Справа № 804/10335/14
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
при секретарі судового засідання -
представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідача - Бєлєва А.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міноходів у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та
скасування наказу, -
21.07.2014 року Дніпропетровським окружним
адмінстативним судом відкрито
провадження у адміністративній справі
за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міноходів у Дніпропетровській області,
в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати
Наказ державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області від 31.03.2014 року № 424 «Про
організацію проведення документальної
планової невиїзної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (рнокпп
- зобов'язати державну податкову
інспекцію у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області скасувати
Наказ від 31.03.2014 року № 424 «Про
організацію проведення документальної
планової невиїзної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (рнокпп
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає про відсутність передбачених
законом підстав для прийняття наказу
від 31.03.2014 року № 424 «Про організацію
проведення документальної планової
невиїзної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (рнокпп
НОМЕР_1)», у зв'язку з чим вважає
оскаржуваний наказ таким, що прийнятий
протиправно, просить суд його
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та навів обставини,
викладені в позовній заяві.
Представник відповідача проти позову
заперечував, надав до суду письмові
заперечення та зазначав, що наказ
прийнято в порядку та у спосіб,
передбачений Податковим кодексом
України, а тому немає підстав для його
Суд, заслухавши пояснення осіб, що
беруть участь у справі, та дослідивши
письмові докази в ній, встановив.
Фізична особа ОСОБА_3 зареєстрована як
підприємець 26.01.1999 року та перебуває на
податковому обліку в ДПІ у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська.
31.03.2014 року начальником ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
на виконання вимог пункту 77.4 статті 77,
пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу
України винесено наказ № 424 «Про
організацію проведення документальної
планової невиїзної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (рнокпп
Позивач вважає вказаний наказ
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню оскільки прийнято без
достатніх на то підстав.
Вирішуючи правомірність прийняття
вказаного наказу та досліджуючи
обставини, що стали підставою для його
винесення суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України (далі - ПКУ) визначено,
що контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки
проводяться контролюючими органами в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на контролюючі органи.
Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПКУ
передбачено, що документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків. Документальна
планова перевірка проводиться
відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до вимог п. 77.1 ст. 77 ПКУ
встановлено, що документальна планова
перевірка повинна бути передбачена у
плані-графіку проведення планових
документальних перевірок.
З оскаржуваного наказу вбачається, що
відповідачем було призначено саме
документальну планову невиїзну
перевірку на виконання вимог
план-графіку проведення
документальних планових перевірок
суб'єктів господарювання на ІІ квартал
2014 року, затвердженого Першим
заступником Міністра доходів і зборів
України І.О. Білоусом 28.03.2014 року.
Вимогами п. 77.4 ст. 77 ПКУ визначено, що
про проведення документальної
планової перевірки керівником
контролюючого органу приймається
рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної
планової перевірки платника податків
надається лише у випадку, коли йому не
пізніше ніж за 10 календарних днів до
дня проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку або надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копію наказу про
проведення документальної планової
перевірки та письмове повідомлення із
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки.

Матеріалами справи підтверджено, що
податковим органом було надіслано на
адресу позивача повідомлення про
проведення перевірки від 31.03.2014 року №
113, яке було отримано позивачем 04.04.2014
року.

11.04.2014 року на адресу податкового
органу від позивача надійшов лист, в
якому викладено заперечення стосовно
проведення документальної планової
невиїзної перевірки та надання
документів до приміщення податкового
органу, зазначено про можливість
проведення вказаної перевірку за
юридичною адресою позивача. Окрім того
позивачем зазначено про необхідність
перенесення перевірки у зв'язку з
перебуванням у лікарні.

15.04.2014 року працівниками ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
складено Акт № 1418/04-63-17-01/НОМЕР_1 «Про
ненадання ФОП ОСОБА_3 документів до
перевірки».

24.04.2014 року податковим органом було
направлено на адресу ФОП ОСОБА_3 лист №
14342/10/04-63-17-01 з проханням надати до
перевірки всі необхідні документи.

Станом на 28.04.2014 року жодних документів
від ФОП ОСОБА_3 до податкового органу не
надано, про що відповідачем складено
Акт № 1561/04-63-17-01/НОМЕР_1 «Про ненадання
ФОП ОСОБА_3 документів до перевірки».

Відповідно до п. 77.6 ст. 77 ПКУ визначено,
що Допуск посадових осіб контролюючих
органів до проведення документальної
планової виїзної перевірки
здійснюється згідно із статтею 81 цього
Кодексу. Документальна планова
невиїзна перевірка здійснюється у
порядку, передбаченому статтею 79 цього
Кодексу.

Водночас п.79.3 ст. 79 ПКУ передбачено, що
присутність платників податків під час
проведення документальних невиїзних
перевірок не обов'язкова.

Таким чином твердження позивача про те,
що проведення документальної планової
перевірки за адресою податкового
органу порушують її права, судом
вважається безпідставними.

Окрім того, безпідставним суд також
вважає твердження відповідача про
відсутність обов'язку надавати
необхідні документи для перевірки
оскільки відповідно до пп. 16.1.5 п. 16.1 ст.
16 ПКУ передбачено, що платник податків
зобов'язаний: подавати на належним
чином оформлену письмову вимогу
контролюючих органів (у випадках,
визначених законодавством) документи з
обліку доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних із визначенням
об'єктів оподаткування (податкових
зобов'язань), первинні документи,
регістри бухгалтерського обліку,
фінансову звітність, інші документи,
пов'язані з обчисленням та сплатою
податків та зборів.

З матеріалів справи судом встановлено,
що обов'язок з надання документів до
перевірки позивачем не виконано.

Таким чином судом не встановлено
обставин, які можуть свідчити про
протиправність винесення
оскаржуваного наказу.

Доводи зазначені позивачем, як на
обставини протиправності винесення
оскаржуваного наказу судом визнано
безпідставними та необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі наказу від 31.03.2014 року № 424
«Про організацію проведення
документальної планової невиїзної
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1)» податковим
органом проведено документальну
планову невиїзну перевірку позивача
про що було складено Акт від 07.05.2014 рок
№ 1668/04-63-17-01/НОМЕР_1 «Про результати
документальної планової невиїзної
перевірки ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року».

За результатами перевірки та висновків
вказаного акту, податковим органом
винесено податкові
повідомлення-рішення від 28.05.2014 року №
, , , рішення № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, якими позивачу збільшено суми
грошових зобов'язань зі сплати
податків та зборів.

Таким чином суд зазначає, що позивач
оскаржує акт індивідуальної дії - наказ
податкового органу щодо проведення
перевірки позивача. Однак, на день
розгляду даної справи перевірку
фактично проведено податковим органом
та за її наслідками складено
вищевказаний акт, даний факт також
відображено позивачем у своїй позовній
заяві та прийнято податкові
повідомлення-рішення. Таким чином,
наказ щодо проведення перевірки
позивача є реалізованим і вичерпав
свою дію.

Вимоги про скасування актів
індивідуальної дії можуть стосуватися
виключно діючих актів, адже
задоволення такого позову має
наслідком позбавлення такого акта
юридичної сили (здатності до
застосування). Акт індивідуальної дії,
який вичерпав свою дію, є юридичним
фактом, що відбувся в минулому та
призвів до виникнення певних правових
наслідків. Юридичні факти або події
минулого в принципі не можуть бути
скасовані судом чи іншим органом як не
можуть бути скасовані будь-які події
минулого.

Таким чином позов про скасування акта
індивідуальної дії, що вичерпав свою
дію, задоволенню не підлягає як такий,
що не може призвести до захисту прав
позивача (позивачем обрано неналежний
спосіб захисту порушеного права).

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів. Суд
дійшов висновку, що поданих позивачем
доказів достатньо для встановлення
обставин справи та для ухвалення
судового рішення.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 КАС
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 КАС України, полягає
в наступному: суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги є не обґрунтованими, а тому
позовна заява не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

П О С Т А Н О В
И В :

У задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міноходів у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та
скасування наказу - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Текст постанови у повному обсязі
виготовлений 05.08.2014 року.

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 05.08.2014
року Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді В.В.
Горбалінський
В.В. Горбалінський А.О.
Кошля