Справа № 2а-8032/11/1370
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/12297/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Борисенко І.В., Моторного О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Сокальському районі Львівської
області Державної податкової служби

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2012
року

по справі №2а-8032/11/1370

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВЕМО» (надалі - ТОВ
«ВЕМО»)

до Державної податкової інспекції у
Сокальському районі Львівської
області (надалі - ДПІ у Сокальському
районі Львівської області)

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

В липні 2012 року позивач звернувся в суд
із позовом до ДПІ у Сокальському районі
Львівської області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
№ від 12.04.2011р., № від 12.04.2011р.,
№ від 24.06.2011р.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 08.12.2011р. в
задоволені позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012р.
рішення суду першої інстанції
скасовано та постановлено нове про
задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012р.мта
залишити в силі постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
08.12.2011р.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Відповідно до п.2 ч.1
ст.222 КАС України справа розглядається
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, ДПІ у Сокальському районі
Львівської області проведено виїзну
планову перевірку ТОВ «ВЕМО» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2009р. по 31.12.2010р., за
результатами якої складено акт від
29.03.2011р. №203/2301/30124221, в якому, на думку
податкового органу, встановлено
порушення підприємством:

- п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», що призвело до
завищення в період з 01.01.2009р. по 31.12.2010р.
валових витрат на загальну суму 491798,00
грн.;

- п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1 п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4,
п.п.7.5.2 п.7.5 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
призвело до завищення товариством в
період з 01.01.2009р. по 31.12.2010р. податкового
кредиту з податку на додану вартість на
загальну суму 99528,00грн.;

- ст.ст.203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів з ТОВ «Віктор Ко», ТОВ
«Екопласт-Львів», ПП
«Львівкомфортгруп», ПП «Ексім-Неон» по
отриманню ТМЦ, оскільки такі правочини
не були спрямовані на реальне настання
передбачених ними наслідків та
відповідно є нікчемними.

На підставі зазначеного акту
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 12.04.2011р.
№, яким збільшено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 121749грн., та №, яким
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 153688 грн.

Вказані податкові повідомлення -
рішення були оскаржені в
адміністративному порядку, однак
рішенням ДПА у Львівській області вони
були залишені без змін. Збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 2129грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в сумі 532,00грн. у зв'язку з чим
ДПІ у Сокальському районі прийнято
податкове повідомлення - рішення №
від 24.06.2011p.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, колегія апеляційного суду
цілком правильно та обґрунтовано
виходила з наступного.

Так, відповідно до п.5.1 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат, як це
визначено у п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 даного
Закону, включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

При цьому підпунктом 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 вказаного вище Закону
встановлено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Наведені вище положення свідчать про
те, що обов'язковою умовою віднесення
витрат підприємства до складу валових
є документальне підтвердження таких
витрат та їх зв'язок з господарською
діяльністю платника.

Згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
вартості товарів, але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари відрізняється
більше ніж на 20 відсотків від звичайної
ціни на такі товари та складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за встановленою
ставкою протягом такого звітного
періоду у зв'язку з наступним: або
придбанням/виготовленням товарів (у
тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів для
оподатковуваних операцій в межах
господарської діяльності платника
податку.

Дата виникнення права платника податку
на податковий кредит, як це передбачено
у п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 вказаного Закону, слід
вважати дату здійснення першої з
наступних подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

У п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 наведеного вище Закону
визначено, що податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках, є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом та виписується на кожну
повну або часткову поставку товарів
(робіт, послуг).

Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту
(п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість»).

Отже, вищенаведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
податковий кредит та валові витрати за
наявності реально вчинених
господарських операцій з метою їх
використання у власній господарській
діяльності та на підставі відповідних
розрахункових платіжних та інших
документів, обов'язковість веденні і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судом апеляційної інстанції враховано
вищезазначені положення податкового
законодавства та на підставі наявних
матеріалів справи встановлено, що між
ТОВ «ВЕМО» в період, що перевірявся
відповідачем, укладено договори
поставки: №28 від 04.08.2010р. з ТОВ «Віктор
Ко»; №24 від 22.03.2010р. з ТОВ
«Екопласт-Львів»; №08/2010 від 02.01.2010р. з ПП
«Львівкомфортгруп-К»; №5 від 01.02.2010р. з
ПП «Ексім-Неон».

На підтвердження реальності
проведення господарських операцій
згідно зазначених договорів позивачем
надано видаткові накладні, податкові
накладні, акти про прийняття продукції
по кількості та якості, платіжні
доручення, картки складського обліку
матеріалів ТОВ «ВЕМО» тощо.

Також, для підтвердження наявності у
володінні та користуванні ТОВ «ВЕМО»
вантажних автомобілів, останнім
подано: договір оренди транспортних
засобів від 04.01.2010р. між ТОВ «ВЕМО» та
ВАТ «Фабрика «Рата»; договір оренди
автомобілів з причепом від 11.01.2010р. між
ВАТ «Великомостівський
«Агротехсервіс»» та ТОВ
«ВЕМО»; довідку ТОВ «ВЕМО» №400 від
10.08.11р. про наявність на балансі
ТОВ «ВЕМО» 4-х вантажних транспортних
засобів та про наявність в період з 01
січня 2010р. по 31 грудня 2010р. в числі (в
штаті) найманих працівників 9-х водіїв.

Для підтвердження факту використання
придбаного товару у власній
господарській діяльності та наявність
господарської мети при придбанні
товарів у ТОВ «Віктор Ко», ТОВ
«Екопласт-Львів», ПП
«Львівкомфортгруп-К» та ПП
«Ексім-Неон» позивачем подано:
договори поставки меблевої продукції:
№52 від 04.01.10р., №04/2010 від 02.01.10р., №2209/01
від 22.01.10р., №0502/09 від 04.02.10р., №74/2010 від
01.10.10р., №12/200 від 04.01.10р., предметом яких
є багаторазові поставки ТОВ «ВЕМО»
меблевої продукції покупцям; договором
купівлі-продажу меблевої продукції
№53/2010 від 02.01.10р; довідкою ТОВ «ВЕМО»
№403 від 10.08.11р. про кількість
виготовлених та реалізованих у 2010р.
одиниць меблів.

Окрім того, рух активів в зв'язку з
придбанням ТОВ «ВЕМО» товарів у
вищевказаних постачальників
підтверджується також матеріальним
звітом по головному складу ТОВ «ВЕМО»
за 2010р, оборотно-сальдовою відомістю
ТОВ «ВЕМО» по рахунку 201 «ТМЦ: Місця
зберігання: Головний склад» за 2010р.,
реєстрами отриманих та виданих
податкових накладних за січень-жовтень
2010р.

Наведені обставини свідчать про
реальність та товарність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами.

Доводи податкового органу про
нікчемність укладених правочинів
обґрунтовано не взято судом
апеляційної інстанції до уваги,
оскільки відповідачем не доведено
наявності мети, завідомо суперечної
інтересам держави і суспільства, а
також існування умислу у позивача чи
його контрагента, як обов'язкової
ознаки для визнання правочину
недійсним. Самі по собі згадані угоди
не є такими, що суперечить інтересам
держави та суспільства.

За таких обставин, судом апеляційної
інстанції, виконано всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини справи,
вирішено справу у відповідності з
нормами матеріального права,
постановлено обґрунтоване рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи. Висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в касаційній
скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Сокальському районі
Львівської області Державної
податкової служби» - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, в
порядку та у строки встановлені
ст.ст.236-238 КАС України.