Справа № 2а/0470/11441/12
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 р. Справа № 2а/0470/11441/12

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Кальника В.В.
розглянувши у письмовому провадженні у
місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської районної державної
адміністрації, за участю прокуратури
Дніпропетровської області, про
визнання протиправними та скасування
рішень від 24 березня 2003 року №157-р та
158-р, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 вересня 2012 року звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Дніпропетровської районної державної
адміністрації, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача,
прокуратура Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, в якому з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог від 9 жовтня 2012 року, просить:

- визнати протиправним рішення
Дніпропетровської районної
адміністрації №157-р та №158-р від 24.03.2003р.
про внесення змін у свої рішення від
29.03.2000р., в частині виключення позивача
з списків членів ВАТ «Чумаки», який має
право на середню земельну частку (пай)
та в частині скасування сертифікату на
право на земельний пай по ВАТ «Чумаки»
5-е відділення, виданий ОСОБА_1;

- скасувати рішення
Дніпропетровської районної
адміністрації №157-р та №158-р від 24.03.2003р.
про внесення змін у свої рішення від
29.03.2000р., в частині виключення позивача
з списків членів ВАТ «Чумаки», який має
право на середню земельну частку (пай)
та в частині скасування сертифікату на
право на земельний пай по ВАТ «Чумаки»
5-е відділення, виданий ОСОБА_1

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду 29 січня 2013 року
по справі № 2а/0470/11441/12 ОСОБА_1 до
Дніпропетровської районної державної
адміністрації, за участю прокуратури
Дніпропетровської області, про
визнання протиправними та скасування
рішень від 24 березня 2003 року №157-р та
158-р (суддя Чабаненко С.В.)
адміністративний позов було залишено
без розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26 вересня 2013 року по справі №
2а/0470/11441/12 ухвала Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 29
січня 2013 року залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 06 лютого 2014 року касаційну
скаргу представника ОСОБА_1 задоволено
частково. Ухвалу Дніпропетровського
окружного адміністративного суду 29
січня 2013 року та Ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року скасовано, справу направлено до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного від 24 березня 2014
року по справі №2а/0470/11441/12 справа
прийнята у провадження та передана
судді Кальнику В.В.

В обґрунтування позову зазначено, що
відповідач протиправно позбавив
відповідача права на земельну частку
(пай), оскаржувані рішення порушують
конституційні права позивача, винесені
безпідставно із порушенням чинного
законодавства України.

Сторони в судове засідання не
з'явились.

У відповідності до вимог ст. 128 КАС
України, справу розглянуто без участі
сторін, на підставі наявних у ній
доказів.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що КСП «Дніпро» було
зареєстровано розпорядженням голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації №109/2 від 6 березня 1996
року. У 1996 році КСП «Дніпро» було
реорганізовано у відділення №5 ВАТ
«Чумаки» на підставі розпорядження
Дніпропетровської районної
адміністрації №650 від 9 жовтня 1996 року, 2
квітня 1999 року реєстрація КСП «Дніпро»
скасована шляхом його приєднання до
ВАТ «Чумаки» у якості 5-го відділення.

ОСОБА_1 працював у колективному
сільськогосподарському підприємсті
«Дніпро» та був звільнений з
відділення №5 Відкритого акціонерного
товариства «Чумаки» 16.04.2997 року за
власним бажанням.

Рішенням загальних зборів відділення
№5 ВАТ «Чумаки» позивача було включено
у списки осіб, які мають право на
середню земельну частку (пай), та видано
сертифікат серії ДП № 0303213 на право на
земельний пай площею 4,55 га. на підставі
рішення Дніпропетровської районної
державної адміністрації №98-р від 2
березня 2000 року.

30 вересня 2003 року рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області, копія якого
долучено до матеріалів справи,
сертифікат на право на земельний пай,
виданий позивачу, був визнаний
недійсним, при чому, на теперішній
інформація про скасування час
відповідного рішення
Дніпропетровського районного суду 2003
року відсутня.

Як було встановлено згаданим рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області, та
відповідно до статті 72 КАСУ не підлягає
доказуванню, державний акт на право
колективної власності на землю КСП
«Дніпро» не видавався, КСП «Дніпро» не
розпайовувалось. Державний акт був
виданий лише 4 березня 2000 року 5-му
відділенню ВАТ «Чумаки». На момент
видачі та реєстрації державного акту
позивач в господарстві не працював, не
був членом трудового колективу,
пенсіонером або ж акціонером ВАТ
«Чумаки», як наслідок не мав право на
отримання сертифікату на земельний
пай, а зазначений сертифікат був
виданий йому в порушення Указу
Президента України від 8 серпня 1995 року
№720 «Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам
та організаціям», яким зокрема
передбачено, що право на земельний пай
мають члени колективного
сільгосппідприємства, кооперативу,
акціонерного товариства, в тому числі
пенсіонери, згідно списку, що додається
до держакту на право колективної
власності на землю.

Крім того, як вбачається з відповідного
рішення, Дніпропетровським районним
судом було встановлено, що
прокуратурою району була проведена
перевірка законності видачі
сертифікату по 5-му відділенню ВАТ
«Чумаки» та виявлені порушення
згаданого Указу Президента, у зв'язку з
чим, прокурором було внесено припис на
усунення виявлених порушень. ВАТ
«Чумаки» відреагувало на внесення
припису, та скасувало рішення про
внесення позивача в список осіб, що
мають право на земельний сертифікат, а
Дніпропетровська
райдержадміністрація винесла рішення
про внесення змін в свої рішення від 29
березня 2000 року, якими вирішила
скасувати сертифікат на право на
земельний пай, виданий позивачу.

В подальшому, як вбачається з
матеріалів справи, у березні 2010 року,
позивачу було видано Державний акт на
право власності на земельну ділянку,
розташовану на території Чумаківської
сільської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області з
цільовим призначенням для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

26.05.11р. прокуратурою області порушено
кримінальну справу № 4119018 за фактом
зловживання службовим становищем та
службового підроблення службовими
особами Дніпропетровської районної
державної адміністрації, які склали та
видали завідомо неправдиві
розпорядження з питань земельних
відносин, що в подальшому стало
підставою для видачі із земель
резервного фонду позивачу державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку для ведення
сільськогосподарського виробництва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із
наступного.

Указом Президента України від 8 серпня
1995 року №720 «Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам та організаціям» було
встановлено, що паюванню підлягають
сільськогосподарські угіддя, передані
у колективну власність колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам, у тому числі створеним на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших
державних сільськогосподарських
підприємств здійснюється після
перетворення їх на колективні
сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення
розміру земельної частки (паю) у
колективній власності на землю кожного
члена колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства без виділення земельних
ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають
члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу, товариства,
відповідно до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю.

Видача позивачу сертифікату на право
на земельну частку (пай) єдиного в
Україні зразка та його реєстрація
провадяться відповідною районною
державною адміністрацією.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)» від 5
червня 2003 року №899 право на земельну
частку (пай) зокрема мають колишні
члени колективних
сільськогосподарських підприємств,
сільськогосподарських кооперативів,
сільськогосподарських акціонерних
товариств, у тому числі створених на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств, а
також пенсіонери з їх числа, які
отримали сертифікати на право на
земельну частку (пай) у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до статті 2 вказаного
Закону, основним документом, що
посвідчує право на земельну частку
(пай), є сертифікат на право на земельну
частку (пай), виданий районною (міською)
державною адміністрацією.

Статтею 3 Закону України «Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв)» встановлено, що
підставами для виділення земельних
ділянок у натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв) є
рішення відповідної сільської,
селищної, міської ради чи районної
державної адміністрації. Особи,
власники сертифікатів на право на
земельну частку (пай), які виявили
бажання одержати належну їм земельну
частку (пай) в натурі (на місцевості),
подають до відповідної сільської,
селищної, міської ради чи районної
державної адміністрації заяву про
виділення їм земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості).

Статтею 5 згаданого Закону,
встановлено, що розгляд заяв власників
земельних часток, прийняття рішення
щодо виділення земельних часток (паїв)
в натурі, уточнення списків осіб, яку
мають право на земельну частку (пай),
розгляд та погодження відповідних
проектів землеустрою а також прийняття
рішення про видачу документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку власникам земельних
часток (паїв) за межами населених
пунктів відноситься до повноважень
районних державних адміністрацій, при
цьому відповідно до статті 12
зазначеного нормативно-правового акту,
безпосереднє оформлення державних
актів на право власності на земельну
ділянку власникам земельних часток
(паїв) здійснюється землевпорядною
організацією, яка виконала
землевпорядні роботи щодо виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості).

Аналізуючи вищенаведені норми
законодавства України, а також
обставини, що були встановлені
Дніпропетровським районним судом
Дніпропетровської області, суд
приходить до висновку, що під час
винесення Розпоряджень №№ 157-р та 158-р
від 24.03.03 відповідач діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, оскільки виніс зазначені
розпорядження з метою уточнення списку
осіб, що мають право на земельну частку
(пай) після розгляду клопотання №31 від
12.02.03 ВАТ «Чумаки», поданого
акціонерним товариством до
Дніпропетровської районної державної
адміністрації на виконання припису
прокуратури про усунення порушень
Указу Президента України від 8 серпня
1995 року №720 «Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам та організаціям», у
зв'язку з чим суд вважає таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи, твердження позивача щодо
наявності у нього права на отримання
паю відповідно до норм вказаних
нормативно правових актів держави
Україна, та вважає за необхідне
відмовити позивачу в позовних вимогах
щодо визнання рішень
Дніпропетровської районної
адміністрації №№157-р та 158-р
протиправними.

Що стосується вимоги позивача про
скасування рішень Дніпропетровської
РДА №№157-р та 158-р від 24.03.2003 р., суд
вважає за необхідне зазначити
нижченаведене.

Як вже зазначалося судом, у лютому 2010
року, тобто вже після прийняття
Дніпропетровською районною державною
адміністрацією оскаржуваних рішень,
тією ж Дніпропетровською державною
адміністрацією Дніпропетровської
області були винесені розпорядження,
наслідком яких, стало отримання
позивачем у березні 2010 року Державного
акту на право власності на земельну
ділянку, розташовану на території
Чумаківської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області з цільовим
призначенням для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Тобто в результаті дій районної
адміністрації фізична особа, що є
позивачем по справі через тривалий час
після виключення її зі списку осіб, які
мають право на отримання сертифікату,
як основного документу, що посвідчує
право на земельну частку (пай), отримав
документ, що посвідчує право приватної
власності на певну земельну ділянку
встановленого розміру та
місцезнаходження.

Відповідно до вимог частини 1 статті 125,
частини 1 статті 126 Земельного кодексу
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право власності на земельну ділянку
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами.

Згідно положень статті 316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 321 Цивільного кодексу
України, статтею 41 Конституції України
передбачено, що права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном належить власнику.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Право власності на землю гарантується
Конституцією України. Право власності
на землю (земельну ділянку) набувається
і здійснюється відповідно до закону.

У Рішенні по справі №1-9/2009 за
конституційним поданням Харківської
міської ради (справа про скасування
актів органів місцевого
самоврядування) Конституційний суд
України зокрема зазначив, що в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону «Про
місцеве самоврядування в Україні»).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктних прав та охоронюваних
інтересів, і суб'єкти цих правовідносин
заперечують проти їх зміни чи
припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного суду України від 13
травня 1997 року №1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 9
Конституції України чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до частини першої статті 5
Кодексу адміністративного судочинства
України, адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього кодексу та
міжнародних договорів , згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Відповідно до статті 8 КАСУ, суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст
діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини шостої статті 9
КАСУ, якщо міжнародним договором, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлені
інші правила, ніж ті, що встановлені
законом, то застосовуються правила
міжнародного договору.

Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1950 року, Першого
протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до
Конвенції» №475/97 -ВР від 17 липня 1997 року
ратифіковано Конвенцію про захист прав
і основних свобод людини 1950 року (далі
Конвенція), Перший протокол та
протоколи №2,4,7 та 11 до Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 24 червня 2003 року у справі
«Стретч проти Об'єднаного Королівства
Великобританії і Північної Ірландії»
суд зазначив: «наявність порушень з
боку органу публічної влади при
укладенні договору щодо майна не може
бути підставою для позбавлення цього
майна іншої особи, яка жодних порушень
не вчинила». У цій справі Європейський
суд дійшов висновку, що оскільки особу
позбавили права на його майно лише з
тих підстав, що порушення були вчинені
з боку публічного органу, а не
громадянина, в такому випадку мало
місце «непропорційне втручання в право
заявника на мирне володіння своїм
майном, та відповідно, відбулось
порушення ст.1 Першого протоколу
Конвенції»

Аналізуючи встановлені Конституційним
судом України та Європейським судом з
прав людини принципи, наведені вище, що
на думку суду підлягають застосуванню
у справі, що розглядається, та зважаючи
на те, що як було встановлено в судовому
засіданні, з доданих до справи
матеріалів в діях позивача по справі
порушень чинного законодавства не
вбачається, кримінальну справу № 4119018
за фактом зловживання службовим
становищем та службового підроблення
службовими особами Дніпропетровської
районної державної адміністрації, які
склали та видали завідомо неправдиві
розпорядження з питань земельних
відносин, що в подальшому стало
підставою для видачі із земель
резервного фонду позивачам державних
актів на право приватної власності на
земельні ділянки для ведення
сільськогосподарського виробництва
порушено саме за фактом зловживання та
підроблення посадовими особами
відповідача, суд вважає що
незадоволення позовних вимог позивача
в частині скасування оскаржуваних
рішень призведе до порушення
справедливого балансу публічних та
приватних інтересів з огляду на
непослідовність дій держави в особі
відповідача під час розгляду та
вирішення питань права власності, що
безпосередньо стосуються позивача по
справі.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що з метою захисту права власності
позивача по справі, а саме усунення
негативних наслідків непослідовних
дій держави в особі Дніпропетровської
районної державної адміністрації, та
забезпечення виконання статті 1
Першого протоколу Конвенції про захист
прав і основних свобод людини 1950 року,
позовні вимоги щодо скасування рішень
№№157-р та 158-р в частині виключення
позивача зі списку осіб, що мають право
на земельну частку (пай) та скасування
сертифікату на право на земельний пай,
виданий позивачу, підлягають
задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись
статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Дніпропетровської районної державної
адміністрації, за участю прокуратури
Дніпропетровської області, про
визнання протиправними та скасування
рішень від 24 березня 2003 року №157-р та
158-р - задовольнити частково.

Скасувати рішення Дніпропетровської
районної державної адміністрації від 24
березня 2003 року №157-р та 158-р про
внесення змін у свої рішення від 29
березня 2000 року в частині виключення
ОСОБА_1 з списків членів Відкритого
акціонерного товариства «Чумаки», який
має право на середню земельну частку
(пай) та в частині скасування
сертифікату на право на земельний пай
по ВАТ «Чумаки» 5-е відділення, виданого
позивачу.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя В.В. Кальник