Справа № 813/4527/14
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Львів № 813/4527/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Сподарик Н.І., за участі секретаря
судового засідання Думич Х.М.,
представника відповідача Сагайдак Д.М.,
представника відповідача Клапчук Р.Я.
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
державної міграційної служби України у
Львівській області про визнання
неправомірними дій і зобов'язання
ОСОБА_3 звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Головного управління
державної міграційної служби України у
Львівській області з вимогами:
- визнати неправомірними дії суб'єкта
владних повноважень - Головного
управління Державної міграційної
служби України у Львівській області
щодо відмови у видачі закордонного
- зобов'язати Головне управління
державної міграційної служби у
Львівській області повторно
розглянути питання щодо оформлення та
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон на підставі
- стягнути з Головного управління
державної міграційної служби України у
Львівській області судові витрати та
витрати на правову допомогу в розмірі
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неправомірність дій
відповідача, що полягають у вимозі
сплати позивачем додаткових послуг за
отримання паспорту для виїзду за
кордон, не враховуючи тих, що визначені
Декретом Кабінету Міністрів України
«Про державне мито», оскільки
визначена цим Декретом сума покриває
вартість витрат, пов'язаних з вчиненням
дій щодо видачі закордонного паспорта,
в тому числі і вартість бланку.
Позивач на розгляд справи призначений
27.08.2014 року не з'явився, на адресу суду
розгляд справи за його відсутності на
підставі доказів наявних в матеріалах
справи.
Представники відповідача щодо
заявленого позову заперечили в повному
обсязі з підстав викладених у
письмових запереченнях долучених до
матеріалів справи в судовому засіданні
11.08.2014 року зазначили, що дії
відповідача щодо відмови у видачі
позивача закордонного паспорта є
правомірними та законними, оскільки
ґрунтувалися на підставі положень
Правил оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 року
за №231 та Переліку платних послуг, які
надаються підрозділами Міністерства
внутрішніх справ та Державної
міграційної служби, і розмір плати за
їх надання, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 4 червня
2007р. №795 (у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 26 жовтня 2011р.
№1098).
Розглянувши матеріали справи,
дослідивши долучені до матеріалів
справи письмові докази та оцінивши їх в
сукупності, суд встановив наступні
фактичні обставини справи та норми
права, що підлягають застосуванню до
спірних правовідносин.
З матеріалів справи вбачається, що
24.03.2014 року ОСОБА_3 з метою оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон звернувся до
Головного управління міграційної
служби у Львівській області. Для цього,
ним було сплачено наступні платежі: -
державне мито, пов'язане з видачею та
оформленням закордонного паспорта, що
підтверджується квитанцією від 24.03.2014
року №12/112496 (копія квитанції долучена
до матеріалів справи) на суму 170 грн., а
також, за оформлення паспорта для
виїзду за кордон позивачем сплачено 87,15
грн., на підставі квитанції від 24.03.2014
року №12/112497.
В матеріалах справи наявний лист від
04.04.2014 року №24 виданий Начальником
відділу централізованого оформлення
документів ГУ ДМСУ у Львівській
області та отриманий позивачем нарочно
19.05.2014 року, згідно з яким відповідач
тимчасово відмовив у видачі
закордонного паспорту у зв'язку з
неподанням ОСОБА_3 квитанцій про
оплату, а саме: бланку закордонного
паспорта - 120 грн., та послуги ДМС - 87,15
Не погоджуючись з такими діями суб'єкта
владних повноважень та вважаючи їх
протиправними, ОСОБА_3 звернувся з
відповідним позовом до суду.
Розглянувши матеріали справи,
дослідивши долучені до матеріалів
справи письмові докази та оцінивши їх в
сукупності, суд встановив наступні
фактичні обставини справи та норми
права, що підлягають застосуванню до
спірних правовідносин.
Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
Основним нормативно-правовим актом, що
регулює порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері є Закон
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України».
Статтею 1 вказаного Закону передбачено,
що громадянин України має право
виїхати з України, крім випадків,
передбачених цим Законом, та в'їхати в
Документами, що дають право на виїзд з
України і в'їзд в Україну та
посвідчують особу громадянина України
під час перебування за її межами, є,
зокрема, паспорт громадянина України
для виїзду за кордон (ст.2 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
оформлення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон
провадиться громадянам України, які
постійно проживають в Україні і
досягли 18-річного віку, - за особистим
клопотанням про отримання паспорта або
через своїх законних представників до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
громадянства. Порядок оформлення,
видачі, обміну, повернення, вилучення,
знищення, визнання недійсним паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон визначається Кабінетом
Міністрів України. Бланки паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон виготовляються на замовлення
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
Статтею 7 названого Закону закріплено,
що правила оформлення і видачі
паспортів, їх тимчасового затримання
та вилучення визначаються відповідно
до цього Закону Кабінетом Міністрів
України і підлягають опублікуванню.
На реалізацію наведеної норми,
Кабінетом Міністрів України 31.03.1995 року
було прийнято постанову №231, згідно з
якою затверджено Правила оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення.
Згідно пункту 10 згаданих Правил
визначено, що для оформлення паспорта у
разі тимчасового виїзду за кордон
1) заява-анкета встановленого зразка;
2) паспорт громадянина України,
свідоцтво про народження (для осіб
віком до 16 років) (після прийняття
документів повертається);
3) копія виданої податковим органом
довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера, крім осіб,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це
відповідні державні органи;
4) дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5
5) квитанція про сплату державного мита
або документ, що підтверджує право на
звільнення від його сплати.
Справляння державного мита за видачу
паспорта також закріплено пунктом 9
Правил №213.
Відповідно до статті 1 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про державне мито»
№7-93 від 21.01.1993 року платниками
державного мита на території України є
фізичні та юридичні особи за вчинення в
їхніх інтересах дій та видачу
документів, що мають юридичне значення,
уповноваженими на те органами.
Пунктом 5 статті 2 та підпунктом «б»
пункту 6 статті 3 названого Декрету
закріплено, що державне мито
справляється за видачу документів на
право виїзду за кордон і про запрошення
в Україну осіб з інших країн, за
продовження строку їх дії та за
внесення змін до цих документів та
Жодних інших платежів Законом України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та Порядком
№231 на момент звернення позивача з
заявою про оформлення і видачу
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон не передбачено.
Посилання відповідача на пункт 27
постанови Кабінету Міністрів України
№795 від 04.06.2007 року «Про затвердження
переліку платних послуг, які надаються
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ та Державної міграційної служби,
і розміру плати за їх надання» у
редакції постанови Кабінету Міністрів
України №1098 від 26.10.2011 року в
обґрунтування правомірності стягнення
плати за надання послуги з оформлення
та видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон у розмірі 87,15 грн.
та пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України №1098 від 26.10.2011 року «Деякі
питання надання підрозділами
Міністерства внутрішніх справ та
Державної міграційної служби платних
послуг» в обґрунтування правомірності
своєї позиції, суд до уваги не приймає,
Відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до постанови Верховного
Суду України від 17 грудня 2013 року,
прийнятої у справі № 21-441а13, колегія
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що сплата
установленого Декретом державного
мита за видачу громадянам України
паспорта для виїзду за кордон покриває
вартість витрат, пов'язаних із
учиненням міграційною службою дій щодо
видачі громадянам України
закордонного паспорта на право виїзду
за кордон (у тому числі й вартість
бланка). Тому міграційна служба не
вправі вимагати повторної оплати тих
самих дій (послуг) на підставі іншого
нормативно-правового акта. Ураховуючи
наведене, колегія суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України дійшла
висновку про протиправність вимог
міграційної служби щодо надання та
сплати за оформлення та видачу
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон документів і платежів,
які не передбачені Законом України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та Правилами
№231 - спеціальними правовими актами, що
врегульовують ці правовідносини.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зокрема, на думку суду Головним
управлінням державної міграційної
служби України у Львівській області не
доведено правомірність та
обґрунтованість дій щодо сплати
позивачем 87,15 гривень як плати за
послуги Державної міграційної служби
України щодо оформлення та видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон та 120,00 гривень як
плати за вартість бланку паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон з урахуванням вимог
встановлених частиною 2 статті 19
Конституції України та частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

З врахуванням вищенаведеного на
переконання суду позовні вимоги в
частині: визнання протиправними дій
Головного управління державної
міграційної служби у Львівській
області щодо відмови ОСОБА_3 у видачі
закордонного паспорта та зобов'язання
повторно розглянути питання щодо
оформлення та видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон на підставі поданих документів,
- є підставними та такими, що підлягають
до задоволення.

Відповідно до ст.90 КАС України витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом. У разі
звільнення сторони від оплати надання
їй правової допомоги витрати на
правову допомогу здійснюються за
рахунок Державного бюджету України.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Згідно ст.30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги. При встановленні розміру
гонорару враховуються складність
справи, кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Нормами ст.2 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах»
врегульовано, що у разі якщо сторона у
цивільній чи адміністративній справі
звільнена від оплати витрат на правову
допомогу, компенсація таких витрат
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення і яка не є
суб'єктом владних повноважень, у
розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка
встановленої законом мінімальної
заробітної плати в місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні,
під час вчинення окремих процесуальних
дій поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

На підставі Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» компенсації
підлягають витрати на правову
допомогу, пов'язані з участю особи, яка
надавала правову допомогу, у судовому
засіданні, натомість, витрати,
пов'язані з підготовкою позовної заяви
для подання до суду, аналізом
відповідних нормативно-правових актів,
підготовкою апеляційної скарги, інших
матеріалів для подання до апеляційного
суду, несе сама сторона.

Позивачем до матеріалів справи
долучено квитанцію до прибуткового
касового ордера від 26.05.2014 року згідно
якої вбачається, що адвокатом прийнято
від ОСОБА_3 на підставі договору 200 грн.,
однак, який саме договір було укладено,
його предмет, послуги які надавались на
підставі вказаного договору і на
підставі чого понесені витрати у сумі
200 грн. суду не зрозуміло. Отже, суд
дійшов висновку, що у задоволенні
вимоги в частині стягнення витрат на
правову допомогу у сумі 200 грн. слід
відмовити.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судові витрати згідно ст. 94 КАС України
присудити на користь позивача з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163,167 КАС
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії Головного
управління державної міграційної
служби України у Львівській області
щодо відмови у видачі закордонного
паспорту громадянина України ОСОБА_3
для виїзду за кордон.

Зобов'язати Головне управління
державної міграційної служби України у
Львівській області повторно
розглянути питання щодо оформлення та
видачі паспорта громадянина України
ОСОБА_3 для виїзду за кордон.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 сплачений судовий
збір у сумі 73 (сімдесят) грн. 08 коп.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
29 серпня 2014 року.

Суддя
Сподарик Н.І.