Справа № 2518/1743/12 (2а/2518/5887/12)
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/80005/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Олендера
І.Я.

Юрченка В.В.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області на постанову
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 04 вересня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, третя особа -
управління праці та соціального
захисту населення Ріпкінської
районної держаної адміністрації про
визнання незаконною та скасування
постанови, -

встановила:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області, третя особа - управління праці
та соціального захисту населення
Ріпкінської районної держаної
адміністрації про визнання незаконною
та скасування постанови.

Постановою Ріпкинського районного
суду Чернігівської області від 04
вересня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року, позов задавлено.

Постанову державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 32034765 від 27 червня 2012 року визнано
незаконною та скасовано.

У касаційній скарзі відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області, не погоджуючись з судовими
рішеннями по справі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що постановою управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області від 27.06.2012 року було відкрито
виконавче провадження ВП № 32034765 з
примусового виконання постанови
Ріпкінського районного суду від 10.10.2011
року на підставі виданого судом 06.03.2012
року виконавчого листа № 2518/2-а-11959/2011,
якою стягнуто з управління праці та
соціального захисту населення
Ріпкинської РДА на користь ОСОБА_2
заборгованості доплати до заробітної
плати, передбаченої ст. 39 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
починаючи з 07.12.2010 року, виходячи з 1
мінімальної заробітної плати, який
визначається, виходячи з Законів
України про Державний бюджет України
на відповідний рік.

Цією ж постановою боржнику був наданий
строк для добровільного виконання
постанови, проте в зазначений строк
добровільно рішення суду виконано не
було.

21.06.2012 року державним виконавцем було
направлено платіжну вимогу для
стягнення коштів з рахунків боржника.
Вказана вимога була повернута без
виконання з підстав відсутності
відкритих асигнувань за відповідним
кодом програмної класифікації
видатків та кредитування державного
бюджету.

27.06.2012 року державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадженняна підставі п. 3
ст. 75 Закону України "Про виконавче
провадження" у зв'язку з тим, що
виконати рішення неможливо.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій вірно
послалися на наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення
(виконавчий документ), у спосіб і
порядок, визначений виконавчим
документом.

Згідно зі статтею 89 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України - рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим для
виконання.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав
людини і основоположних свобод», яка
ратифікована Законом України від 17
липня 1997 року гарантована неухильність
виконання рішення суду громадянами,
юридичними особами та всіма органами
влади України реалізація особою права,
що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Посилання суб'єктів владних
повноважень на відсутність коштів, як
на причину невиконання своїх
зобов'язань, судами вірно не взято до
уваги.

Відповідно до виконання рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України» вказано,
що така відмова є свавільною та
незаконною.

При винесенні постанови Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області на постанову
Народицького районного суду
Житомирської області про повернення
виконавчого документу не було
дотримано вимоги п. 11 ч. 1 ст. 49, ч. 3 ст. 75
Закону України "Про виконавче
провадження", а тому суди дійшли
правильного висновку, що вона є
незаконною.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області залишити без задоволення, а
постанову Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 04 вересня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, третя особа -
управління праці та соціального
захисту населення Ріпкінської
районної держаної адміністрації про
визнання незаконною та скасування
постанови - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.