Справа № 2а-2368/11/1070
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

17 лютого 2014 року
м.Київ
В/800/638/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Голяшкін О.В., Заяць В.С., Стрелець Т.Г.,
Горбатюк С.А., Чумаченко Т.А.,

перевіривши заяву Київської митниці
Міндоходів про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
листопада 2013 року у справі №№К/9991/24021/12,
К/9991/24534/12 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Парк-Логістик» до Київської обласної
митниці (Київської митниці Міндоходів),
Головного управління Державної
казначейської служби Київської
області, за участю прокуратури
Київської області, про визнання
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Київська митниця Міндоходів
звернулася із заявою про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
листопада 2013 року у даній справі на
підставі п.1 ст.237 Кодексу
адміністративного судочинства України
з мотивів неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копію постанови Вищого
адміністративного суду України від 07
листопада 2013 року №К/9991/57792/12.

Відповідно до положень п.1 ст.237 КАС
України заява про перегляд судового
рішення може бути подана виключно за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень, спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема: різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі; різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню; різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень має місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Відповідно до ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
листопада 2013 року, про перегляд якої
ставиться питання, суд касаційної
інстанції скасував постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про стягнення з
Державного бюджету України суми
надмірно сплачених податків і зборів у
розмірі 364601,07 грн. та в цій частині
справу направив на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції; в частині
задоволення позову про скасування
рішення митниці про визначення митної
вартості товарів від 29 жовтня 2010 року
№125000006/2010/413440/1 постанова апеляційного
суду залишена без змін.

Скасовуючи рішення митниці про
визначення митної вартості товарів,
суд апеляційної інстанції, з висновком
якого погодився суд касаційної
інстанції, виходив із неправомірності
дій митниці щодо застосування шостого
(резервного) методу визначення митної
вартості товару без послідовного
застосування попередніх п'яти, як це
встановлено ч.5 ст.266 Митного кодексу
України, за відсутності будь-якого
обґрунтування неможливості їх
застосування в рішенні про визначення
митної вартості товарів.

Згідно постанови Вищого
адміністративного суду України від 07
листопада 2013 року, на яку посилається
заявник в обґрунтування неоднакового
застосування судами норм
матеріального права, відмовляючи у
задоволені позовних вимог про
скасування рішень митниці про
визначення митної вартості товарів,
суд касаційної інстанції виходив із
правомірності дій митних органів,
пов'язаних із визначенням митної
вартості товару за шостим (резервним)
методами, з огляду на те, що декларантом
не надано в установлений
законодавством строк витребувані
митними органами додаткові документи,
які підтверджували б заявлену митну
вартість товару, що позбавило митні
органи можливості застосувати інші
методи.

Зі змісту наведених рішень касаційних
судів вбачається, що фактичні
обставини у вказаних справах є різними,
тому відсутні підстави вважати, що
судами касаційної інстанції зроблені
протилежні висновки щодо позовних
вимог внаслідок неоднакового
застосування одних і тих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстави для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України відсутні.

Керуючись статтями 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в допуску до провадження
заяви Київської митниці Міндоходів про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 12 листопада 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді