Справа № 821/1408/14
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

05 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1408/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Василяка Д.К.

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Скрипченка В.О.,

за участю секретаря Фуртуни І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу представників позивача - ОСОБА_2
на ухвалу Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області про поновлення на роботі та
виплати заробітної плати за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

28.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду
першої інстанції з адміністративним
позовом до Управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Херсонській області про визнання
незаконним та скасування наказу УДСНС
у Херсонській області № 16 від 15.01.2014
року у частині накладення на ОСОБА_2
дисциплінарного стягнення - звільнення
зі служби цивільного захисту, про
визнання незаконним та скасування
наказу УДСНС у Херсонській області № 36
від 24.01.2014 року у частині звільнення
ОСОБА_2 зі служби цивільного захисту,
поновлення на роботі та виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Ухвалою Херсонського окружного
адміністративного суду від 25.07.2014 року
позов ОСОБА_2 залишено без розгляду, у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою,
представники позивача подали
апеляційну скаргу.

Апелянти зазначають, що вказана ухвала
постановлена з порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі,
представники позивача посилаються на
те, що ОСОБА_2 не був належним чином
повідомлений про існування
оскаржуваних наказів. З наказом про
звільнення позивач був ознайомлений
лише 01.04.2014 року, коли і отримав витяг з
наказу та трудову книжку із
відповідними записами. Зважаючи на
зазначене, апелянти вважають, що строк
звернення до суду починає перебіг саме
з цієї дати, а тому позивачем не було
пропущено передбачений КАС України
місячний строк звернення до суду з
відповідним позовом.

На підставі викладеного, апелянтом
ставиться питання про скасування
ухвали Херсонського окружного
адміністративного суду від 25.07.2014 року
та ухвалення нової, якою справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників апелянта, які наполягали
на задоволенні апеляційної скарги,
представника відповідача, який
заперечував проти її задоволення,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів суду апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що наказом
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області від 15.01.2014 року № 16 за
незадовільну організацію службової
діяльності відділу, безконтрольність
за роботою підлеглих при виконанні
ними службових обов'язків, порушення
вимог чинного законодавства, до т.в.о.
начальника Білозерського районного
відділу, підполковника служби
цивільного захисту ОСОБА_2 було
застосовано заходи дисциплінарного
впливу, а саме: звільнено зі служби у
зв'язку із систематичним невиконанням
умов контракту.

24.01.2014 року Управлінням Державної
служби України з надзвичайних ситуацій
у Херсонській області прийнято наказ №
36 «Про звільнення зі служби цивільного
захисту ОСОБА_2».

Суд першої інстанції, залишаючи
поданий позов без розгляду посилався
на пропуск позивачем передбаченого ст.
99 КАС України місячного строку
звернення до суду. Так, суд зазначив, що
з наявного в матеріалах справи рапорту,
поданого позивачем начальнику
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій в Херсонській
області від 26 лютого 2014 року,
вбачається, що станом на 26 лютого 2014
року позивач знав про існування наказу
№ 36 про звільнення його зі служби
цивільного захисту, а також знав про
існування наказу № 16 від 15 січня 2014
року «Про незадовільну організацію
службової діяльності, неналежне
виконання функцій куратора, міри
реагування та покарання винних»,
оскільки про його існування зазначено
у наказі № 36 від 24 січня 2014 року.

Також в ухвалі суду першої інстанції
про залишення позову ОСОБА_2 без
розгляду зазначено, що з урахуванням
відмітки у листі непрацездатності
серії АГЖ № 141293 від 06.02.2014 року,
виданого Міською лікарнею № 3 м.
Миколаїв, позивач повинен був стати до
роботи 08 березня 2014 року, а тому мав
можливість звернутися до суду з
позовом про оскарження наказів № 16 від
15.01.2014 року та № 36 від 24.01.2014 року на
протязі місяця, але скористався свої
правом лише 28 квітня 2014 року.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції вважає, що постановлена
судом першої інстанції ухвала про
залишення позову без розгляду є
незаконною та підлягає скасуванню.

Згідно ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Ч. 3 цієї статті встановлено, що для
захисту прав, свобод та інтересів особи
цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Як же зазначалось вище, оскаржувані
позивачем накази були прийняті 15.01.2014
року та 24.01.2014 року (а.с. 5, 17).

З матеріалів справи вбачається, що у
період з 15.01.2014 року по 07.03.2014 року
ОСОБА_2 перебував на лікарняному, що
підтверджується листками
непрацездатності Серії АГГ № 315238
(період з 15.01.2014 року по 23.01.2014 року),
Серії АВЦ № 528792 (період з 24.01.2014 року по
05.02.2014 року) та Серії АГЖ № 141293 (період з
06.02.2014 року по 07.03.2014 року) (а.с. 45, 46, 73).

Позивач у своєму позові зазначив, що
витяг з наказу № 36 від 24.01.2014 року він
отримав лише 31.03.2014 року. В свою чергу,
доказів, які б спростовували вказане
матеріали справи не містять.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області вказані твердження позивача
також не спростував. Пояснити причини
не вручення витягів з наказів у період
з 08.03.2014 року по 31.03.2014 року представник
відповідача теж не зміг.

Досліджуючи питання дотримання
позивачем строків звернення до суду за
захистом порушених прав та інтересів,
колегія суддів звертає увагу на
наступне:

Встановлення процесуальних строків
законом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними
передбачених КАС України певних
процесуальних дій.

При цьому, день, коли особа дізналася
про порушення свого права, - це
встановлений доказами день, коли
позивач дізнався про рішення, дію чи
бездіяльність, внаслідок якої
відбулося порушення їх прав, свобод чи
інтересів.

Якщо цей день встановити точно
неможливо, строк обчислюється з дня,
коли особа повинна була дізнатися про
порушення своїх прав (свобод чи
інтересів). Доказами того, що особа
знала про порушення своїх прав, є,
зокрема, умови, за яких особа мала
реальну можливість дізнатися про
порушення своїх прав.

В свою чергу, ч. 1 ст. 233 Кодексу законів
про працю України встановлено, що
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Слід зазначити, що у постанові
Верховного Суду України від 6 листопада
2013 року (справа № 21-389а13), рішення якого
відповідно до положень 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України, висловлена
наступна правова позиція: ураховуючи
те, що перебування військовослужбовця
на державній службі є однією з форм
реалізації закріпленого у статті 43
Конституції України права на працю, то
посилання на статтю 233 Кодексу законів
про працю України як таку, що
врегульовує строки звернення до
адміністративного суду при вирішенні
питання щодо звільнення з публічної, у
даному випадку військової, служби є
правильним застосуванням норм
матеріального права.

В свою чергу, згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС
України публічна служба - діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Згідно Положення про порядок
проходження служби цивільного захисту
особами рядового і начальницького
складу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 11 липня
2013 р. № 593 служба цивільного захисту є
державною службою особливого
характеру, яка забезпечує пожежну
охорону, захист населення і територій
від негативного впливу надзвичайних
ситуацій, вживає заходів до
запобігання і реагування на
надзвичайні ситуації, ліквідації їх
наслідків у мирний час та в особливий
період. Таким чином, служба цивільного
захисту є публічною службою.

Із врахуванням позиції Верховного Суду
України, слідує, що до виниклих
правовідносин можуть бути застосовані
положення ст. 233 Кодексу законів про
працю України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
позивачем оскаржуються наказ про
застосування заходів дисциплінарного
впливу та наказ про звільнення з
публічної служби, що передбачає, перш
за все, ознайомлення особи зі змістом
таких наказів, зокрема, підставами їх
прийняття.

Таким чином, з аналізу норм чинного
законодавства слідує, що у справах про
звільнення момент, коли особа
дізналася про порушення свого права,
або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав (свобод чи
інтересів), пов'язується саме із
врученням копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Як було встановлено судом апеляційної
інстанції, фактично з оскаржуваними
наказами до 31.03.2014 року позивач
ознайомлений не був, у зв'язку з чим був
позбавлений можливості оскаржити їх в
судовому порядку.

Крім того, було встановлено, що після
того, як позивач ознайомився з наказами
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області № 16 від 15.01.2014 року та № 36 від
24.01.2014 року, він, 04.04.2014 року, звернувся з
позовом до Суворовського районного
суду м. Херсона, однак порушив правила
предметної підсудності. Ухвалою
Суворовського районного суду м.
Херсона від 07.04.2014 року у відкритті
провадження за позовом ОСОБА_2 було
відмовлено та роз'яснено про право
звернутись за захистом порушених прав
до суду за правилами адміністративного
судочинства.

В свою чергу, 28.04.2014 року позивач
звернувся з позовними вимогами щодо
скасування наказів Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області № 16 від 15.01.2014 року та № 36 від
24.01.2014 року, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу до Херсонського
окружного адміністративного суду.

Зазначене свідчить про твердий намір
позивача скористатись правом на
судовий захист та відновити порушені,
на його думку, права та інтереси у межах
місячного строку звернення до суду.

Підсумовуючи все вищевикладене,
колегія суддів вважає, що в даному
випадку, до моменту належного
ознайомлення позивача з наказами про
застосування дисциплінарного
стягнення та звільнення зі служби, він
не мав можливості звернутись до суду за
захистом порушених прав та інтересів.

При цьому, заява позивача про розгляд
питання щодо внесення змін до наказу
УДСНС № 36 о/с від 24.01.2014 року в частині
підстав звільнення, не може бути
підтвердженням дати ознайомлення
ОСОБА_2 з наказом про звільнення.

Крім того, слід зазначити про
абсурдність посилань суду першої
інстанції на те, що позивачу було
відомо про прийняття наказу № 16 від 15
січня 2014 року «Про незадовільну
організацію службової діяльності,
неналежне виконання функцій куратора,
міри реагування та покарання винних»,
оскільки про його існування зазначено
у наказі № 36 від 24 січня 2014 року,
зважаючи на те, що до 31.03.2014 року позивач
не отримував та не ознайомлювався зі
змістом наказу № 36 від 24 січня 2014 року,
а тому і не міг знати про зазначення в
ньому, як підстави прийняття, про наказ
№ 16 від 15 січня 2014 року.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що відповідно до ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на справедливий
і публічний розгляд його справи
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків.

У справі Bellet v. France Європейський суд з
прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1
Конвенції містить гарантії
справедливого судочинства, одним з
аспектів яких є доступ до суду. Рівень
доступу, наданий національним
законодавством, має бути достатнім для
забезпечення права особи на суд з
огляду на принцип верховенства права в
демократичному суспільстві. Для того,
щоб доступ був ефективним, особа
повинна мати чітку практичну
можливість оскаржити дії, які
становлять втручання у її права".

Колегія суддів наголошує, що право на
суд, одним з аспектів якого є право
доступу до суду, не є абсолютним, воно
може бути обмеженим. Тим не менше, право
доступу до суду не може бути обмежено
таким чином або у такій мірі, що буде
порушена сама його сутність. Ці
обмеження повинні мати законну мету та
бути пропорційними між використаними
засобами та досягнутими цілями.

У рішеннях по справі «Мірагаль
Есколано та інші проти Іспанії» від 13
січня 2000 року та по справі «Перес де
Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28
жовтня 1998 року, Європейський суд з прав
людини зазначив, що надто суворе
тлумачення внутрішніми судами
процесуальної норми позбавило
заявників права доступу до суду і
завадило розгляду їхніх позовних
вимог. Це визнане порушенням пункту 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

Крім того, в рішенні по справі «Іліан
проти Туреччини» Європейський суд з
прав людини наголошував, що правило
встановлення обмежень доступу до суду
у зв'язку з пропуском строку звернення
повинно застосовуватися з певною
гнучкістю і без надзвичайного
формалізму, воно не застосовується
автоматично і не має абсолютного
характеру; перевіряючи його виконання
слід звертати увагу на обставини
справи.

Зважаючи на все вищезазначене, колегія
суддів вважає, що в даному випадку, суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про наявність підстав для
залишення поданого ОСОБА_2 позову без
розгляду, оскільки фактично позбавив
позивача доступу до суду, що є
неприпустимим.

Згідно зі ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно п. 3 ч.1 ст.199 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції,
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для продовження
розгляду.

За п.4 ч.1 ст.204 КАС України підставами
для скасування ухвали суду, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі, і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Оскільки судом першої інстанції
порушено норми процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, постановлена ухвала на
підставі ст. 204 КАС України підлягає
скасуванню, а справа направленню для
продовження розгляду до суду першої
інстанції

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 199, 204, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представників
позивача - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014
року скасувати, а справу направити до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
Т.М. Танасогло

Суддя:
В.О. Скрипченко