Справа № 825/1450/14
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/1450/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою позивача Приватного
підприємства «Аверс-Плюс» на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«Аверс-Плюс» до Головного управління
юстиції у Чернігівській області про
визнання протиправними та скасування
рішень державної виконавчої служби,

ВСТАНОВИЛА :

Позивач Приватне підприємство
«Аверс-Плюс» звернулися в суд з
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області про визнання протиправною та
скасувати постанову про арешт коштів
боржника від 14 квітня 2014 року ВП № 34981518,
винесену головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області при примусовому виконанні
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору ВП № 21467552 від 17
вересня 2010 року.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року в задоволенні вимог позивача
відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення вимог позивача.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, учасників судового
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про відмову
в задоволенні вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
постановою від 10.09.2010 року головним
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Ніжинського міськрайонного управління
юстиції Н.І. Міщенко було відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого напису №4743, виданого 06.09.2010
року приватним нотаріусом
Чернігівського МНО ОСОБА_1 про
звернення стягнення на майно ПП
«Аверс-Плюс».

У зв'язку з невиконанням виконавчого
документа в встановлений строк, 17.09.2010
року головним державним виконавцем
винесено постанову ВП № 21467552 про
стягнення з позивача виконавчого збору
у розмірі 59 061,64 грн., яка у зв'язку з
повернення виконавчого документу, було
виведено в окреме провадження, та 29.10.2012
року відкрито виконавче провадження
про стягнення з ПП «Аверс-Плюс» на
користь держави 59 061,64 грн. виконавчого
збору.

Постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області від 14.04.2014 року було накладено
арешт на кошти боржника в межах суми 59
061,64 грн., що знаходяться на рахунках ПП
«Аверс-Плюс» № 0056, №2980 в
Чернігівському регіональному
управлінні ПАТ КБ «Приватбанк»,
№0090 в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області від 14.04.2014 року було накладено
арешт на кошти, що перебувають у касі
боржника або надходять до неї.

Обґрунтування вимог апеляційної
скарги не заслуговують на увагу,
зважаючи на наступне.

Згідно з частиною першою та другою
статті 11 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Стаття 46 Закону (в редакції, чинній на
час винесення постанови про стягнення
з позивача виконавчого збору)
передбачає, що, у разі невиконання
рішення у строк, установлений для
добровільного його виконання, з
боржника постановою державного
виконавця, яка затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом, а в разі невиконання
рішення немайнового характеру в строк,
встановлений для добровільного його
виконання, з боржника після повного
виконання рішення в тому ж порядку
стягується виконавчий збір у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян з боржника -
громадянина і в розмірі п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - з боржника - юридичної особи.
Виконавчий збір не стягується із
страховиків, які здійснюють державне
обов'язкове особисте страхування, при
виконанні державними виконавцями
рішень про стягнення коштів за
державним обов'язковим особистим
страхуванням, а також з осіб,
звільнених від його сплати згідно з
законодавством, а також за виконавчими
документами про конфіскацію майна,
стягнення періодичних платежів,
стягнення виконавчого збору,
накладення арешту на майно для
забезпечення позовних вимог.

Згідно статті пункту 3 частини 1 статті
47 Закону України «Про виконавче
провадження», виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
стягувач відмовився залишити за собою
майно боржника, не реалізоване під час
виконання рішення.

Відповідно до частини 7 статті 28 Закону,
у разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Пунктом 3.7.4. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 02.04.2012 року за № 489/20802,
передбачено, що у разі завершення
виконавчого провадження з виконання
рішення немайнового характеру,
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9,
11 - 13 частини першої статті 49 Закону,
якщо виконавчий збір не стягнуто,
державний виконавець у постанові про
закінчення виконавчого провадження
(повернення виконавчого документа)
зазначає про виділення постанови про
стягнення виконавчого збору в окреме
провадження та не пізніше наступного
робочого дня після завершення такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору, про що
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження. Строк для
самостійного виконання боржнику в
такому випадку не надається.

Статтею 32 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Згідно з приписами статті 52 Закону,
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.

Частиною 4 статті 52 Закону передбачено,
що на кошти та інші цінності боржника,
що знаходяться на рахунках, вкладах та
на зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

Статтею 57 Закону встановлено, що арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
серед іншого, шляхом винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї.

Відповідно до частини 4 статті 65 Закону,
державний виконавець може звернути
стягнення на кошти боржника - юридичної
особи, що знаходяться на його рахунках,
а також на рахунках, відкритих
боржником - юридичною особою через свої
філії, представництва та інші
відокремлені підрозділи.

З урахуванням зазначених положень
Закону України «Про виконавче
провадження» колегія суддів приходить
до висновку, що дії відповідача
узгоджуються в вимогами Закону України
«Про виконавче провадження» при
винесенні оскаржуваної постанови при
виконанні виконавчого документу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного позивачем рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200,
205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Приватного
підприємства «Аверс-Плюс» - залишити
без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
24.07.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.