Справа № 806/2554/14
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
УХВАЛА

іменем України

"27" серпня 2014 р.
Справа № 806/2554/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Головного
управління Держземагенства у
Житомирській області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "23" червня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Головного управління Держземагенства
у Житомирській області про визнання
протиправними та скасування
зобов'язати вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
адміністративного суду з позовною
заявою, в якій просив визнати
протиправними дії відповідача щодо
вимагання документів не передбачених
ст.123 Земельного кодексу України для
надання дозволу на розроблення
документації із землеустрою з правом
передачі в оренду земельних ділянок та
зобов'язати останнього розглянути
клопотання від 03.03.2014 року та прийняти
рішення щодо надання дозволу на
розроблення документації із
землеустрою з правом передачі в оренду
земельних ділянок для ведення
фермерського господарства.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року визнано протиправними дії
Головного управління Держземагентства
у Житомирській області щодо вимагання
у ОСОБА_3 документів, які не
передбачені ст.123 Земельного кодексу
України за його клопотаннями від 3
березня 2014 року.

Зобов'язано Головне управління
Держземагентства у Житомирській
області розглянути клопотання ОСОБА_3
від 3 березня 2014 року про надання
дозволу на розробку проектів
землеустрою земельних ділянок для
ведення фермерського господарства.

Не погоджуючись з даною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити.

В судове засідання сторони не
з'явилися. Про розгляд справи
повідомлені належним чином. Суд вважає
за можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, у
відповідності до ст. 197 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази та проаналізувавши
на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що 03.03.2014 року позивач
звернувся до відповідача із заявою про
надання дозволу на розроблення
документації із землеустрою з правом
передачі в оренду земельних ділянок
площею 8,0 га для ведення фермерського
господарства на території Волицької
сільської ради Андрушівського району,
площею 28,3587 га та 19,0680 га для ведення
фермерського господарства на
території Високопічської сільської
ради Житомирського району.

Листом - відповіддю відповідача від
17.03.2014 року повідомлено позивача про
необхідність надання додаткових
документів, а саме: документи, що
підтверджують досвід роботи в
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з наступного,
з чим погоджується суд апеляційної
інстанції.

На правовідносини сторін, що виникли
поширюються положення Земельного
кодексу України. Суб'єктивне право на
земельну ділянку виникає і
реалізується на підставах і в порядку,
визначених Конституцією України,
Земельним Кодексом України та іншими
законами України, що регулюють
земельні відносини.

Статтею 122 ЗК України визначено
повноваження органів виконавчої влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування.

Згідно ч.4 ст. 122 ЗК України центральний
орган виконавчої влади з питань
земельних ресурсів у галузі земельних
відносин та його територіальні органи
передають земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України
визначено, що особа, зацікавлена в
одержанні у користування земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності за проектом
землеустрою щодо її відведення,
звертається з клопотанням про надання
дозволу на його розробку до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
які відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
передають у власність або користування
такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки). Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у
користування відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Виходячи з аналізу зазначених правових
норм, колегія суддів приходить до
висновку, що для одержання у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності особі достатньо подати
відповідне клопотання із зазначенням
орієнтовного розміру земельної
ділянки та її цільового призначення, а
також графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування та
розмір земельної ділянки.

Перелік даних документів є виключним
та розширеному тлумаченню не підлягає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
ст. 7 Закону України "Про фермерське
господарство" визначено порядок
надання (передачі) земельних ділянок
для ведення фермерського господарства.

Зокрема, ч.1 ст. 7 Закону передбачено, що
для отримання (придбання) у власність
або в оренду земельної ділянки
державної власності з метою ведення
фермерського господарства громадяни
звертаються до відповідної районної
державної адміністрації. Для отримання
у власність або в оренду земельної
ділянки із земель комунальної
власності з метою ведення фермерського
господарства громадяни звертаються до
місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і
місце розташування ділянки, кількість
членів фермерського господарства та
наявність у них права на безоплатне
одержання земельних ділянок у
власність, обґрунтування розмірів
земельної ділянки з урахуванням
перспектив діяльності фермерського
господарства. До заяви додаються
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують
досвід роботи у сільському
господарстві, затверджується
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної аграрної
політики.

Аналізуючи зазначені норми, суд першої
інстанції дійшов висновку, що ними
врегульовано відносини, які виникають
лише між громадянами та районними
державними адміністраціями чи
місцевими радами з питань отримання в
оренду земельної ділянки.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
зазначає, що ст. 7 Закону України "Про
фермерське господарство" не поширює
свою дію на відносини, які виникли між
позивачем та Головним управлінням
Держземагенства в Житомирській
області, оскільки останній не
наділений повноваженнями вимагати
додаткові документи, що не передбачені
ст.123 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Держземагенства у
Житомирській області залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "23" червня
2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Є.В.Одемчук

судді:
А.Ю.Бучик

Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,10000

3- відповідачу/відповідачам: Головне
управління Держземагенства у
Житомирській області вул.
Довженка,45,м.Житомир,10002

4- представнику ОСОБА_5 АДРЕСА_2., 10000 - ,