Справа № 872/4914/13
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2014 рокусправа № 2а/0470/8088/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Туркіної Л.П.

суддів: Проценко
О.А. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Юніон стандард банк»

на постанову: Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
11.02.2013 р.

у справі № 2а/0470/8088/12

за позовом: Заступника прокурора
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Управління пенсійного
фонду в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська

до: Публічного акціонерного
товариства «Юніон стандард банк»

про: стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2011 р. Заступник прокурора
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Управління пенсійного
фонду в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська звернувся до суду з
позовом про стягнення з Публічного
акціонерного товариства
«Єкатеринославський комерційний банк»
заборгованості по сплаті збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у сумі 1733399, 96 грн.,
нарахованої за період з 01.01.2009 р. по
25.11.2009 р.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
11.02.2013 р. позов задоволено. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
«Єкатеринославський комерційний банк»
на користь Управління пенсійного фонду
в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська заборгованість зі
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування у сумі 1 733 399,96 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що в
період з 01.01.2009 року по 25.11.2009 року
відповідачем здійснювалась
купівля-продаж іноземної валюти для
компанії «Axley Developments LLP», яка є
нерезидентом, під час якої банк
всупереч нормам ст. ст. 1,2 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» та
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.11.1998 року №1740
(далі Порядок від 03.11.1998 року №1740), не
здійснив нарахування збору, утримання
його з коштів клієнта та сплату до
бюджету.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, у якій, посилаючись на
невідповідність рішення суду
обставинам справи та нормам
матеріального права, просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
11.02.2013 р. у справі № 2а/0470/8088/12, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача,

Так, відповідач вказує, що придбання
іноземної валюти без нарахування,
утримання та сплати збору мало місце
внаслідок виконання рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 18.04.2007 р. по справі
№2-1775/2007 р., на підставі якого
відповідач за дорученням
підприємства-нерезидента «Axley Developments
LLP» здійснював операції з придбання
іноземної валюти без утримання суми
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з коштів, що
перераховувались компанією «Axley Developments
LLP», яке надійшло до банку з відміткою
про те, що назване рішення набрало
законної сили.

Як зазначає Відповідач, банк звертався
до прокуратури Дніпропетровської
області з приводу правомірності дій
щодо виконання вищевказаного рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 18.04.2007 р.

За результатами перевірки, проведеної
прокуратурою Дніпропетровської
області, встановлено відсутність
порушень чинного законодавства з боку
банківської установи при виконанні
рішення суду, що підтверджується
повідомленням від 18.09.2009 р. за вих..
№07/01-864 вих-09).

На думку відповідача, суд не надав
будь-якої оцінки тій обставині, що дії
банку під час купівлі валюти для
компанії «Axley Developments LLP» є наслідком
висновків та обов'язкових до виконання
суб'єктами підприємництва рішень
названих органів.

Так обставина, що рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого рогу від 18.04.2007 р. через 2 роки
було скасовано постановою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 01.12.2009 р., на думку
відповідача, не свідчить про наявність
неправомірної поведінки банку.

Відповідач також вказує, що судом
невірно застосовано норми ст. 1 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» та п. п.
2,3 Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
відповідно до яких, на думку
відповідача, банки сплачують збір за
операціями, здійсненими з власної
ініціативи банку (в тому числі за
власними зовнішньоекономічними
договорами та за операціями, які
здійснюються в межах лімітів відкритої
валютної позиції банку).

Оскільки відповідач в спірний період
не здійснював операцій з
купівлі-продажу безготівкових валют за
власними зовнішньоекономічними
операціями, тому не зобов'язаний
сплачувати збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

У судовому засіданні від публічного
акціонерного товариства «Юніон
стандард банк» надійшло клопотання про
здійснення процесуальної заміни
відповідача у зв'язку із зміною назви
ПАТ «Єкатеренославський комерційний
банк». Обставини, зазначені у
клопотанні , підтверджено належним
чином, у зв'язку з чим, суд дійшов
висновку про необхідність зміни назви
відповідача, визначивши відповідачем
Публічне акціонерне товариство «Юніон
стандард банк».

Представник відповідача у судовому
засіданні доводи та вимоги апеляційної
скарги підтримав, зазначив, що правова
позиція відповідача стосовно
неналежного застосування судом норм
матеріального права узгоджується з
позицією Вищого адміністративного
суду України, зокрема з позицією,
викладеною в ухвалі ВАСУ від 23.03.2011 р.
К/9991/2940/11, де зазначено, що у разі, коли
банк в спірний період не здійснював
операцій з купівлі-продажу
безготівкових валют за власними
зовнішньоекономічними операціями, він
не зобов'язаний сплачувати збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування. (а.с. 79-82 т. 2).

Відповідач також вказав, що
розглядаючи питання стосовно вини та
обов'язку банку, який діяв на підставі
судових рішень, Вищий адміністративний
суд України у своїй ухвалі від 05.07.2011 р.
№В/9991/1361/11 встановив необхідність
врахування тієї обставини , що
правовими підставами для невиконання
банком обов'язку щодо нарахування та
стягнення зі своїх клієнтів сум збору
з операцій купівлі-продажу іноземної
валюти були конкретні судові рішення,
які набрали законної сили, були на той
момент не скасовані судом вищестоящої
інстанції і, відповідно до частини
п'ятої статті 125 Конституції України та
частини другої статті 11 закону України
«Про судоустрій» від 07.02.2002 р. № 3018-111
(чинний у 2006 році), обов'язковими до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими особами,
об»єднаннями громадян та іншими
організаціями, громадянами та
юридичними особами на всій території
України (а.с.83-86т. 2 ).

Прокурор проти апеляційної скарги
заперечив, просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін як
законне та обґрунтоване.

Представник УПФУ в Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська проти
апеляційної скарги заперечив, просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, постанову суду першої
інстанції без змін.

УПФУ в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська надало додаткові
пояснення у справі, у яких зазначено, що
дії Управління щодо встановленого
факту несплати збору є законним та
обґрунтованим, а норми чинного
законодавства покладають обов'язок
щодо сплати збору саме на відповідача.

Так, Управління зазначає, що в своїх
постановах від 21.10. 2008 р. та від 29.01.2008 р.
№08/23Верховний суд України, розглянувши
скарги ПФУ за винятковими обставинами
у зв'язку з неоднаковими
застосуваннями судами касаційної
інстації одних й тих самих норм права,
дійшов висновків що «заборгованість по
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування за операціями з
купівлі-продажу валюти відноситься до
страхових внесків (в понятті ст.. 1
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»); дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
закону (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»); контролюючими органами
та належним стягувачем збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
валюти є орган ПФУ.» (2 а. с. 119-121)

Крім того, управління вказує, що Вищий
адміністративний суд України у
постанові від 01.12.2011 р. № К-25408/09
зазначив, що згідно чинного
законодавства на банки та їх установи
покладено обов'язок нараховувати,
утримувати та сплачувати до
спеціального фонду державного бюджету
додатковий збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
встановленому розмірі (1% у 2007 р. та 0,5% у
2008 р.) від суми операції з
купівлі-продажу безготівкової
іноземної валюти в незалежності від
здійснення власних операцій чи від
імені та за рахунок клієнтів таких
банків.

Отже, Управління пенсійного фонду в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області вважає, що вимоги стосовно
стягнення збору є обгрунтованими та
відповідають чинному законодавству.

Заслухавши прокурора та представників
сторін суд дійшов висновку , що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що Управлінням
пенсійного фонду в Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області було
проведено планову та позапланову
перевірки закритого акціонерного
товариства «Фінансовий Союз Банк» з
питань дотримання вимог законодавства
щодо нарахування, обчислення та сплати
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, інших
платежів та надання достовірних
відомостей до органів Пенсійного
фонду, про що складено акти від 11.12.2009
року №135 та від 17.11.2010 року №22.

З актів перевірки вбачається, що в
період з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року ЗАТ
«Фінансовий Союз Банк» проведено
операції з купівлі-продажу
безготівкової валюти для потреб
клієнтів, зокрема, придбано валюти для
нерезидента-інвестора «Axley Developments LLP» в
гривневому еквіваленті на загальну
суму 710 128 092,53 грн., проте збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
безготівкової валюти в сумі 1 420 256,15 грн.
не сплачений (акт 11.12.2009 року №135); за
період з 01.10.2009 року по 25.11.2009 року для
нерезидента-інвестора «Axley Developments LLP»
придбано валюти в гривневому
еквіваленті на суму 156 571 887,93 грн.,
несплата збору становить 313 143,81 грн.
(акт від 17.11.2010 року №22).

Згідно із зареєстрованими змінами до
установчих документів відповідача
найменування ЗАТ «Фінансовий Союз
Банк» було змінено на публічне
акціонерне товариство
«Єкатеринославський комерційний
банк».

Як свідчать матеріали справи
купівля-продаж валюти без сплати збору
здійснена банківською установою на
виконання рішення суду.

Так, рішенням Дзержинського районного
суду від 18.04.2007 року позовні вимоги
підприємства «ЕКСЛІ ДІВЕЛЕПМЕНТС ЛЛП»
до ОСОБА_3 та до закритого акціонерного
товариства «Фінансовий Союз Банк»
задоволено та зобов'язано відповідачів
здійснювати за дорученням позивача
придбання іноземної валюти на
міжбанківському валютному ринку
України за інвестиційними операціями
без спонукання позивача сплачувати
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, а також без утримання суми
цього збору з коштів, що
перераховуються позивачем на купівлю
іноземної валюти.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області №22ц-22132/2009
від 01.12.2009 року апеляційну скаргу
прокурора Дзержинського району м.
Кривого Рогу, який представляв
інтереси держави в особі Управління
Пенсійного фонду України в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, задоволено, рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу №2-1775/2007р. від 18.04.2007 року
скасовано та справу направлено на
новий розгляд. Ухвалою Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу №2-814/2010р.
від 15.03.2010 року позов залишено без
розгляду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» від 26
червня 1997 року №400/97-ВР (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування є юридичні та фізичні
особи, що здійснюють операції з
купівлі-продажу безготівкової
іноземної валюти за гривню. Платниками
збору з купівлі-продажу безготівкової
іноземної валюти за гривню є юридичні
особи-резиденти, нерезиденти, постійні
представництва юридичної особи -
нерезидента, власники корпоративних
картрахунків іноземної валюти,
банки-члени міжнародних платіжних
систем, банки (у тому числі
уповноважені банки з операцій за
власними зовнішньоекономічними
договорами) та фізичні особи, в тому
числі нерезиденти, що здійснюють
операції з купівлі-продажу
безготівкової іноземної валюти за
гривню. Банки та їх установи
зобов'язані нараховувати, утримувати
та одночасно із подачею заявки на
купівлю іноземної валюти, здійснювану
ними за власними операціями і від імені
та за рахунок клієнтів таких банків,
сплачувати до спеціального фонду
державного бюджету додатковий збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі, встановленому
цим Законом, від суми операції з
купівлі-продажу безготівкової
іноземної валюти за гривню, зазначеної
у такій заявці, вести податковий облік
та подавати звітність органам
Пенсійного фонду України.

Пунктом 4 статті 2 вказаного Закону
України встановлено, що об'єктом
оподаткування для платників збору,
визначених пунктом 5 статті 1 цього
Закону, є сума операції з
купівлі-продажу безготівкової
іноземної валюти за гривню.

Відповідно до статті 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2009
рік» збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування з купівлі-продажу
безготівкової іноземної валюти за
гривню протягом 2009 року справляється в
розмірі 0,2 відсотка.

Визначаючи правову природу збору, що
зумовлює визначення нормативних актів,
що підлягають застосуванню, колегія
суддів виходить з наступного.

Згідно ст.. 14 Закону України «Про
систему оподаткування» збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з 18.02.1997р. було віднесено до
загальнодержавних податків та зборів,
порядок стягнення яких з 26.03.2003р. було
визначено Законом України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (далі Закон 2181) в
преамбулі якого зазначено цей Закон є
спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

В той же час, з 01.01.2004р. набрав чинності
Закон «Про загакльнообов'язкове
державне пенсійне страхування» ( далі
Закон 1058), який згідно преамбули
визначає принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел,
передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом.

Ч. 2 ст. 161 КАС України встановлено, що
при виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 244-2 КАС Рішення Верховного
Суду України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішеннями Верховного
суду України..

Як зазначено вище, в постановах від 21.10.
2008 р. та від 29.01.2008 р. №08/23 Верховний суд
України, розглянувши скарги органів
ПФУ за винятковими обставинами у
зв'язку з неоднаковими застосуваннями
судами касаційної інстанції одних й
тих самих норм права, дійшов висновків
що заборгованість по збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування за операціями
купівлі-продажу валюти відноситься до
страхових внесків (в понятті ст.. 1
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»); дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
закону (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»);. ( т.2,а.с. 119-121)

Порядок стягнення заборгованості
по страховим внескам у спірний період
визначено ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у ч.ч.1,3 якої зазначено
наступне.

1.У разі виявлення своєчасно не
сплачених сум страхових внесків
страхувальники зобов'язані самостійно
обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах,
визначених цією статтею.

3. Територіальні органи
Пенсійного фонду за формою і у строки,
визначені правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

Про оскарження вимоги
територіального органу Пенсійного
фонду про сплату недоїмки до
виконавчої дирекції Пенсійного фонду
або в судовому порядку страхувальник
зобов'язаний письмово повідомити
відповідний територіальний орган
Пенсійного фонду протягом трьох
робочих днів із дня звернення до
виконавчої дирекції Пенсійного фонду
чи суду.

Узгодження вимоги
територіального органу Пенсійного
фонду про сплату недоїмки здійснюється
на підставі заяви страхувальника, яка
розглядається територіальним органом
Пенсійного фонду протягом трьох
робочих днів після її отримання, та
поданих страхувальником документів, що
свідчать про неправильність
обчислення сум недоїмки, зазначених у
вимозі.

У разі узгодження
страхувальником вимоги про сплату
недоїмки з територіальним органом
Пенсійного фонду цей орган
зобов'язаний у строк, визначений для
розгляду заяви страхувальника про
узгодження вимоги, надіслати йому
узгоджену вимогу про сплату недоїмки, а
страхувальник зобов'язаний сплатити
узгоджену суму недоїмки протягом
десяти робочих днів після отримання
узгодженої вимоги.

У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму недоїмки разом з
застосованою до нього фінансовою
санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки.

Зазначені правові норми втратили
чинність з01.01.2011р. у зв'язку з веденням у
дію Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»(далі
Закон N 2464)

В той же час, у п.7 Прикінцевих та
перехідних положень названого закону
зазначено, що стягнення заборгованості
із сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі страхових внесків,
строк сплати яких на 1 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Аналогічний правовий підхід щодо
стягнення податків та зборів міститься
також у Податковому Кодексі України ,
де п.2 підрозділу 10 «Інші перехідні
положення» у редакції за станом
на11.02.2013р. було визначено, що «Збори
(плата, внески), не встановлені цим
Кодексом як загальнодержавні або
місцеві, але встановлені законодавчими
актами України як обов'язкові платежі
до набрання чинності цим Кодексом,
справляються за правилами,
встановленими цими законодавчими
актами України, до набрання чинності
законом про адміністративні послуги та
іншими законами, що регулюватимуть
справляння відповідних зборів (плати,
внесків)».

Виходячи з зазначеного, слід дійти
висновку, що стягнення спірної суми
повинно відбуватися у порядку,
передбаченому ст.. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Як свідчать матеріали справи та
пояснення сторін, дій та вимог, що
передбачені ст. 106 Закону №1058, УПФУ не
вчиняло та не виносило.

З таких обставин слід дійти висновку,
що звернення до суду не відповідає
порядку, визначеному нормами ч. ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», п.7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», п.2 підрозділу
10 «Інші перехідні положення» ПК, що
виключає підстави для задоволення
позову.

Посилання позивача на те, що збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування не був податком (збором),
порядок стягнення яких регулювався
Законом №2181, а також не відносився до
страхових внесків, порядок стягнення
яких визначався Законом № 1058, а
відносився до платежів, стягнення яких
законом не регулювалось. не
приймається судом, виходячи з
наступного.

Названі доводи не відповідають
нормам ст.119 Конституції України,
згідно яких органи держави повинні та
можуть діяти на підставі та у спосіб,
що визначені виключно законами
України, та правовій позиції
Верховного суду України, який, виходячи
з принципу співвідношення дії
нормативних актів у часі та цільового
призначення платежу, визначив правову
природу збору у якості внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, правовідносини щодо яких
регулюються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». При цьому ч. 1 ст. 5
названого закону передбачено, що «дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону».

На підставі зазначеного слід дійти
висновку, що звернення до суду з
приводу стягнення нарахованої суми
збору є передчасним, а рішення суду
першої інстанції винесено з порушенням
норм матеріального права, що згідно
ст.202 КАС є підставою для скасування
постанови суду та відмови у
задоволенні позову.

Виходячи з викладеного, апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Юніон стандард банк» слід
задовольнити, постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 11.02.2013 р.
скасувати. У задоволені позову
відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207,
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Юніон
стандард банк» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
11.02.2013 р. скасувати.

У задоволені позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судового
рішення суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а вразі складення судового
рішення в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня
складання судового рішення в повному
обсязі.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова