Справа № 500/169/14-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 500/169/14-а

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Бурнусус О.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 04 березня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Ізмаїльської
міської ради Одеської області про
визнання неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

01.08.2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Ізмаїльської
міської ради Одеської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язати здійснити перерахунок та
виплату в порядку встановленому
законодавством соціальної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, допомоги одинокій
матері та допомоги малозабезпеченій
сім'ї в розмірі 97003 грн. за період з
19.05.2009 року по час звернення до суду.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 17.09.2012 року,
адміністративний позов ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Ізмаїльської
міської ради Одеської області про
визнання дії неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії за
період з 19.05.2009 року по 31.01.2012 року,
залишено без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2012 року
вищезазначену ухвалу Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 17.09.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суд
від 27.11.2013 року вказані ухвали
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 17.09.2012 року та
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2012 року
залишено без змін. Постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 17.09.2012 року та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2012 року
скасовано та справу за позовом ОСОБА_2
до Управління праці та соціального
захисту населення Ізмаїльської
міської ради Одеської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії
направлена в суд першої інстанції на
новий розгляд.

ОСОБА_2 звернулася до суду першої
інстанції з клопотанням про
призначення по вищевказаній справі
судової бухгалтерсько-економічної
експертизи.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 04.03.2014 року у
задоволенні клопотання позивача про
призначення судової
бухгалтерсько-економічної експертизи -
відмовлено.

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 04.03.2014 року адміністративний позов
задоволено частково. Зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Ізмаїльської
міської ради Одеської області
здійснити перерахунок щомісячної
державної допомоги ОСОБА_2 по догляду
за дитиною ОСОБА_4 до досягнення ним
трирічного віку за період з 01.02.2012 року
по ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми». У задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.

11.03.2014 року ОСОБА_2 подано апеляційні
скарги на вказані ухвалу та постанову
суду.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28.03.2014 року
відмовлено у відкритті провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 04.03.2014 року.

В апеляційній скарзі на постанову суду
першої інстанції апелянт зазначає, що
вказана постанова суду ухвалена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим ставиться питання про
скасування постанови Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 04.03.2014 року та направлення справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Сторони по справі в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явились, про
час та місце судового засідання були
сповіщені належним чином, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
повідомлення про вручення поштових
відправлень, причини неявки суду не
відомі.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть учать у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 являється матір'ю малолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
від 22.05.2009 року, виданого відділом
реєстрації актів цивільного стану по
місту Ізмаїл Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області.

Згідно наданої довідки управління
житлово-комунального господарства
Ізмаїльської міської ради від 24.03.2011
року за № 979, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
знаходиться на утриманні ОСОБА_2.

З 15.07.2009 року позивач ОСОБА_2 перебуває
на обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення
Ізмаїльської міської ради Одеської
області і отримує допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі 130 грн.

ОСОБА_2 на час звернення до управління
соціального захисту населення
Ізмаїльської міської ради Одеської
області із заявами про призначення
соціальної допомоги, не працювала, що
підтверджено трудовою книжкою виданою
на ім'я ОСОБА_2, а тому застрахованою в
системі загальнообов'язкового
соціального страхування не була.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що виходячи з принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні позивачу ОСОБА_2 розміру
соціальної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, застосуванню підлягає саме ч. 1 ст.
15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» в редакції, що
передбачає, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається в розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до шести років.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції виходячи з наступного:

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
року № 107-УІ - правовідносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21.11.1992 року № 2811-XII, дія якого
поширювалась на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України від 18.01.2001
№ 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Зокрема, статтею 15
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» № 107-УІ
були внесені відповідні зміни до
Закону «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» № 2811-XII та Закону № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону «Про державну допомогу сім'ям
з дітьми» № 2811-XII його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону №
2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40- 44.
Статтю 15 Закону «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» № 2811-XII було викладено
у такій редакції: «Допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» № 107-УІ, у
тому числі й пункту 25 розділу II Закону
№ 107-VI щодо виключення статей 40 - 44
Закону «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» № 2240-ІІІ.

Пунктом 2 розділу III Закону «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» № 2240-ІІІ, а з 1 січня 2009 року
- статті 13,15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» №
2811-XII.

Водночас частиною третьою статті 46
Закону України від 26.12.2008 «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
було визначено, що допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» №
2811-XII та Закону «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» № 2240-ІИ призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року за №
1715 «Про порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми»,
саме на виконання Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» №
2811-XII (пункт 1 Порядку). Зміни до пункту 17
цього Порядку, який регулює спірні
відносини, було внесено у лютому 2008
року, тобто саме на виконання положень
Закону «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» № 107-VI.
Новий акт Уряду на виконання статті 46
Закону «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» не приймався, зміни до
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми
після 2009 року також не приймались.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
№ 2811-XII на виконання статті 46 Закону
«Про Державний бюджет України на 2009
рік» Кабінет Міністрів України не
визначав.

Ураховуючи викладені положення норм
чинного законодавства України, які
регулюють спірні правовідносини,
колегія суддів, що з 01.01.2009 року розмір
грошової допомоги по догляду за
дитиною для незастрахованих осіб у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
установлювався відповідно до положень
статті 15 Закону № 2811-ХІІ «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» у редакції,
яка діяла до 01.01.2008 року та відновила
свою дію з 01.01.2009 року. У той же час,
застосуванню до спірних правовідносин
підлягають саме положення Закону «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» №
2811-XII, який в ієрархії
нормативно-правових актів має вищу
юридичну силу, ніж Постанова Кабінету
Міністрів України «Про порядок
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми» № 1751.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що
виходячи з принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні позивачу ОСОБА_2 розміру
соціальної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, застосуванню підлягає саме ч. 1 ст.
15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» в редакції, що
передбачає, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається в розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до шести років.

Разом з тим, колегія суддів приходить
висновку, що позовні вимоги Позовні
вимоги ОСОБА_2 щодо зобов'язання
управління праці соціального захисту
населення Ізмаїльської міської ради
Одеської області щодо нарахування та
виплати допомоги на дитину одинокій
матері та допомоги малозабезпеченій
сім ї не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Так як було встановлено в судовому
засіданні суду першої інстанції,
ОСОБА_2 09.06.2009 року звернулась до
управління праці та соціального
захисту населення Ізмаїльської
міської ради із заявою про призначення
їй допомоги на дитину одинокій матері.
На підставі чого, управлінням праці та
соціального захисту населення
Ізмаїльської міської ради Одеської
області позивачу ОСОБА_2 була
призначена допомога одинокій матері з
01.06.2009 року по 31.05.2027 року.

Стаття 18-1 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» визначає
право одинокої матері на отримання
допомоги на дітей. Так, право на
допомогу на дітей одиноким матерям
мають одинокі матері ( які не
перебувають у шлюбі), одинокі
усиновлювачі, якщо у свідоцтві про
народження дитини або документі про
народження дитини, виданому
компетентними органами іноземної
держави, за умови його легалізації в
установленому законодавством порядку
(рішенні про усиновлення дитини),
відсутній запис про батька (матір) або
запис про батька (матір) проведено в
установленому порядку органом
державної реєстрації актів цивільного
стану за вказівкою матері (батька,
усиновлювача) дитини. Право на допомогу
на дітей одиноким матерям (батькам) має
мати (батько) дітей у разі смерті одного
з батьків, які не одержують на них
пенсію в разі втрати годувальника або
соціальну пенсію. Якщо одинока мати,
одинокий усиновлювач, мати (батько) у
разі смерті одного з батьків
зареєстрували шлюб, то за ними
зберігається право на отримання
допомоги на дітей, які народилися чи
були усиновлені до шлюбу, якщо такі
діти не були усиновлені чоловіком
(дружиною).

Умови призначення і виплати допомоги
на дітей одиноким матерям визначає
Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім"ям з дітьми,
який затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001р.
№1751.

Згідно ст.18-3 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21.11.1992 року з наступними змінами та
доповненнями № 2811-XII допомога на дітей
одиноким матерям надається у розмірі,
що дорівнює різниці між 50% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
та середньомісячним доходом сім'ї в
розрахунку на одну особу за попередні
шість місяців, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Відповідно до п.34 Постанови Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751
«Про затвердження Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми» середньомісячний сукупний
дохід сім'ї визначається згідно з
Методикою обчислення сукупного доходу
сім'ї для всіх видів соціальної
допомоги на підставі довідки про
доходи і декларації про доходи та
майновий стан осіб, що звернулися за
призначенням усіх видів соціальної
допомоги.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, представником позивача
здійснено розрахунок допомоги на дітей
одиноким матерям, згідно якого у 2012
році повинна надаватися позивачу в
розмірі 1898 грн. 70 коп., в свою чергу
згідно наданих письмових заперечень та
квитанцій представником відповідача
управління праці та соціального
захисту населення Ізмаїльської
міської ради Одеської області,
відповідачем виплачена допомога
одинокій матері в підвищеному розмірі
1898 грн. 70 коп., що не суперечить
розрахунку представника позивача
ОСОБА_2

Таким чином, колегією суддів
встановлено та не спростовується
матеріалами справи, а саме
відповідними розрахунками
відповідача, що державна допомога на
дітей одиноким матерям позивачці
призначена, виплачується та
нараховується у відповідності до вимог
діючого законодавства.

Стосовно вимог позивача про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
призначення, нарахування та виплати
позивачу державної допомоги
малозабезпеченим сім'ям, колегією
суддів встановлено наступне.

У відповідності до п.1 ст.1 Закону
України «Про державну соціальну
допомогу малозабезпеченим сім'ям»
державна соціальна допомога
малозабезпеченим сім'ям - щомісячна
допомога, яка надається
малозабезпеченим сім'ям у грошовій
формі в розмірі, що залежить від
величини середньомісячного сукупного
доходу сім'ї.

Відповідно до ч.ч.І - 3 ст.5 Закону
України №1768-111 від 01 червня 2000 року "Про
державну соціальну допомогу
малозабезпеченим сім'ям" (з
відповідними змінами і доповненнями)
розмір державної соціальної допомоги
визначається як різниця між
прожитковим мінімумом для сім'ї та її
середньомісячним сукупним доходом,
який обчислюється за методикою,
встановленою спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики, але
цей розмір не може бути більшим ніж 75
відсотків прожиткового мінімуму для
сім'ї.

Отже, колегія суддів з матеріалів
справи вбачає, що державна соціальна
допомога малозабезпеченим сім'ям
позивачу не надається, оскільки розмір
сукупного доходу сім'ї позивача не дає
право позивачу на отримання такого
виду соціальної допомоги.

Таким чином, колегія суддів доходить
висновку, що дії управління праці та
соціального захисту населення
Ізмаїльської міської ради Одеської
області в цій частині позовних вимог
були вчинені у відповідності до Закону
України «Про державну соціальну
допомогу сім'ям з дітьми» та Закону
України «Про державну соціальну
допомогу малозабезпеченим сім'ям»,
державна допомога на дитину одинокій
матері та допомога малозабезпеченій
сім ї, передбачені вказаними Законами,
були призначені і виплачені позивачці
в повному обсязі або не призначені
взагалі, на підставі відсутності права
на отримання відповідного виду
допомоги, що підтверджено відповідними
квитанціями та розрахунками, тому в
даному випадку порушення прав ОСОБА_2
не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів щодо
позивних вимог позивача в частині
визначення конкретної суми державних
допомог зазначає наступне: листом від
13.06.2012 року за № 1483/12/13-12 Вищого
адміністративного суду України,
роз'яснено, що під час розгляду питання
про повноваження суду при вирішенні
справ даної категорії необхідно
враховувати позицію Верховного Суду
України, викладену в постанові від 28
жовтня 2008 року, прийнятій у справі за
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Овруцькому районі
Житомирської області, Управління праці
та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації, Обласного центру з
нарахування та виплати пенсій та
допомоги Головного управління праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації про стягнення сум
виплат, передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». У цій
постанові Верховний Суд України, серед
іншого, зазначив, що відповідно до
статей 21, 105, 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може містити
вимоги щодо визнання незаконними
рішення, дії чи бездіяльності
відповідача, зобов'язання його вчинити
певні дії, відшкодувати шкоду,
заподіяну незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю. Установивши, що
відповідачі порушили норми права, які
регулюють спірні відносини,
адміністративний суд повинен визнати
такі дії протиправними і зобов'язати
відповідачів здійснити нарахування та
виплату належних сум відповідно до
закону, а не ухвалювати рішення про
стягнення конкретних сум.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
відповідно до ст. 200 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 березня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В. Бойко

Суддя: Т.М.
Танасогло

Суддя:
О.В. Яковлєв