Справа № 688/3181/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 688/3181/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Босюк В.А.
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака
В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Шепетівської міської ради
Хмельницької області на постанову
Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 11 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Шепетівської міської ради
Хмельницької області (далі -
відповідач) про визнання дій
ппротиправними, зобов'язання вчинити
певні дії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просила: визнати
неправомірними рішення відповідача
про відкладення розгляду по суті заяви
позивача від 05.06.2014, що викладене у
листі-відповіді від 17.06.2014 № Б-119;
зобов`язати відповідача на виконання
судового рішення Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 02.10.2013 у справі № 2-а-2153/2011 заяву
позивача від 05.06.2014 розглянути по суті
та видати розпорядження про
нарахування заборгованого розміру
допомоги на дитину; примірник
розпорядження про розмір заборгованої
допомоги довести до відома позивача;
присудити на користь позивача з
Державного бюджету України понесені
витрати в сумі 73 грн. 08 коп.

Постановою Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 11.07.2014 позов задоволено
частково: визнано неправомірними дії
відповідача щодо відкладення розгляду
по суті заяви позивача, зареєстрованої
за вхідним номером Б-119 від 05.06.2014;
зобов`язано відповідача по суті
розглянути та прийняти рішення по
заяві позивача зареєстрованої за
вхідним номером Б-119 від 05.06.2014 щодо
видачі розпорядження про нарахування
заборгованого розміру державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 26.10.2010 по день припинення права
на отримання такої допомоги; стягнуто
на користь позивача з Державного
бюджету України понесені витрати в
сумі 73 грн. 08 коп. В задоволенні
адміністративного позову в іншій
частині відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що постановою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 02.10.2013 відповідача зобов`язано
здійснити позивачеві перерахунок та
виплату державної допомоги по догляду
за дитиною, відповідно до ст. 43 Закону
України "Про загальнообов`язкове
державне соціальне страхування у
зв`язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами
зумовленими народженням та похованням"
від 04.11.2004 № 2152-ІV за період з 26.10.2013 по
день припинення права на отримання
такої допомоги, з врахуванням
виплачених сум.

18 лютого 2014 року на виконання вказаного
рішення судом першої інстанції видано
виконавчий лист № 2-а-2153/2011.

22 травня 2014 року державним виконавцем
прийнято постанову про закінчення
виконавчого провадження. Зі змісту
постанови слідує, що державним
виконавцем вживалися заходи по
примусовому виконанню рішення суду, в
т.ч. накладалися штрафні санкції на
боржника (апелянта) та направлялося
повідомлення в правоохоронні органи
про притягнення посадових осіб
боржника до відповідальності.

05 червня 2014 року позивачка звернулась
до відповідача з заявою про видачу
розпорядження про нарахування розміру
державної допомоги по догляду за
дитиною. Зі змісту вказаної заяви
слідує, що позивач вважає
неправомірним невиконання рішення
суду яке набрало законної сили.

20 червня 2014 року позивач отримала
лист-відповідь № Б-119 від 17.06.2014, в якому
вказано, що відповідачем направлено до
Верховного Суду України заяву про
перегляд вищевказаного рішення
Вінницького апеляційного
адміністративного суду, тому розгляд
заяви по суті вважають за доцільне
відкласти до отримання результату
перегляду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що дії
відповідача щодо відкладення розгляду
заяви позивача є неправомірними,
оскільки вони суперечать вимогам
Закону України "Про звернення громадян"
від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон №
393/96-ВР) .

Колегія судів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
таких підстав.

Із змісту заяви позивача слідує що ним
ставиться питання про виконання
судового рішення в адміністративній
справі .
Відповідно до ст.
257 КАС України, яка регламентує порядок
виконання судових рішень в
адміністративних справах встановлено
що судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання (ч. 2 ).

Примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження" від
21.04.1999 N 606-XIV (ч. 3).

Однак ні КАС України ні Законом України
"Про виконавче провадження" не
передбачено такого механізму
забезпечення виконання судового
рішення, як звернення позивача до
відповідача з вимогою його виконання.
Натомість примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи
органів Міністерства юстиції України
(ст. 2 ч. 1 Закону України "Про виконавче
провадження"). Вказаними законами також
не передбачено як повинен діяти
відповідач - суб'єкт владних
повноважень, в разі надходження такої
заяви.

Таким чином відповідач, а в подальшому
і суд першої інстанції правомірно
визначили подану позивачем заяву як
таку, що подана відповідно до Закону №
393/96-ВР. В свою
чергу статтею 15 Закону № 393/96-ВР
встановлено порядок розгляду таких
заяв. Зокрема, органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки. Рішення про
відмову в задоволенні вимог,
викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.
Відповідно до ст. 20 Закону №
393/96-ВР, яка визначає терміни розгляду
звернень громадян вони розглядаються і
вирішуються у термін не більше одного
місяця від дня їх надходження, а ті, які
не потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Натомість, як слідує з спірної
відповіді відповідача, останній в
порушення вказаних норм, відклав
розгляд заяви позивача на невизначений
термін - до отримання результатів
розгляду заяви про перегляд судових
рішень. Хоча, в силу вказаних норм,
повинен був або вирішити її по суті в
межах місячного строку, або встановити
необхідний термін для її розгляду (не
більше 45 днів) за умови, що в місячний
термін вирішити порушені у зверненні
питання неможливо, про що повідомити
позивача.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
протиправність дій відповідача і
обрав правильний спосіб захисту
порушеного права позивача,
зобов'язавши відповідача розглянути
його звернення по суті.

При цьому він не позбавив відповідача
права на встановлення додаткового
терміну необхідного для розгляду
заяви, як на те посилається відповідач
в апеляційній скарзі.

Також є безпідставними посилання
апелянта на порушення судом першої
інстанції правил щодо вирішення
питання про відвід судді, оскільки
така заява позивача надійшла до суду
першої інстанції після постановлення
рішення і не містить даних, які б
свідчили про упередженість судді при
розгляді справи.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо
задоволення заявлених позовних вимог у
спосіб та межах передбачених
законодавством.

Оскільки доводи апеляційної скарги
відповідача не ґрунтуються на вимогах
законодавства та не спростовують
висновків суду першої інстанції,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для його скасування або
зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Шепетівської
міської ради Хмельницької області, -
залишити без задоволення, а постанову
Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 11 липня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.