Справа № 824/2485/14-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
справа № 824/2485/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

судді - Анісімова О.В.,

секретаря судового засідання -
Кордобан А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Муляр Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
Державної міграційної служби України в
Чернівецькій області про зобов'язання
вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до управління Державної
міграційної служби в Чернівецькій
області (далі - відповідач або УДМС) про
зобов'язання прийняти документи для
оформлення закордонного паспорту
(паспорта громадянина України для
виїзду за кордон) на підставі та у
відповідності з п.10 постанови Кабінету
Міністрів України від 31.03.1995 р., №231 та у
місячний термін видати даний паспорт
на його ім'я.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
03.06.2014 р. позивач, з метою отримання
паспорту громадянина України для
виїзду за кордон, звернувся до
відповідача. Для цього він подав
документи перелік яких передбачений
Законом України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" від 21.01.1994 р., №3857-ХІІ (далі -
Закон №3857) та Правилами оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№231 від 31.03.1995 р. (далі - Правила №231).
Однак у видачі йому паспорту
відмовлено, у зв'язку із необхідністю,
крім державного мита, оплатити
додаткові платежі у сумі 87,15 грн. та 120,00
грн. Вважає такі дії відповідача
неправомірними, так як законодавством,
яке регулює порядок оформлення та
видачі паспорту громадянина України
для виїзду за кордон не передбачена
сплата зазначених коштів, а будь-яких
окремих послуг від відповідача він не
замовляв. У зв'язку із зазначеним
просить суд позов задовольнити у
повному обсязі.

УДМС щодо задоволення позову
заперечило.

У судовому засідання позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі, суду
пояснив наступне.

Так, 03.06.2014 р. він, з метою отримання
паспорту громадянина України для
виїзду за кордон, подав відповідачу
документи перелік яких визначений
Законом №3857 та Правилами №231, а саме
заяву-анкету, копію паспорта
громадянина України, копію виданої
податковим органом довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера,
дві фотокартки розміром 3,5*4,5 см,
квитанцію про сплату державного мита у
розмірі 170,00 грн.

Однак листом від 24.06.2014 р. відповідачем
йому відмовлено в оформленні паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон, так як подані ним документи не
відповідають нормативам. Зокрема ним
не було надано доказів сплати 120 грн. за
вартість бланку паспорта та 87,15 грн. за
надання адміністративних послуг.

Вважає такі дії відповідача
неправомірними, оскільки це суперечить
правовій позиції Верховного Суду
України, яка викладена у постанові від
03.12.2013 р., справа №21-416а13. Відповідно до
цієї постанови сплата державного мита
покриває вартість витрат, пов'язаних з
учиненням УДМС дій щодо видачі
громадянам України закордонного
паспорту, тому УДМС не вправі вимагати
повторної оплати тих самих дій (послуг)
на підставі іншого
нормативно-правового акту.

Також, позивач суду пояснив, що він до
УДМС або до інших осіб з приводу
надання йому платної послуги не
звертався, будь-яких заяв щодо надання
таких послуг не подавав.

У зв'язку із зазначеним просив суд
позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача суду пояснила
наступне.

Так, ОСОБА_1 03.06.2014 р. звернувся до
відповідача із заявою щодо оформлення
йому паспорту громадянина України для
виїзду за кордон. До заяви ним додано
заяву-анкету, копію паспорта
громадянина України, копію виданої
податковим органом довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера,
дві фотокартки розміром 3,5х4,5 см,
квитанцію про сплату державного мита у
розмірі 170,00 грн.

За наслідками розгляду заяви позивачу
відмовлено у оформленні та видачі
паспорту громадянина України для
виїзду за кордон у зв'язку із
відсутністю доказів сплати ним 120 грн.
за вартість бланку паспорта та 87,15 грн.
за надання адміністративних послуг,
про що позивачу роз'яснено листом від
24.06.2014 р. №73.01/К-85. Крім цього, позивачем
надано для отримання закордонного
паспорту заяву-анкету, яка за своєю
формою не відповідає встановленому
зразку та дві фотокартки розміром 3,5х4,5
см, які не можуть бути технічно
використанні для оформлення паспорту,
оскільки необхідна наявність
цифрового фото, яке одразу вводиться до
електронної програми для виготовлення
паспорту.

Вважає, що порядок та умови надання
адміністративних послуг з оформлення
та видачі паспорта регулюється не
виключно Правилами №231, а Законом
України "Про адміністративні послуги"
від 06.09.2012 р., №5203-VI (далі - Закон №5203),
Порядком надання підрозділами
Міністерства внутрішніх справ та
Державної міграційної служби платних
послуг, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1098, від
26.10.2011 р. (далі - Порядок №1098) та
постановою Кабінету Міністрів України
від 04.06.2007 р., №795 "Про затвердження
переліку платних послуг, які надаються
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ та Державної міграційної служби,
і розміру плати за їх надання" (далі -
Постанова №795)

Даними нормативно-правовими актами
передбачена сплата громадянами, які
бажають отримати паспорт громадянина
України для виїзду за кордон 120 грн. за
вартість бланку паспорта та 87,15 грн. за
надання адміністративних послуг.

Надання зазначеної послуги
здійснюється за заявою-анкетою
встановленого зразка, яка одночасно є
заявою про надання відповідної послуги
з оформлення та видачі паспорта.

У зв'язку із зазначеним позивачу
відмовлено у видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон.

За таких обставин, вважають, що при
прийнятті рішення щодо відмови в
оформленні позивачу паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон шляхом надання відповідного
листа роз'яснення УДМС діяло на
підставі, у межах повноважень, та у
спосіб встановлений
нормативно-правовими актами України, у
зв'язку із чим просить у задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

Так, 03.06.2014 р. ОСОБА_1 до відповідача
подав заяву, відповідно до змісту якої
просив прийняти у нього документи для
виготовлення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон. Разом із
зазначеною заявою позивачем подано
заяву-анкету на оформлення паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон, копію паспорта громадянина
України, копію виданої податковим
органом довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера, дві
фотокартки розміром 3,5х4,5 см, квитанцію
про сплату державного мита у розмірі
170,00 грн.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 (із
додатками) УДМС листом від 24.06.2014 р.,
№73.01К-85 надано роз'яснення, відповідно
до змісту якого позивача
проінформовано, що подані ним
документи не відповідають нормативам
та унеможливлюють виготовлення йому
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон.

При цьому позивачу роз'яснено, що для
оформлення паспорту громадянина
України для виїзду за кордон необхідно
сплатити три обов'язкові платежі:
державне мито у розмірі 10
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян (170 грн.), вартість послуги
підрозділів внутрішніх справ та
Державної міграційної служби України -
87,15 грн. та плата за бланк паспорта у
розмірі 120 грн.

Суд вважає, що адміністративний позов
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню
виходячи із наступного.

Так, відповідно до Положення про
Державну міграційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 р., №405/2011, УДМС в
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
є суб'єктом владних повноважень
(виконує владні управлінські функції),
а тому зобов'язано діяти на підставі, в
межах повноважень та у спосіб
передбачений Конституцією та законами
України.

Нормативно-правове регулювання
порядку оформлення та видачі паспортів
громадян України для видачі за кордон,
на момент виникнення оспорюваних
правовідносин, у т.ч. визначалось
Законом №3857 та Правилами №231.

Так, відповідно до ст.1 Закону №3857
громадянин України має право виїхати з
України, крім випадків, передбачених
цим Законом, та в'їхати в Україну. На
громадян України, які звернулися з
клопотанням про виїзд з України,
поширюються усі положення чинного
законодавства, вони користуються всіма
правами і несуть встановлені законом
обов'язки. За громадянами України
зберігаються на її території майно,
кошти, цінні папери та інші цінності, що
належать їм на праві приватної
власності. Будь-яке обмеження їх
громадянських, політичних, соціальних,
економічних та інших прав не
допускається.

Згідно ст.2 Закону №3857 документом, що
дає право на виїзд з України і в'їзд в
Україну та посвідчують особу
громадянина України під час
перебування за її межами у т.ч. є
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон.

Відповідно до ст.7 Закону №3857 правила
оформлення і видачі паспортів, їх
тимчасового затримання та вилучення
визначаються відповідно до цього
Закону Кабінетом Міністрів України і
підлягають опублікуванню.

Такими правилами є Правила №231.

Згідно із п.10 Правил №231, для оформлення
паспорта у разі тимчасового виїзду за
кордон подається: заява-анкета
встановленого зразка; паспорт
громадянина України, свідоцтво про
народження (для осіб віком до 16 років);
копія виданої податковим органом
довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера, крім осіб,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це
відповідні державні органи; дві
фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;
квитанція про сплату державного мита
або документ, що підтверджує право на
звільнення від його сплати.

Відповідно до п.6 ст.2 Декрету Кабінету
Міністрів України №7-93 від 21.01.1993 р. "Про
державне мито" (далі - Декрет) державне
мито справляється за оформлення нового
зразка паспорта громадянина України
для поїздки за кордон.

Відповідно до пп. "б" п.6 ст.3 Декрету
ставки державного мита встановлюються
в таких розмірах: за видачу паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон - 10 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, тобто 170 грн. (10х17=170).

Дослідженням матеріалів справи
встановлено, що позивач подав
відповідачу відповідний перелік
документів, для оформлення та
отримання паспорту громадянина
України для виїзду за кордон.

У судовому засіданні встановлено, що
волевиявлення ОСОБА_1 при поданні до
відповідача документів було
спрямоване на оформлення та отримання
ним паспорту громадянина України для
виїзду за кордон, що зокрема
підтверджується його поясненнями.

Листом відповідача від 24.06.2014 р.,
№73.01/К-85 ОСОБА_1 відмовлено в оформленні
на видачі паспорту громадянина України
для виїзду за кордон у зв'язку із
несплатою ним 120 грн. за вартість бланку
паспорта та 87,15 грн. за надання
адміністративних послуг, як то
передбачено Порядком №1098 (яким
Постанова №795 викладена у новій
редакції).

Суд вважає, що у даному разі посилання
УДМС на Порядок №1098 є необґрунтованим,
оскільки порядок оформлення та видачі
паспорту громадянина України для
виїзду за кордон врегульовано Законом
№3857, у межах та на виконання якого
постановою Кабінету Міністрів України
затверджені Правила №231. Ані вказаним
Законом, ані зазначеними Правилами не
визначено обов'язок особи сплачувати
будь-які інші платежі під час
оформлення та видачі паспорту, окрім
державного мита.

При цьому суд зазначає, що відповідно
до ст.1 Декрету платниками державного
мита на території України є фізичні та
юридичні особи за вчинення в їхніх
інтересах дій та видачу документів, що
мають юридичне значення,
уповноваженими на те органами.

Тобто, з викладеного слідує, що по своїй
правовій природі державне мито є
платежем на користь держави, який
здійснюють особи з метою вчинення
уповноваженими на те органами в їхніх
інтересах дій та видачу документів, що
мають юридичне значення.

Відповідно до положень Закону №3857
громадянин України, який не має
законодавчо встановлених обмежень, має
право виїхати з України, для чого
Держава видає йому паспорт громадянина
України для виїзду за кордон.

Дії Держави по оформленню та видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон по своєму змістовому
навантаженню охоплюються поняттям
"вчинення уповноваженими на те
органами в їхніх інтересах дій та
видачу документів", а тому їх
здійснення є підставою для сплати
державного мита, як то передбачено
Законом №3857 та Декретом. Саме даний
платіж (державне мито у сумі 170 грн.) був
єдино законодавчо встановленим
платежем, який суб'єкт звернення до
УДМС (у даному випадку ОСОБА_1) мав
сплатити за оформлення та видачу йому
паспорту.

При цьому суд зазначає, що видача та
оформлення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон
відноситься до законодавчого обов'язку
УДМС.

Порядком №1098 (яким Постанова №795
викладена у новій редакції)
затверджено перелік платних послуг,
які надаються підрозділами
Міністерства внутрішніх справ та
Державної міграційної служби, і
розміру плати за їх надання.

Відповідно до п.2 Порядку №1098, послуги
надаються за письмовою заявою фізичних
та юридичних осіб.

Аналогічна норма міститься у ч.4 ст.9
Закону №5203 відповідно до якої заява на
отримання адміністративної послуги
подається в письмовій чи усній формі, а
відповідно до п.1 ч.1 ст.1 зазначеного
Закону адміністративна послуга це є
результат здійснення владних
повноважень суб'єктом надання
адміністративних послуг за заявою
фізичної або юридичної особи,
спрямований на набуття, зміну чи
припинення прав та/або обов'язків такої
особи відповідно до закону.

Правовий аналіз вищевказаних норм
Закону №5203 та Порядку №1098 свідчить про
те, що платні послуги можуть бути
надані за заявою особи, тобто за
наявності у неї бажання отримати таку
послугу, а не про обов'язковість
замовлення такої послуги з метою,
зокрема, оформлення паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон. В іншому випадку, якщо приймати
до уваги позицію УДМС про
обов'язковість таких послуг, Порядок
№1098 буде суперечити вимогам Закону
№3857, статтею 7 якого зазначено, що
правила оформлення і видачі паспортів,
їх тимчасового затримання та вилучення
визначаються відповідно до цього
Закону Кабінетом Міністрів України і
підлягають опублікуванню. Як зазначено
вище, на виконання вимог Закону №3857,
постановою Кабінету Міністрів України
затверджено Правила №231.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
03.12.2013 р., у справі №21-416а13
(реєстраційний номер рішення 36369560), яка
в силу положень ч.1 ст.244-2 КАС України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Судом встановлено, що позивач до УДМС
будь-яких заяв щодо надання йому
адміністративних послуг (та інших
послуг) не подавав, його воля була
спрямована на отримання паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон, яка і виразилась
(волевиявлення) у поданні заяви від
03.06.2014 р. разом із додатками до неї.

Таким чином, оскільки порядок
оформлення та видачі паспортів
визначено Законом №3857 та Правилами
№231, відповідач не мав право вимагати
від позивача сплати інших платежів,
окрім тих, що зазначені у вказаному
Законі та Правилах.

Разом з цим, оплата позивачем
державного мита у розмірі 170 грн. та
подання зазначених вище ним документів
не є достатніми для отримання паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон. До зазначеного суд прийшов
виходячи із наступного.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.4
Закону № 857 та п.10 Правил № 231 особа, яка
бажає отримати паспорт громадянина
України для виїзду за кордон, має
особисто подати до територіального
органу Державної міграційної служби
України заяву встановленого зразка, в
якій сповіщає дані про себе, відомості
про сімейний стан і наявність
неповнолітніх дітей та утриманців, про
відсутність обставин, що обмежують
відповідно до Закону №3857 право виїзду
за кордон. По своєму змістовому
навантаженню заява про отримання
паспорта фактично є анкетою особи, яка
отримує паспорт громадянина України
для виїзду за кордон.

Зразок такої заяви (анкета отримувача
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон) затверджений
Порядком №1098 (додаток №13 до п.26
Порядку №1098) та її оформлення
відповідно до п.2 Порядку
централізованого оформлення,
виготовлення та видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон, який є додатком 2-1 до Правил №231,
здійснюється безпосередньо
уповноваженою особою УДМС.

Дана процедура не порушує права
суб'єкта звернення до УДМС, не
суперечить іншим положенням Правил №231
та по відношення до п.10 цих Правил є
спеціальною нормою, яка, враховуючи
загальнотеоретичні правила
правозастосування, підлягає
застосування у даних правовідносинах.

Дослідженням матеріалів справи
встановлено, що позивачем до УДМС для
отримання паспорту громадянина
України для виїзду за кордон подано
заяву не встановленого зразка, яка ним
власноручно оформлена, що суперечить
зазначеним вище нормативним приписам.
При цьому суд зазначає, що анкета
отримувача паспорта громадянина
України для виїзду за кордон
оформляється в електронному вигляді,
що обумовлює її заповнення виключно
уповноваженою особою УДМС на підставі
даних поданих суб'єктом звернення.

Крім цього, як встановлено судом вище
позивачем до УДМС з метою отримання
паспорту громадянина України для
виїзду з кордон подано дві фотокартки
розміром 3,5 х 4,5 сантиметра. Суд вважає,
що зазначені фотокартки не можуть бути
використанні УДМС для оформлення
позивачеві паспорту громадянина
України для виїзду за кордон, виходячи
із наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.06.2007 р., №858 внесено зміни до
Правил №231, відповідно до яких
виготовлення паспортів громадянина
України для виїзду за кордон з
вклеюванням фотокарток припинено.

Відповідно до п.2 Порядку заповнення
паспорту / проїзного документу, який є
додатком 2 до Правил №231, до бланка
паспорта дані вносяться способом
лазерного гравірування, проїзного
документа дитини - способом
принтерного друку фарбою чорного
кольору українськими літерами - згідно
з ДСТУ 2024-91, латинськими - згідно з ГОСТ
16330-85 із застосуванням верхнього
регістру.

Пунктом 12 Порядку заповнення паспорту /
проїзного документу, який є додатком 2
до Правил №231, передбачено, що елемент
ідентифікації (відцифроване або інше
зображення обличчя особи) вноситься
згідно з ІКАО, Doc. N9303, ДСТУ 1303-94.

Аналізуючи положення зазначених вище
нормативно-правових актів, а також
інших нормативно-правових актів, які
безпосередньо та опосередковано
врегульовують порядок оформлення
паспорту громадянина України для
виїзду за кордон, слід прийти до
висновку, що оформлення та видача
паспорту, по своїй природі є процедурою
технічного характеру, яка ґрунтується
на відповідних нормах.

Зокрема, для відображення обличчя
особи у паспорті, суб'єкт звернення має
звернутись до УДМС, де посадова особа
перевірить повноту одержувачем
послуги документів та здійснить
фотографування такої особи. Після
цього до бланку паспорту способом
лазерного гравіювання та лазерної
перфорації вноситься елемент
ідентифікації (два відцифрованих
зображення обличчя особи).

Здійснити зазначені дії без участі
позивача є технічно не можливим, так як
і не можливим є безпосереднє
використання поданих ним фотокарток
для отримання паспорту.

Отже, аналізуючи викладене, суд прийшов
до висновку, що подані позивачем до
УДМС документи, не дають технічної
можливості оформити та видати йому
паспорту громадянина України для
виїзду за кордон.

Щодо позовних вимог.

Так, відповідно до змісту позову
позивач просив суд зобов'язати УДМС
прийняти документи для оформлення
закордонного паспорту (паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон) на підставі та у відповідності
з п.10 Правил №231 та у місячний термін
видати даний паспорт на його ім'я.

Право, як соціальне явище, являє собою
багатоаспектний, складний механізм,
який у т.ч. передбачає одночасне
використання у відповідних
правовідносинах різних норм, які у
своїй сукупності мають нести одне
змістове навантаження.

Так, судом вище встановлено, що подання
до УДМС документів зазначених виключно
у п.10 Правил №231 не надасть суб'єкту
звернення (у даному разі позивачу)
можливість отримати паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, оскільки для цього необхідно
вчинити особисто і інші дії зазначені
вище. При цьому вчинення таких дій не
суперечить ні положенням Закону №3857,
ні Правилам №231. Необхідність вчинення
таких дій є нормативно закріпленою, а
тому позивач для отримання паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон зобов'язаний особисто
звернутись в УДМС, де у його
присутності буде оформлено анкету
отримувача паспорта громадянина
України для виїзду за кордон та
здійснено його фотографування.

Відповідно до норм чинного
законодавства України УДМС зобов'язано
прийняти від суб'єкта звернення
відповідні документи, розглянути їх та
прийняти рішення щодо видачі або
відмови у видачі паспорту громадянина
України для виїзду за кордон.

Під час правозастосовної діяльності
суд має перевірити на предмет
законності рішення, дії або
бездіяльність відповідача і надати їм
відповідну оцінку. Сам факт прийняття
документів для видачі паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон є законодавчим обов'язком УДМС,
а тому суд, враховуючи його у т.ч.
правозастосовчу функцію, у
резолютивній частині свого рішення не
може підмінювати або дублювати норму
закону. Суд застосовує норму права, а не
дублює її у рішення.

За таких обставин суд вважає, що цей
позов у частині зобов'язання
відповідача прийняти документи для
оформлення закордонного паспорту
(паспорта громадянина України для
виїзду за кордон) на підставі та у
відповідності з п.10 Правил №231 не
підлягає задоволенню. При цьому суд
зазначає, що у досліджених
правовідносинах УДМС прийняло від
позивача подані ним документи.

Щодо зобов'язання УДМС оформити та
видати паспорт громадянина України для
виїзду за кордон, суд зазначає
наступне.

Судом вище встановлено, які права
позивача були порушені УДМС під час
вирішення питання про видачу йому
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон.

Однак УДМС при вирішенні питання щодо
оформлення та видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон наділений дискреційними
повноваженнями, а тому суд не може
втручатися в дані повноваження. УДМС,
будучи суб'єктом владних повноважень,
під час адміністративних процедур
відповідно до закону приймає рішення
на основі адміністративного розсуду.

Крім цього, факт подання необхідних
документів та здійснення позивачем
законодавчо визначених дій є лише
підставою для початку здійснення дій
щодо оформлення паспорту громадянина
України для виїзду за кордон, оскільки
відповідно до ст.6 Закону №3857
громадянину може бути тимчасово
відмовлено у видачі паспорта. Таке
рішення приймається уповноваженою
особою УДМС за наслідками спеціальної
перевірки, після надходження
документів щодо видачі паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон.

Зобов'язання судом відповідача видати
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон, призведе до скасування
процедури проведення спеціальної
перевірки, що є не припустимим.

У зв'язку із зазначеним суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язання УДМС оформити та видати
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон на ім'я позивача у місячний
термін.

При прийнятті рішення по цій справі суд
виходить із того, що позивачем невірно
обрано спосіб захисту його прав, а
також з того, що рішення суду має
реально реалізовуватись та
відновлювати порушенні права суб'єкта
звернення до суду. Позивачем у справі
вимоги щодо визнання протиправними дій
УДМС у тій чи іншій частині на
ставились.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Частиною 2 цієї статті
тягар доказування перекладено
законодавцем на суб'єкта владних
повноважень у справах про
протиправність його рішення, якщо він
заперечує проти позову. Дослідженням
матеріалів справи встановлено, що
позивач не належним чином обґрунтував
свої позовні вимоги.

Таким чином, аналізуючи викладене суд
вважає, що у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
управління Державної міграційної
служби в Чернівецькій області про
зобов'язання прийняти документи для
оформлення закордонного паспорту
(паспорта громадянина України для
виїзду за кордон) на підставі та у
відповідності з п.10 постанови Кабінету
Міністрів України від 31.03.1995 р., №231 та у
місячний термін видати даний паспорт
на його ім'я необхідно відмовити у
повному обсязі.

Судові витрати, які підлягають
присудженню, у цій справі відсутні.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
постанови.

Керуючись ст.ст. 158 - 163, 167 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до управління Державної
міграційної служби України в
Чернівецькій області про зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити у повному
обсязі.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
О.В.
Анісімов

Постанову в повному обсязі складено 22
серпня 2014 р.