Справа № 802/2945/14-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 серпня 2014 р.
Справа № 802/2945/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Сала
П.І.,

за участю

секретаря судового засідання:
Колос М.С.,

представника позивача:
Гунька В.В.,

представників відповідача:
Романовича С.С., Герасименка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Поділля-залізобетон"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Поділля-залізобетон"
(далі - ТОВ "Поділля-залізобетон")
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Вінницька
ОДПІ) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 21.07.2014 року №
щодо збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 2339 грн., з них за
основним платежем 1559 грн. і за
штрафними (фінансовими) санкціями 780
грн., та № щодо збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в сумі
12 548 грн., з них за основним платежем 8365
грн. і за штрафними (фінансовими)
санкціями 4183 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що за
результатами позапланової невиїзної
перевірки дотримання вимог
податкового законодавства ТОВ
"Поділля-залізобетон" по
взаємовідносинах з ТОВ "Капексбуд" за
період з 01.01.2013 року по 01.11.2013 року
відповідачем було складено акт №
1767/2201/30836685 від 02.07.2014 року про порушення
товариством вимог пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 ПК України, внаслідок чого занижено
податок на прибуток за 2013 рік всього на
суму 8365 грн., та про порушення вимог п.
44.1 ст. 44, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1,
200.2 ст. 200 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість за
період з 01.01.2013 року по 01.11.2013 року
всього на суму 1559 грн. На підставі
вказаного акту перевірки 21.07.2014 року
Вінницькою ОДПІ прийнято оскаржувані
податкові повідомлення-рішення, які, на
думку платника податків, є
протиправними і такими, що підлягають
скасуванню. Зокрема позивач
посилається на те, що сформував
податковий кредит на підставі належним
чином оформлених первинних документів,
а факт надання послуг з перевезення
вантажів повністю підтверджується
актами виконаних робіт і відповідними
товарно-транспортними накладними. Крім
того, на момент здійснення
господарських операцій з ТОВ
"Капексбуд", останнє було зареєстровано
платником ПДВ, мало право- і
дієздатність. З ціни подальшого
продажу залізобетонних виробів,
виготовлених за допомогою отриманих
товарно-матеріальних цінностей,
перевезених та навантажених ТОВ
"Капексбуд", позивач сформував
податкові зобов'язання, які своєчасно
та в повному обсязі сплатив до бюджету.
Заборгованість зі сплати податків,
зборів та обов'язкових платежів у
підприємства відсутня. Отже,
господарські операції з ТОВ "Капексбуд"
мали реальний характер, а одержані
послуги були використані у подальшому
в оподатковуваних операціях в межах
господарської діяльності. Також
позивач посилається на те, що
господарські взаємовідносини із
вищевказаним контрагентом за травень
2013 року вже досліджувались в судовому
порядку. Судом першої та апеляційної
інстанцій було встановлено, що ТОВ
"Поділля-залізобетон" дотримано усіх
умов, які необхідні для формування
податкового кредиту, а тому товариство
не може нести відповідальність за
порушення податкового законодавства,
вчинені його контрагентом.

У судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав заявлені
позовні вимоги та надав пояснення
згідно з обґрунтуваннями, наведеними у
позовній заяві. Просить суд
адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні адміністративний позов ТОВ
"Поділля-залізобетон" заперечили з
підстав, наведених у письмових
запереченнях (а.с. 131-133). Наполягають на
тому, що при проведенні позапланової
невиїзної перевірки позивача
Вінницька ОДПІ діяла відповідно до
вимог чинного законодавства, на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України, а тому адміністративний позов
не може бути задоволений.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 пояснив, що з 2009 року працює на
посаді начальника дільниці
Малинівського родовища гранітів ТОВ
"Поділля-залізобетон". Для навантаження
гірничої маси і готової продукції на
складі родовища використовується
фронтальний навантажувач. Такий
навантажувач марки ZL30E-II є у власності
підприємства. Проте орієнтовно у
травні 2013 року вийшли з ладу диски
зчеплення цього навантажувача, що
унеможливило його повноцінне
використання. Тому керівництвом
підприємства було прийнято рішення
залучити сторонню техніку. Пригадує, що
на час простою їхнього навантажувача
працював орендований навантажувач
марки Hanomak. При цьому свідок зазначив,
що робота будь-якого навантажувача на
родовищі перебуває під постійним
контролем, навантажена гірнича маса
зважується, відповідні дані
обліковуються, а в кінці кожного місяця
проводиться звірка. Також свідок
підтвердив, що саме він підписував акти
здачі-прийняття
навантажувально-розвантажувальних
робіт за травень, червень та липень 2013
року з ТОВ "Капексбуд".

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін та показання
свідка ОСОБА_5, оцінивши інші докази,
які є у справі, суд доходить висновку,
що заявлений адміністративний позов
належить задовольнити з огляду на таке.

Встановлено, що ТОВ
"Поділля-залізобетон" як юридична особа
зареєстроване 21.03.2000 року
реєстраційною палатою Вінницької
міської ради (), взяте на
податковий облік 24.03.2000 року за № 5/2640 та
у спірний період було платником ПДВ
згідно із свідоцтвом № 1832237 від 23.06.2000
року.

На підставі ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1
ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 ПК України та
наказу Вінницької ОДПІ № 1801 від 20.06.2014
року в період з 23 по 24 червня 2014 року
відповідачем проведена позапланова
невиїзна документальна перевірка ТОВ
"Поділля-залізобетон" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ "Капексбуд" за період з 01.01.2013 року
по 01.11.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 1767/2201/30836685 від 02.07.2014 року про
порушення позивачем пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України, внаслідок чого
занижено податок на прибуток за 2013 рік
всього на суму 8365 грн., та про порушення
п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1,
200.2 ст. 200 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість за
червень 2013 року на суму 771 грн. та за
липень 2013 року на суму 778 грн., а всього
на суму 1559 грн. (а.с. 18-35).

З урахуванням наведеного 21.07.2014 року
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № щодо
збільшення ТОВ "Поділля-залізобетон"
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 2339 грн., з яких за
основним платежем 1559 грн. і за
штрафними (фінансовими) санкціями 780
грн., та податкове повідомлення-рішення
№ , яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в сумі
12 548 грн., в тому числі за основним
платежем 8365 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями 4183 грн. (а.с. 36-39).

Надаючи правову оцінку вказаним
рішенням суб'єкта владних повноважень,
суд керується такими мотивами.

Як вбачається із змісту акту перевірки
№ 1767/2201/30836685 від 02.07.2014 року, перевіркою
повноти визначення податкового
кредиту по взаєморозрахунках ТОВ
"Поділля-залізобетон" з ТОВ "Капексбуд"
за період з 01.01.2013 року по 01.11.2013 року
відповідачем встановлено його
завищення на суму 1558,76 грн., зокрема за
червень 2013 року на суму 771 грн. та за
липень 2013 року на суму 787,76 грн.

При цьому податковий орган стверджує,
що господарські операції позивача щодо
отримання транспортних послуг та
послуг навантажувача для виконання
вантажно-розвантажувальних робіт від
ТОВ "Капексбуд" не мають реального
характеру, а єдиною метою таких
операцій є отримання підприємством
податкової вигоди.

Однак, зазначені висновки Вінницької
ОДПІ не відповідають встановленим
обставинам справи та вимогам
податкового закону і є помилковими.

Так, пунктом 14.1.181 статті 14 ПК України
передбачено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду (пункт 200.1 статті 200
ПК України).

В силу вимог п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК
України передбачено, що податкова
накладна є податковим документом і
підставою для нарахування сум податку,
що відноситься до податкового кредиту.
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю
контрагентом, який зареєстрований як
платник ПДВ, податкових накладних з
усіма необхідними реквізитами,
визначеним законом, такий покупець має
право на включення цього податку до
складу податкового кредиту за звітній
податковий період.

Встановлено, що у квітні-липні 2013 року
ТОВ "Поділля-залізобетон" перебувало в
господарських взаємовідносинах з ТОВ
"Капексбуд" у зв'язку з отриманням
транспортних послуг та послуг з
навантаження на підставі договору
перевезення вантажів № 01042013-1 від 01.04.2013
року та договору надання послуг №
01042013-2 від 01.04.2013 року.

Реальність відповідних господарських
операцій повністю підтверджується
усіма обов'язковими первинними
документами, зокрема у частині
отримання послуг з перевезення - актами
здачі-приймання виконаних робіт №
ОУ-300413-1 від 30.04.2013 року на суму 3600 грн. та
№ ОУ-310513-1 від 31.05.2013 року на суму 9239,50
грн., товарно-транспортними накладними
№ 29716 від 16.04.2013 року, № 29713 від 16.04.2013
року, № 29727 від 16.04.2013 року, № 30098 від
23.04.2013 року, № 30171 від 24.04.2013 року, № 30174
від 24.04.2013 року, № 30800 від 16.05.2013 року, № 16
від 16.05.2013 року, № 31224 від 23.05.2013 року, №
31448 від 28.05.2013 року та № 29018 від 30.05.2013
року (а.с. 67-87).

Відповідач стверджує, що акти
здачі-прийняття виконаних робіт
містять лише запис про надання
транспортних послуг, загальну вартість
робіт (послуг) та суму податку на додану
вартість. Водночас у них відсутній звіт
виконавця, яким би підтверджувався
фактичний обсяг виконаних робіт
(наданих послуг) та їх вартість, у
зв'язку з чим неможливо встановити
скільки було здійснено рейсів, по якому
маршруту, яким чином була розрахована
вартість транспортних послуг за 2013 рік.

Проте такі висновки податкового
органу, на переконання суду, не можуть
вважатися обґрунтованими і зроблені
без врахування наданих до перевірки
документів.

Зокрема судом встановлено, що на
підставі Протоколів погодження про
договірну ціну надання транспортних
послуг (додаток № 1 до договору № 01042013-1
від 01.04.2013 року) сторони погодили
наступну величину договірної суми за
послуги машин і механізмів (а.с. 71-73):

- транспортні послуги за 1 ходку в м.
Хмельницький - 3500 грн. з ПДВ;

- транспортні послуги за 1 ходку в м.
Гнівань - 600 грн. з ПДВ;

- транспортні послуги за 1 ходку в м.
Черняхів Житомирської області - 1800 грн.
з ПДВ.

При цьому відповідно до п. 3.1, 3.2
договору перевезення вантажів № 01042013-1
від 01.04.2013 року надання послуг з
перевезення вантажів виконується
виконавцем (ТОВ "Капексбуд") лише на
підставі заявок, що подає замовник (ТОВ
"Поділля-залізобетон") за формою,
погодженою сторонами. Оформлений
шляховий лист, завірений виконавцем,
при пред'явленні водієм, який виконує
обов'язки експедитора, є підставою для
одержання ним вантажу для перевезення
з матеріальною відповідальністю
виконавця.

Таким чином, умовами вищевказаного
договору не передбачено обов'язковості
складання сторонами за договором
звітів виконавця, якими б
підтверджувався фактичний обсяг
виконаних робіт (наданих послуг) та їх
вартість, на що посилається відповідач.

Інформація щодо обсягу наданих послуг
та їх вартість міститься у
вищевказаних товарно-транспортних
накладних, протоколах погодження про
договірну ціну надання транспортних
послуг та актах здачі-приймання
виконаних робіт.

Зі змісту таких документів можливо
встановити маршрути, за якими
надавались послуги з перевезення
вантажу, а також визначити їх вартість.

Крім того, співставленням даних,
зазначених у цих документах, судом не
встановлено будь-яких розбіжностей
щодо отриманих від ТОВ "Капексбуд"
транспортних послуг.

До прикладу, згідно з актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-300413-1 від 30.04.2013 року позивачу
надано транспортних послуг на суму 3600
грн. за 6 ходок у м. Гнівань (а.с. 74).
Відповідні перевезення
підтверджуються товарно-транспортними
накладними № 29716 від 16.04.2013 року, № 29713
від 16.04.2013 року, № 29727 від 16.04.2013 року, №
30098 від 23.04.2013 року, № 30171 від 24.04.2013 року
та № 30174 від 24.04.2013 року (а.с. 76-81).

Враховуючи погоджену сторонами
вартість одного рейсу в м. Гнівань 600
грн., загальна вартість транспортних
послуг за вищевказаним актом становить
3600 грн.

Отже, всупереч доводам податкового
органу суд приходить до висновку, що і
обсяги виконаних робіт (наданих
послуг), і їх вартість, і маршрути
перевезення можливо встановити на
підставі наданих до перевірки
документів.

Також відповідач посилається на те, що
згідно товарно-транспортних накладних
перевезення вантажів здійснювалося
транспортними засобами марки "Рено",
державний реєстраційний номер НОМЕР_3,
та марки "МАН", державні реєстраційні
номери НОМЕР_5 та НОМЕР_6. Однак,
відповідно до інформаційної бази
Вінницької ОДПІ "АІС Автомобіль ДАІ МВС
України" автомобіль "Рено" державний
номер НОМЕР_4 сідловий тягач Е
зареєстровано за фізичною особою
ОСОБА_6 (м. Київ); автомобіль НОМЕР_5
сідловий тягач Е зареєстровано за
фізичною особою ОСОБА_7 (м.
Кам'янець-Подільський);
автомобіль НОМЕР_6 сідловий тягач Е
зареєстровано за фізичною особою
ОСОБА_7 (м. Кам'янець-Подільський);
автомобіль НОМЕР_7 сідловий тягач Е
зареєстровано за фізичною особою
ОСОБА_7 (м. Кам'янець-Подільський).

Відтак, транспортні засоби, якими
нібито здійснювались перевезення ТОВ
"Капексбуд", не належали даному суб'єкту
господарювання, що свідчить про
нереальність господарських операцій
позивача з цим контрагентом.

Водночас суд не приймає до уваги такі
доводи відповідача, оскільки за
умовами договору перевезення вантажів
№ 01042013-1 від 01.04.2013 року ТОВ "Капексбуд"
не брало на себе зобов'язання
виконувати перевезення вантажів для
ТОВ "Поділля-залізобетон" виключно
власними транспортними засобами, а
належних доказів того, що вищевказані
транспортні засоби не перебували у
користуванні ТОВ "Капексбуд" на
підставі цивільно-правових угод суду
не надано.

Досліджуючи питання щодо наявності
ділової мети позивача у зв'язку з
укладенням договору на перевезення
вантажів з ТОВ "Капексбуд" судом
встановлено, що перевезення
відбувались в межах господарської
діяльності ТОВ "Поділля-залізобетон" на
виконання наступних договорів
поставки:

- договору купівлі-продажу № 30 від
14.09.2012 року, укладеного між ТОВ
"Хмельницький завод керамзитового
гравію" (постачальник) та ТОВ
"Поділля-залізобетон" на поставку
керамзиту (а.с. 88-91);

- договору поставки № 013/05 від 18.03.2013
року, укладеного між ТОВ
"Поділля-залізобетон" (постачальник) та
ТОВ "Спецелеваторбуд" (покупець) на
поставку залізобетонних та бетонних
конструкцій (а.с. 92-95);

- договору поставки № 38/05 від 01.04.2013
року, укладеного між ТОВ
"Поділля-залізобетон" (постачальник) та
ТОВ "Квірун" (покупець) на поставку
залізобетонних виробів (а.с. 96-99);

- договору поставки № 92 від 25.04.2013 року,
укладеного між ТОВ "Гніванський кар'єр"
(постачальник) та ТОВ
"Поділля-залізобетон" (покупець) на
поставку щебеню (а.с. 100-102).

Отже, наданими суду додатковими
доказами, які безпосередньо не
стосуються правомірності формування
показників податкової звітності,
позивачем підтверджено і економічну
доцільність замовлення транспортних
послуг у ТОВ "Капексбуд" та їх
використання для здійснення своєї
господарської діяльності.

Крім того, як вже зазначалося раніше,
ТОВ "Поділля-залізобетон" також
проводило взаєморозрахунки з ТОВ
"Капексбуд" на підставі договору
надання послуг № 01042013-2 від 01.04.2013 року
(а.с. 103-105), відповідно до умов якого
виконавець (ТОВ "Капексбуд")
зобов'язується надати в розпорядження
замовника (ТОВ "Поділля-залізобетон")
механізм (навантажувач) зі спеціально
навченим по управлінню персоналом -
надавати послуги навантажувача, згідно
усних заявок замовника, для виконання
навантажувальних-розвантажувальних
робіт.

Згідно з п. 4.2 цього договору під
механізмом розуміється навантажувачі
марки "HANOMAK 70 Е", державний
реєстраційний номер НОМЕР_8, 1996 р.в. та
марки "LIBHERR L-551", державний
реєстраційний номер НОМЕР_9, 1996 р.в.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
вартість послуг визначається
відповідно до договірної ціни з
розрахунком 3,00 грн. за одну (кожну) тону
завантаженої продукції (в вагон,
автомобіль та ін.).

Надання послуг з навантаження на
виконання вищевказаного договору
підтверджується актами
здачі-прийняття виконаних робіт №
ОУ-310513 від 31.05.2013 року на суму 30 636,54 грн.,
№ ОУ-300613 від 30.06.2013 року на суму 4626 грн.
та № ОУ-310713 від 31.07.2013 на суму 3938,79 грн.
(а.с. 106-111).

Крім того, обсяг випуску та реалізації
продукції на Малинівському родовищі
підтверджується актами
маркшейдерського заміру залишків
готової продукції на промисловому
майданчику Малинівського гранкар'єру
та розрахунком виробленої продукції за
травень 2013 року № 1-1/5-13 від 31.05.2013 року,
за червень 2013 року № 1-1/5-13 від 30.06.2013
року та за липень 2013 року № 1-1/5-13 від
31.07.2013 року (а.с. 112-114).

З вищевказаних документів вбачається,
що за допомогою наданої ТОВ "Капексбуд"
техніки було навантажено та
розвантажено гранітну продукцію та
гірничу масу в загальному обсязі 13 329,7
тонн на Малинівському родовищі
Літинського району Вінницької області,
надрами якого ТОВ
"Поділля-залізобетон" користується на
підставі спеціального дозволу № 4141 від
14.12.2006 року (а.с. 115-117).

Відповідач ставить під сумнів надання
ТОВ "Капексбуд" послуг з навантаження,
посилаючись при цьому на те, що
позивачу було недоцільно залучати
сторонню техніку, оскільки у власності
позивача є навантажувачі, які можуть
виконувати вантажно-розвантажувальні
роботи.

Перевіряючи зазначені доводи
відповідача судом встановлено, що у
власності ТОВ "Поділля-залізобетон"
дійсно перебуває фронтальний
навантажувач марки ZL30E-II, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію машини серії НОМЕР_11 (а.с. 145).

Водночас, як пояснив у судовому
засіданні представник позивача,
необхідність у залученні техніки ТОВ
"Капексбуд" протягом травня-липня 2013
року обумовлювалась тим, що
вищезазначений навантажувач був у
несправному стані. Дану обставину
підтвердив також допитаний судом
свідок ОСОБА_5 Крім того, на це
додатково вказують документи про
придбання позивачем запчастин до
техніки, а саме платіжне доручення № 3158
від 05.06.2013 року та рахунок-фактура № 17104
(а.с. 146-147).

Відтак, доводи податкового органу про
недоцільність спірної господарської
операції суд розцінює як безпідставні
і такі, що ґрунтуються винятково на
припущеннях.

Досліджуючи питання оплати за отримані
у квітні-липні 2013 року послуги від ТОВ
"Капексбуд" судом встановлено, що
позивач здійснив їх часткову проплату
шляхом перерахування коштів в
загальному розмірі 38 600 грн., про що
свідчать платіжні доручення № 2892 від
16.05.2013 року на суму 3600 грн., № 3067 від
29.05.2013 року на суму 20 000 грн. та № 3613 від
12.07.2013 року на суму 15 000 грн. (а.с. 124-126).

Крім того, згідно з карткою рахунку 631
за 2013 року по контрагенту TOB "Капексбуд"
обліковується кредиторська
заборгованість в сумі 14 228,59 грн. (а.с. 148).

Отже, сукупність первинних, платіжних,
звітних та інших документів, які
зазвичай супроводжують такого роду
операції, підтверджує фактичне
здійснення господарських операцій TOB
"Поділля-залізобетон" з TOB "Капексбуд" і
не дає підстав для сумніву у їх
реальності чи безтоварності. Характер
спірних операцій відповідає звичайній
господарській діяльності позивача та
її основним видам.

Натомість відповідачем не надано
належних і допустимих доказів, які б
об'єктивно ставили під сумнів фактичне
здійснення цих операцій. Також ним не
наведено обставин та доказів, які б
свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, збитковості здійснених
операцій або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про їх фіктивність чи про те, що дії
позивача і його контрагента були
спрямовані на отримання незаконної
податкової вигоди.

Податковий орган переважно
обґрунтовує правомірність свого
рішення нереальністю спірних
господарських операцій, посилаючись
при цьому на акт ДПІ у Оболонському
районі м. Києва про неможливість
проведення зустрічної звірки TOB
"Капексбуд" щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з лютого 2013 року по
серпень 2013 року № 557/26-54-22-2/38510737 від
03.10.2013 року, яким встановлено, що
операцій купівлі-продажу TOB "Капексбуд"
не спричиняють реального настання
правових наслідків, фактично згідно
податкової звітності товариства та
проведених заходів встановлено
відсутність трудових ресурсів,
виробничого обладнання, складських та
торгівельних приміщень, транспорту та
торгівельного обладнання, сировини,
матеріалів для здійснення основного
виду діяльності.

Однак, суд виходить з того, що
Податковий кодекс України виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит не ставить у залежність від
дотримання вимог податкового
законодавства іншими суб'єктами
господарювання. Положення щодо
надмірної сплати податку, як
необхідної умови його повернення з
бюджету платникові, стосується саме
цього платника і сплати ним податку в
ціні товарів (послуг) постачальникам.
Несплата продавцем ПДВ до бюджету, у
разі фактичного здійснення
господарської операції, не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Вказана правова позиція викладена
зокрема у постановах Верховного Суду
України від 22.10.2010 року та 31.01.2011 року.
Крім того, вона повністю узгоджується
із практикою Європейського суду з прав
людини, який у своєму рішенні від 22.01.2009
року (справа "Булвес" АД проти Болгарії")
констатував, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту прав власності.

Крім того, відповідачем не надано суду
документального підтвердження
порушення кримінального провадження
за фактом фіктивної господарської
діяльності TOB "Капексбуд" та набрання
законної сили обвинувального вироку
щодо осіб, які допустили таке
кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до
переконання, що висновки акту
перевірки № 1767/2201/30836685 від 02.07.2014 року
про укладення позивачем правочинів без
мети реального настання правових
наслідків та виключно з метою
отримання податкової вигоди
ґрунтуються не на документах
первинного бухгалтерського та
податкового обліку, а на сумнівах і
припущеннях, що є недопустимим при
складанні офіційного документу
органом державної податкової служби.

Також суд вважає неправомірним
посилання відповідача в акті перевірки
№ 1767/2201/30836685 від 02.07.2014 року на
завищення TOB "Поділля-залізобетон"
валових витрат по взаєморозрахунках з
TOB "Капексбуд" за травень 2013 року,
оскільки, як встановлено судом, у
період з 05.03.2014 року по 12.03.2014 року
Вінницькою ОДПІ вже було проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку TOB "Поділля-залізобетон" з
питань своєчасності, достовірності та
повноти нарахування податку на додану
вартість по взаємовідносинах з TOB
"Капексбуд" за травень 2013 року, за
результатами якої складено акт №
648/22-03/30836685 від 18.03.2014 року.

На підставі вказаного акта перевірки
Вінницькою ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 02.04.2014
року, яким TOB "Поділля-залізобетон"
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ на 9969 грн., в тому числі за
основним платежем на 6646 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями на 3323
грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, TOB
"Поділля-залізобетон" оскаржило його в
судовому порядку. Постановою
Вінницького окружного
адміністративного суду від 14.05.2014 року
у справі № 802/1126/14-а, залишеною без змін
в цій частині постановою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 02.07.2014 року, адміністративний позов
TOB "Поділля-залізобетон" задоволено,
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 02.04.2014 року (а.с. 58-66).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18.07.2014 року у справі №
К/800/39041/14 відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою Вінницької ОДПІ на вищевказані
судові рішення (а.с. 139).

Отже, господарські операції між TOB
"Поділля-залізобетон" та TOB "Капексбуд"
за травень 2013 року вже досліджувались у
судовому порядку і рішенням суду, яке
набрало законної сили, підтверджено їх
фактичне здійснення та реальний
характер.

Відтак, суд вважає безпідставними та
необґрунтованими висновки податкового
органу про завищення TOB
"Поділля-залізобетон" суми податкового
кредиту, сформованого згідно з
податковими накладними TOB "Капексбуд" №
270 від 30.04.2013 року на суму 3600 грн., в т.ч.
ПДВ - 600 грн., № 179 від 29.05.2013 року на суму
20 000 грн., в т.ч. ПДВ - 3333,33 грн., № 210 від
31.05.2013 року на суму 10 636,54 грн., в т.ч. ПДВ -
1772,59 грн., № 213 від 31.05.2013 року на суму 9239,5
грн., в т.ч. ПДВ - 1539,92 грн., № 252 від 30.06.2013
року на суму 4626 грн., в т.ч. ПДВ - 771 грн. та
№ 277 від 31.07.2013 року на суму 4726,55 грн., в
т.ч. ПДВ - 787,76 грн. (а.с. 118-123).

Крім того, оскільки реальність
господарських операцій позивача із
вказаним контрагентом, а отже і
правомірність формування податкового
кредиту з податку на додану вартість по
таких операціях, підтверджується
документально, відсутні підстави для
висновку про завищення позивачем
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування по таких
господарських операціях.

Враховуючи наведене податкові
повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ
№ та № від 21.07.2014 року
визнаються судом протиправними і
такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми
процесуального права, при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість доводів сторін,
оцінивши докази суб'єкта владних
повноважень на підтвердження
правомірності своїх рішень та докази,
надані позивачем, суд доходить
висновку про наявність підстав для
визнання протиправними і скасування
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень, а тому заявлений
адміністративний позов належить
задовольнити у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат суд зазначає, що у ході розгляду
справи представником позивача було
заявлено усне клопотання про стягнення
на користь TOB "Поділля-залізобетон"
судових витрат в сумі 54,40 грн., які
понесені товариством у зв'язку з
оплатою послуг Державної
реєстраційної служби України щодо
надання витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців по контрагенту TOB
"Капексбуд" (а.с. 185).

Проте суд доходить висновку, що такі
витрати в розумінні положень ст.ст. 87, 93
КАС України не є витратами, пов'язаними
із проведенням огляду доказів на місці
та вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи, а відтак не можуть
бути присуджені позивачу.

Разом із тим, судовий збір у розмірі 182,70
грн., сплачений TOB "Поділля-залізобетон"
при зверненні до адміністративного
суду, підлягає стягується на його
користь відповідно до вимог ч. 1 ст. 94
КАС України та ч. 3 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163,
167, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області за № та № від 21.07.2014
року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Поділля-залізобетон"
(ідентифікаційний код 30836685) сплачений
при зверненні до суду судовий збір у
розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70
коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Сало Павло Ігорович