Справа № 826/7701/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 серпня 2014 року № 826/7701/14
адміністративний суд міста Києва в
складі головуючого судді Качура І.А.,
суддів Келеберди В.І., Данилишина В.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного агентства
земельних ресурсів України про
визнання протиправним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
посаді та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу.
До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по
тексту також - позивач) з позовом до
Державного агентства земельних
ресурсів України (надалі також -
відповідач), в якому з урахуванням
заяви про зміну позовних вимог просив:
- визнати протиправним та
скасувати наказ Державного агентства
земельних ресурсів України від 23
травня 2014 року № 205 кт/а про звільнення
ОСОБА_1 з посади начальника Головного
управління Держземагентства України у
- поновити ОСОБА_1 на посаді
начальника Головного управління
Держземагентства України у Сумський
- визнати дії Державного
агентства земельних ресурсів України
щодо залишення без розгляду заяви
ОСОБА_1 від 20 травня 2014 року про надання
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
- зобов'язати Державне агентство
земельних ресурсів України надати
позивачу на підставі заяви від 20
травня 2014 року відпустку для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 26 травня 2014 року.
В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що наказ про його звільнення
видано з грубим порушенням норм
трудового законодавства, у період його
тимчасової непрацездатності, що у свою
чергу призводить до порушення прав та
законних інтересів позивача. Разом з
тим зазначав, що у порушення положень
трудового законодавства України не
надано відпуску по догляду за дитиною
до досягнення трьохрічного віку.
Відповідач проти задоволення позову
заперечував та в обґрунтування
правомірності спірного наказу
покликався на те, що позивача,
звільнено з займаної посади на
підставі пункту « 1» частини першої
статті 36 Кодексу законів про працю
України (за згодою сторін), а відтак на
переконання відповідача, розірвання
трудового договору з позивачем
відбувалося не з ініціативи власника,
або уповноваженого ним органу, а отже
вимоги частини третьої статті 40 КЗпП
України в даному випадку не
застосовуються. Разом з тим, щодо
протиправності дій щодо ненадання
відпуски для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
зазначав, що на момент розгляду
зазначеної заяви позивач в трудових
відносинах з Держземагентством
України не перебував, відтак заява
була залишена без розгляду, про що
позивача поінформовано листом від
02.06.2014р. №31-28-0.15-6344/2-14. З огляду на
вищевикладене просив відмовити у
Відповідач у судове засідання 06.08.2014р.
повноважного представника не скерував,
про час, дату і місце проведення
судового розгляду справи повідомлявся
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.
Матеріалами справи підтверджено, що
наказом Державного агентства
земельних ресурсів України від 23
жовтня 2012 року № 476-кт/а ОСОБА_1,
призначений на посаду начальника
Головного управління Держземагентства
22.05.2014р. позивачем на ім'я Голови
Державного агентства із земельних
ресурсів України було подано заяву про
звільнення із займаної посади за
23.05.2014р. наказом Держземагентства
України від № 205-кт/а позивача
звільнено з займаної посади на
підставі пункту « 1» частини першої
статті 36 Кодексу законів про працю
Позивач категорично не
погоджуючись із правомірністю
звільнення звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
Як вже було судом встановлено,
позивач працював на посаді начальника
Головного управління Держземагентства
України у Сумський області.
Відповідно до пункту 1 Положення про
Головне управління Держземагентства в
області (далі - Положення про Головне
управління), затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 10 травня 2012
року № 258 та зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 30 травня
Держземагентства в області (далі -
Головне управління) є територіальним
органом Державного агентства
земельних ресурсів України та йому
Пунктом 10 Положення про Головне
управління та підпунктом 10 Положення
пункту 11 Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України,
затвердженого Указом Президента
України від 08 квітня 2011 року №445,
визначено, що Головне управляння
очолює начальник, який призначається
на посаду Головою Держземагентства
України за погодженням з Міністром і
головою відповідної місцевої
державної адміністрації та
звільняється з посади Головою
Держземагентства України.
Разом з тим, відповідно до пункту
15 частини першої статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
від 06 липня 2005 року №2747-ІV (КАС України)
публічна служба - це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.
Так, до публічної служби у
встановлених випадках відноситься
державна служба. Так, за змістом статті
1 Закону України «Про державну службу»
від 16 грудня 1993 року №3723-XII державна
служба - це професійна діяльність осіб,
що займають посади в державних органах
та їх апараті з метою практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують зарплату за рахунок
державних коштів. Віднесення служби до
державної, тобто публічної, можливе,
якщо це: професійна діяльність осіб,
які її обіймають, здійснюється на
основі Конституції, законів та інших
нормативно-правових актів, за змістом
полягає у виконанні завдань та і
функцій держави, оплачується з
Таким чином встановлено, що позивач до
моменту звільнення перебував на
Суспільні відносини, які
охоплюють діяльність держави щодо
створення правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, загальні засади
діяльності, а також статус
державних службовців, які працюють в
державних органах та їх апараті
урегульовані приписами Закону України
«Про державну службу».
Загальні та особливі підстави
припинення державної служби (трудового
договору) визначені статтею 30 Закону
України «Про державну службу» та
статтею 36 Кодексу законів про працю
України (далі - КЗпП України).
Однією із загальних підстав
звільнення працівника відповідно до
статті 36 КЗпП України є угода сторін
(пункт 1 частина перша). Оскільки
питання припинення публічної служби за
угодою сторін нормами спеціальних
законів не врегульовані, в даному
випадку застосовуються норми КЗпП.
Суд звертає увагу на те, що
основними умовами угоди про припинення
трудового договору за пунктом 1 частини
першої статті 36 КЗпП України, щодо яких
сторони трудового договору повинні
дійти згоди, є підстава припинення
угоди сторін та строк, з якого договір
Визначення дати звільнення за
згодою сторін є обов'язковою умовою
такого звільнення, оскільки сприяє
свідомому волевиявленню працівника
щодо звільнення з підстав,
передбачених пунктом 1 частини першої
статті 36 КЗпП України, відсутність
належного волевиявлення не дає підстав
вважати наявність наміру працівника
звільнитись саме за згодою сторін, а
сама по собі проста згода роботодавця
задовольнити прохання працівника про
звільнення також не означає наявність
угоди про припинення трудового
договору за пунктом 1 частини першої
статті 36 КЗпП України.
Крім того, відповідно до
роз'яснень, викладених у пункті 8
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за
пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП
(за згодою сторін) договір припиняється
у строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника. Сама по собі згода
власника або уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за пунктом 1 статті 36
КЗпП, якщо не було домовленості сторін
про цю підставу припинення трудового
договору. В останньому випадку
звільнення вважається проведеним з
ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП).
Таким чином, при припиненні
трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36
Кодексу законів про працю України
визначення дати звільнення за згодою
сторін є обов'язковою умовою такого
В ході судового розгляду справи
було встановлено, що у спірних
правовідносинах при звільненні
позивача з посади сторонами не було
погоджено дату такого звільнення, а
відтак правових підстав для звільнення
позивача з підстав пункту 1 статті 36
КЗпП України не було.
Щодо позовних вимог про визнання
дій відповідача щодо залишення без
розгляду заяви ОСОБА_1 від 20 травня 2014
року про надання відпустки для догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку протиправними та
зобов'язання надати позивачу на
підставі заяви від 20 травня 2014 року
відпустку для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 26
травня 2014 року, судом встановлено
Матеріалами справи підтверджено,
що 20 травня 2014 року позивачем через
відділення поштового зв'язку (УДППЗ
«Укрпошта», Київ 1, вул. Хрещатик, 22)
цінним листом зі зворотнім
повідомленням скеровано на адресу
Держземагентства України про заяву про
надання йому відпустки для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 26 травня 2014 року (до заяви
долучені копія свідоцтва про
народження ОСОБА_2 від 28 лютого 2012 року
серія НОМЕР_1 та довідка з місця роботи
ОСОБА_3 від 13 травня 2014 року № 3932/0/9-14).
Вказане підтверджується фіскальним
чеком КМД УДППЗ «Укрпошта» від 20 травня
2014 року № 0458 та описом вкладення у
цінному листі на адресу
Держземагентства України.
Вказана заява отримана 23 травня 2014 року
повноважним представником відповідача
- Деркач, про що свідчить підпис на
зворотному повідомленні, копія якого
долучена до матеріалів справи, однак
зареєстровано лише 26 травня 2014 року
після звільнення позивача.
Відповідно до статей 6, 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Постановою Кабінету Міністрів України
від 30 листопада 2011 року № 1242
затверджено Типову інструкцію з
діловодства у центральних органах
виконавчої влади, Раді міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
органах виконавчої влади (далі -
Інструкція), яка встановлює вимоги до
організації роботи з документами в
установах незалежно від способу
фіксації та відтворення інформації,
яка міститься в документах, включаючи
їх підготовку, реєстрацію, облік і
контроль за виконанням.
Відповідно до частини другої пункту 161
Інструкції документи реєструються
незалежно від способу їх доставки,
передачі чи створення. Пунктом 163
Інструкції встановлено, що документи
реєструються лише один раз: вхідні - у
день надходження або не пізніше
наступного дня, якщо документ надійшов
у неробочий час, створювані - у день
підписання або затвердження. Згідно з
пунктом 175 Інструкції зареєстровані
документи передаються на розгляд
керівництва установи в день їх
надходження або наступного робочого
дня у разі надходження документів у
Разом з тим, у письмових запереченнях
на позов представник відповідача
покликався на те, що заява позивача
була зареєстрована 26 травня 2014 року у
зв'язку з тим, що була вручена
представнику Держземагентства України
у п'ятницю 23.05.2014р., в кінці робочого дня.
Тобто відповідачем не надано доказів
надходження відповідної заяви до
Держземагентства України у неробочий
За таких обставин на переконання суду
при реєстрації заяви позивача про
надання відпустки були допущені
порушення Типової інструкції з
діловодства у центральних органах
виконавчої влади, Раді міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
органах виконавчої влади, що призвело
до не розгляду її по суті.
Відповідно до частини сьомої
статті 179 КЗпП України та частини
третьої статті 18 Закону України «Про
відпустки» відпустка по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку може бути використана повністю
або частково також батьком дитини.
Згідно частини першої статті 181 КЗпП
України та частини третьої статті 20
Закону України «Про відпустки»
відпустка для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається за заявою жінки або осіб,
зазначених у частині сьомій статті 179
цього Кодексу та частині третьої
статті 18 зазначеного Закону, повністю
або частково в межах установленого
періоду та оформляються наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу.
В межах розгляду справи
підтверджено, що ОСОБА_1 є батьком
малолітньої дитини - ОСОБА_2
За наслідком розгляду справи суд
дійшов до висновку про протиправність
наказу від 23 травня 2014 року № 205 кт/а про
звільнення ОСОБА_1 з посади начальника
Головного управління Держземагентства
України у Сумський області, з огляду на
не визначення у ньому дати звільнення,
як того передбачеють приписи п. 1 ч. 1 ст.
36 Кодексу законів про працю України, що
мають імперативний характер.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини
першої статті 256 КАС України негайно
виконуються постанови суду про
присудження виплати заробітної плати,
іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби у межах
суми стягнення за один місяць та
поновлення на посаді у відносинах
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про те, що позовні вимоги позивача є
частково обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71,
ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та
скасувати наказ Державного агентства
земельних ресурсів України від 23
травня 2014 року № 205 кт/а про звільнення
ОСОБА_1 з посади начальника Головного
управління Держземагентства України у
Поновити ОСОБА_1 на посаді
начальника Головного управління
Держземагентства України у Сумський
Допустити негайне виконання
постанови суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді начальника Головного
управління Держземагентства України у
Визнати дії Державного агентства
земельних ресурсів України щодо
залишення без розгляду заяви ОСОБА_1
від 20 травня 2014 року про надання
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
Зобов'язати Державне агентство
земельних ресурсів України розглянути
заяву позивача від 20 травня 2014 року про
надання відпустки для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 26 травня 2014 року у визначеному
законодавством порядку.
В задоволенні решти позовних
Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
І.А. Качур

Судді
В.І. Келеберда

В.М. Данилишин