Справа № 2а-439/09
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
Справа № 125178/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Бориславської
міської ради Львівської області на
постанову Бориславського міського
суду Львівської області від 21 жовтня 2009
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Бориславської
міської ради Львівської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2009 року Бориславським міським
судом Львівської області
зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Бориславської
міської ради Львівської області про
визнання неправомірними дій щодо
відмови у виплаті допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі не меншому
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років; зобов'язання здійснення
перерахунку та виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку на двох дітей за період
з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2008 року
включно у розмірі 11966 грн 94 к;
зобов'язання в подальшому виплачувати
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку до
досягнення дітьми 3-х років у розмірі не
меншому прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
згідно із ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» їй,
як матері малолітніх дітей, що здійснює
догляд за дітьми, повинна надаватися
допомога в розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, однак виплату
такої відповідачем здійснено в меншому
обсязі.

Постановою Бориславського міського
суду Львівської області від 21 жовтня 2009
року позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Бориславської міської ради щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_1
щомісячної державної допомоги по
догляду за дітьми - ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відповідно до ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності і
витратами, обумовленими народженням і
похованням» і ст. 15 Закону України «Про
держану допомогу сім'ям з дітьми» в
розмірі, що обчислюється з урахуванням
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
відповідно до ст. 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року. Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Бориславської міської ради нарахувати
та виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну
допомогу по догляду за дітьми - ОСОБА_2
та ОСОБА_3 відповідно до ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності і витратами,
обумовленими народженням і
похованням» і ст. 15 Закону України «Про
держану допомогу сім'ям з дітьми» в
розмірі, що обчислюється з урахуванням
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
відповідно до ст. 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року з урахуванням виплачених сум. В
решті позовних вимог відмовлено.

Дану постанову мотивовано тим, що
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» зупинено дію
положень ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» на
2007 рік, якою передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років,
однак рішенням Конституційного Суду
України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007
визнано неконституційними положення п.
14 ст. 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», якими
зупинено дію ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
щодо встановлення розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - Управлінням
праці та соціального захисту населення
Бориславської міської ради Львівської
області, подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що розмір допомоги по
догляду за дитиною встановлюється
виходячи із обсягу видатків виділених
на цю мету при формуванні показників
Державного бюджету на відповідний рік.

Враховуючи те, що від усіх осіб, які
беруть участь у справі, клопотань про
розгляд справи за їх участю до суду не
надходило, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.
197 КАС України розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Судом апеляційної інстанції заслухано
суддю-доповідача, досліджено матеріали
справи та проаналізовано доводи
апеляційної скарги, внаслідок чого
зроблено висновок про необхідність
часткового задоволення апеляційної
скарги, скасування постанови суду
першої інстанції та прийняття нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Встановлено, що позивач - ОСОБА_1, є
матір'ю малолітніх ОСОБА_2, дата
народження якого ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_3, дата народження якої
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи копій документів, згідно із
якими призначалась допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, позивачу призначено
допомогу по догляду за дитиною (ОСОБА_2)
до трирічного віку як непрацюючій
особі з 28 березня 2007 року, а з 26 грудня
2007 року за другою дитиною - ОСОБА_3.

Згідно із Конституцією України та
Законом України «Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії» позивача наділено
державою певним правовим статусом,
який включає в себе й право на
додаткові елементи соціального
захисту, зокрема право на отримання
допомоги по догляду за дитиною.
Наділивши осіб зазначеною соціальною
гарантією, держава, таким чином, взяла
на себе публічне зобов'язання
забезпечити належний матеріальний
рівень осіб, які мають дітей віком до
трьох років. Тобто, між позивачем і
державою встановлено певний правовий
зв'язок у визначеній сфері
життєдіяльності, який
характеризується наявністю
зобов'язання держави забезпечити
соціальний захист громадян України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти.

У відповідності до ст. ст. 13, 14 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», особа, котра фактично здійснює
догляд за дитиною, має право на
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, яка
виплачується щомісяця з дня
призначення допомоги по догляду за
дитиною по день досягнення нею
вказаного віку.

Статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до шести років. Допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається на кожну
дитину, незалежно від кількості
народжених (усиновлених, взятих під
опіку) дітей у сім'ї, по догляду за якими
надається допомога.

Позивач у 2007 році отримувала щомісячну
грошову допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку в
розмірі, передбаченому Законом України
«Про державний бюджет на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
неконституційними положення п. 14 ст. 71
Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», якими зупинено дію
ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» щодо
встановлення розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Згідно із ст. 152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Зважаючи на те, що зупинення дії
законів є способом тимчасового
припинення їх дії в часі та/або за колом
осіб, то втрата чинності
нормативно-правовим актом, яким
відбулося зупинення дії певного
закону, за правовими наслідками є
поновленням дії цього закону, а
відповідно і поновленням прав та
обов'язків осіб, які є учасниками
правовідносин, що є предметом
регулювання такого закону.

Згідно із вимогами ст. 62 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік», розмір прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років становить: з 01
січня 2007 року - 434 грн, з 01 квітня 2007 року
- 463 грн, з 01 жовтня 2007 року - 470 грн. Отже,
відповідачу слід провести перерахунок
та виплатити на користь позивача
допомогу в розмірі, визначеному ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Щодо позовних вимог про зобов'язання
здійснення перерахунку та виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за 2008
рік, то суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що ст. 58
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
затверджено на 2008 рік прожитковий
мінімум на дітей віком до 6 років в
наступних розмірах: з 01 січня - 526 грн, з
01 квітня - 538 грн, з 01 липня - 540 грн, а
згідно з пунктом 23 цього Закону,
підпункт 8 пункту 8 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
викладено у такій редакції: «Допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між: з 01 січня 2008 року -
50%, з 01 січня 2009 року - 75%, з 01 січня 2010
року - 100% прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців».

Саме тому, у 2008 році, нарахування та
виплата вказаної допомоги
здійснювались відповідно до ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» та положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання які спричинили втрату
працездатності», якими визначено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн, і дане положення рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 року не було
визнано неконституційним.

Поряд з цим, ч. 2 ст. 99 КАС України (в
редакції чинній на момент розгляду
справи судом першої інстанції)
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції
чинній на момент розгляду справи судом
першої інстанції) передбачено, що
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач не наполягав на
застосуванні до спірних правовідносин
встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України (в
редакції чинній на момент розгляду
справи судом першої інстанції) річного
строку звернення до адміністративного
суду та наслідків передбачених ст. 100
КАС України (в редакції чинній на
момент розгляду справи судом першої
інстанції).

Водночас, відсутні підстави для
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання в подальшому виплачувати
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку до
досягнення дітьми 3-х років у розмірі не
меншому прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, оскільки
предметом судового захисту можуть бути
тільки порушені, невизнані чи
оспорювані права, відтак визнання
наявності чи відсутності будь-якого
роду прав в майбутньому є неможливим.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції переконаний, що вірним
способом відновлення порушеного права
позивача є покладення обов'язку на
відповідача провести належне
нарахування та виплату державної
соціальної допомоги по догляду за
дитиною (ОСОБА_2) до досягнення нею
трирічного віку у розмірі визначеному
ст. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року
включно, а за другою дитиною (ОСОБА_3) за
період з 26 грудня 2007 року по 31 грудня 2007
року, з урахуванням виплачених
позивачу сум, що, на думку суду
апеляційної інстанції, відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи.

Водночас, виходячи із вимог ст. 162 КАС
України, суд апеляційної інстанції
переконаний, що ненарахування та
невиплата відповідачем державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку є
неправомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію і практику Суду як джерело
права.

У своєму рішенні в справі «Кечко проти
України» від 08 листопада 2005 року,
Європейський Суд з прав людини звертає
увагу на те, що у межах свободи дій
держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Згідно із ч. 6 ст. 94 КАС України якщо суд
апеляційної чи касаційної інстанції,
не повертаючи адміністративної справи
на новий розгляд, змінить судове
рішення або ухвалить нове, він
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Згідно із ст. 87 КАС України судові
витрати складаються із судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору, порядок
його сплати і звільнення від сплати
встановлюються законом. До витрат,
пов'язаних з розглядом справи,
належать: 1) витрати на правову
допомогу; 2) витрати сторін та їхніх
представників, що пов'язані із
прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані
із залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових
експертиз; 4) витрати, пов'язані з
проведенням огляду доказів на місці та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

В матеріалах справи наявна квитанція
про сплату позивачем судового збору в
розмірі 3 грн 40 к.

Частиною 1 ст. 94 КАС України
встановлено, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що адміністративний позов
задоволено частково, розмір судових
витрат, які слід присудити позивачу,
визначений відповідно до вимог ч. 3 ст. 94
КАС України, становить 59 к.

Керуючись ст. ст. 87, 94, 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Бориславської міської ради Львівської
області задовольнити частково.

Постанову Бориславського міського
суду Львівської області від 21 жовтня 2009
року в справі № 2а-439/09 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Бориславської
міської ради Львівської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинення дій -
задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Бориславської міської ради Львівської
області щодо ненарахування та
невиплати ОСОБА_1 державної соціальної
допомоги по догляду за дитиною (ОСОБА_2)
до трирічного віку у розмірі
визначеному ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року включно, а за другою дитиною
(ОСОБА_3) за період з 26 грудня 2007 року по
31 грудня 2007 року включно, з урахуванням
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
відповідно до ст. 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» та
проведених виплат - протиправними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Бориславської міської ради Львівської
області здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_1 державної соціальної
допомоги по догляду за дитиною (ОСОБА_2)
до трирічного віку у розмірі
визначеному ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року включно, а за другою дитиною
(ОСОБА_3) за період з 26 грудня 2007 року по
31 грудня 2007 року включно, з урахуванням
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
відповідно до ст. 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» та
проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету м.
Борислав на користь ОСОБА_1 судові
витрати в розмір 59 (п'ятдесят дев'ять)
копійок.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
І. О.
Яворський

Р. В.
Кухтей