до
ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість постанови суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачам правомірно призначена
пільга на оплату житлово-комунальних
послуг.

Такі висновки суду першої інстанції, на
переконання колегії суддів,
відповідають нормам матеріального та
процессуального права та фактичним
обставинам справи і є правильними
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України «Про Єдиний
державний автоматизований реєстр осіб,
які мають право на пільги» № 117 від
29.01.2003 р. позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
включені до єдиного державного
автоматизованого реєстру пільговиків
як учасники війни з 05.03.2010 р.

Як видно з матеріалів справи позивачі
проживають у квартирі за № 16 по вул.
Злуки, 39 в м. Тернопіль, загальна площа
складає - 66,25 кв.м.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про встановлення
норм користування
житлово-комунальними послугами
громадян, які мають пільги щодо їх
оплати» № 879 від 01.08.1996 р. пільги щодо
оплати житлово-комунальних послуг
нараховуються та надаються в межах
норм : 21 кв м. загальної площі на одну
особу і додатково 10,5 кв.м. на сім»ю.

Враховуючи ту обставину, що загальна
площа квартира в якій проживають
позивачі складає 66,25 кв.м. пільга
правомірно призначена на оплату
житлово-комунальних послуг на 52, 5 кв.м.
виходячи із розрахунку 21.кв.м на
кожного члена сім»ї та додатково 10,5
кв.м. (21+21+10,5 ).

Доводи апелянтів про те, що відповідач
при призначенні пільги не врахував
вимоги ст. 24 Закону України «Про
науково та науково-технічну
діяльність» є безпідставними
оскільки, вказана норма Закону не
передбачає знижки на оплату
житлово-комунальних послуг, а
встановлює надання у встановленому
законом порядку науковим працівникам
для забезпечення здійснення наукової
діяльності додаткової житлової площі у
вигляді кімнати або в розмірі до 20 кв.м.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову оскільки, позивачі не надали та
не підтвердили жодними належними та
допустимими доказами ті обставини, що
протиправними діями відповідачів
заподіяна шкода останнім.

Крім того, відсутні законні підстави
для стягнення з відповідача в користь
позивача заборгованості за
нарахування оплати
житлово-комунальних послуг, понесених
витрат на лікування, моральної шкоди,
зобов»язати вчинити певні дії.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було тому,
відсутні підстави для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.205, ст.206,
ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 29.01.2014 року
у справі за № 607/20348/13а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
Н.В. Савицька

Судді:
І.І. Запотічного

Р.М. Шавель