Справа № 806/2447/14
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
Житомир справа № 806/2447/14

час прийняття: 12 год. 46 хв.
категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

за участі секретаря Павлюк В.О.,

за участі представника позивача
Грицика А.В.,

за участі представника відповідача
Синицької Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Любарська
енергетична компанія" до Чуднівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Житомирський області про
визнання протиправним та скасування
наказу і податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Любарська
енергетична компанія" звернулося до
суду з позовом, у якому після уточнення
позовних вимог просило визнати
протиправним і скасувати наказ № 87 від
09 квітня 2014 року про проведення
позапланової виїзної документальної
перевірки Товариства, а також
податкове повідомлення-рішення
Чуднівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Житомирський
області № від 07 травня 2014 року
про збільшення грошового зобов'язання
по податку на додану вартість з
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на 49840, 00 грн. основного платежу
і 12460, 00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій. В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначив, що оспорюваний наказ
винесено з порушенням законодавства у
зв'язку з відсутністю у ньому жодної із
визначених підпунктом 78.1.1 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
обставин, які б могли бути підставою
для його прийняття. Підставою для
прийняття вказаного
повідомлення-рішення стали висновки
контролюючого органу про юридичну
дефектність первинних документів по
господарським операціям з ДП "Пропан", а
саме: відсутні розшифровки підписів у
видаткових накладних,
товарно-транспортні накладні не
містять посади осіб, не у всіх ТТН
зазначено номери подорожніх листів,
цифровий електронний підпис,
накладений на податкову накладну при
її реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних та підпис, що
скріплює податкову накладну при її
видачі контрагентом ДП "Пропан",
належить різним особам. Всупереч
необгрунтованим твердженням
контролюючого органу усі первинні
документи бухгалтерського і
податкового обліку Товариства
належним чином оформлені і дають змогу
ідентифікувати господарські операції
з ДП "Пропан" у жовтні 2013 року,
підтвердити їх дійсність і реальність.
Товар від вказаного контрагента був
фактично поставлений та у подальшому
реалізований, з отриманого прибутку
сплачені всі податки. У той же час в
акті перевірки зауваження щодо повноти
оформлення документів і твердження про
їх юридичну дефектність носять
неконкретний і надуманий характер.
Укладений з ДП "Пропан" правочин
фіктивним не визнавався. Крім того,
Товариство не може контролювати і
нести відповідальність за те, хто з
посадових осіб ДП "Пропан" після видачі
податкової накладної наклав
електронний підпис при її реєстрації у
відповідному реєстрі.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав і
просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала і
просила у їх задоволенні відмовити.
Пояснила, що наказ № 87 від 09 квітня 2014
року про проведення позапланової
виїзної документальної перевірки
Товариства, а також податкове
повідомлення-рішення Чуднівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Житомирський області №
від 07 травня 2014 року прийняті на
підставі норм діючого законодавства і
скасуванню не підлягають. Крім того,
рішення ґрунтується на обґрунтованих
висновках перевірки про віднесення
позивачем до податкового кредиту за
жовтень 2013 року сум ПДВ на підставі
первинних документів, складених з
недоліками.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Щодо вимог про визнання протиправним і
скасування наказу № 87 від 09 квітня 2014
року.

Суд встановив, що 09 квітня 2014 року в.о.
начальника Чуднівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Житомирський області видано наказ № 87
про проведення позапланової виїзної
документальної перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю "Любарська
енергетична компанія" з питань повноти
та правомірності декларування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ДП "Пропан" за жовтень 2013 року у термін з
10 квітня 2014 року на 2 робочі дні (а.с. 31).

Підставою для проведення такої
перевірки зазначено підпункт 20.1.4
пункту 20.1 статті 20, підпункт 78.1.1 пункту
78.1 статті 78 Податкового кодексу
України.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
(далі - ПК України), контролюючі органи
мають право проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення.

Згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПК
України, контролюючі органи мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
контролюючими органами в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на
контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статі 75 ПК України, документальна
позапланова перевірка не
передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних
позапланових перевірок викладено у
статті 78 ПК України. Такі перевірки
проводяться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених у частині 1
статті 78 ПК України.

Згідно з пунктами 78.4, 78.5 статті 78 ПК
України, про проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом. Право на
проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки. Допуск
посадових осіб контролюючих органі до
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
здійснюється згідно із статтею 81 цього
Кодексу.

Відповідно до пунктів 81.1, 81.2 статті 81 ПК
України, посадові особи контролюючого
органу мають право приступити до
проведення документальної виїзної
перевірки, фактичної перевірки за
наявності підстав для їх проведення,
визначених цим Кодексом, та за умови
пред'явлення або надіслання у випадках,
визначених цим Кодексом, таких
документів:

- направлення на проведення такої
перевірки, в якому зазначаються дата
видачі, найменування контролюючого
органу, реквізити наказу про
проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника
контролюючого органу або його
заступника, що скріплений печаткою
контролюючого органу;

- копії наказу про проведення
перевірки;

- службового посвідчення осіб, які
зазначені в направленні на проведення
перевірки.

Перед початком проведення перевірки
посадові особи відповідача надали
платнику податку усі вище перелічені
документи.

Зазначений факт представником
позивача не заперечувався під час
судового розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, у
зв'язку із наданням усіх передбачених
вказаною вище нормою документів
позивач допустив перевіряючих до
проведення перевірки та перевірку було
проведено.

Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) від допуску до перевірки на
інших підставах, ніж визначені в абзаці
п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику
податків та/або посадовим (службовим)
особам платника податків (його
представникам або особам, які фактично
проводять розрахункові операції) такі
особи розписуються у направленні із
зазначенням свого прізвища, імені, по
батькові, посади, дати і часу
ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) розписатися у направленні на
перевірку посадовими (службовими)
особами контролюючого органу
складається акт, який засвідчує факт
відмови. У такому випадку акт про
відмову від підпису у направленні на
перевірку є підставою для початку
проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) у допуску посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення перевірки складається
акт, який засвідчує факт відмови.

Із наведеного випливає, що наслідком
порушення контролюючим органом вимог
податкового законодавства при
організації та проведенні перевірки є
недопущення платником податку
посадової особи такого органу до її
проведення.

Оскільки позивач допустив посадових
осіб відповідача до проведення
перевірки, а відтак погодився на її
проведення, суд дійшов висновку про те,
що права позивача оскаржуваним наказом
не порушено.

Більш того, суд зазначає, що
оскаржуваний наказ про проведення
позапланової виїзної документальної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Любарська
енергетична компанія" з питань повноти
та правомірності декларування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ДП "Пропан" за жовтень 2013 року є
реалізованим та вичерпав свою дію, а
відтак його не може бути скасовано,
тому позовні вимоги про визнання
протиправним та скасування наказу
Чуднівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Житомирський
області № 87 від 09 квітня 2014 року
задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог про визнання
протиправним і скасування податкового
повідомлення-рішення Чуднівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Житомирський області №
від 07 травня 2014 року.

Встановлено, що під час проведеної
працівниками Чуднівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Житомирський області позапланової
виїзної документальної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Любарська
енергетична компанія" (далі - ТОВ "ЛЕКО")
з питань повноти та правомірності
декларування податкового кредиту з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ДП "Пропан" за
жовтень 2013 року виявлено порушення
вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
у результаті чого Товариством завищено
податковий кредит з податку на додану
вартість у жовтні 2013 року на загальну
суму 49840, 00 грн.

За результатами перевірки складено акт
№ 4/2200/34403284 від 18 квітня 2014 року (а.с. 8-12).

На підставі вказаного акта 07 травня 2014
року контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
про збільшення позивачеві
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) на 49840, 00 грн.
основного платежу і 12460, 00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Як зазначено в акті перевірки (а.с. 10-11),
при опрацюванні наданих ТОВ "ЛЕКО"
документів встановлена відсутність
наявних первинних документів,
оформлених відповідно до Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

У ході перевірки встановлено
віднесення до податкового кредиту з
ПДВ сум податку, сплаченого у зв'язку з
придбанням газу скрапленого на
підставі податкових накладних,
складених з порушенням вимог статті 201
ПК України, а саме: цифровий
електронний підпис, накладений на такі
податкові накладні при їх реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
і підписи, що скріплюють ці податкові
накладні при їх видачі ДП "Пропан",
належать різним особам.

У наданих до перевірки копіях
видаткових накладних відсутні
розшифровки підписів постачальника і
покупця, що не дає змогу встановити, хто
відвантажував і приймав товар, чи є
вони посадовими особами підприємства
та/або відповідальними за здійснення
господарської операції. У графі
"одержувач" вказано код підприємства,
що викликає сумнів щодо реальності
здійснення господарської операції.

Надані Товариством
товарно-транспортні накладні не
містять посади осіб, відповідальних за
здійснення господарських операцій, не
у всіх ТТН зазначено номери подорожніх
листів, до яких вони виписані.

Такі висновки контролюючого органу суд
вважає передчасними з огляду на таке.

Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства (пункт 1.1
статті 1 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є операції
платників податку, зокрема, з
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України (пункт 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
вказаного Кодексу, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, відповідно до пункту 201.4
статті 201 ПК України, податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Із системного аналізу вказаних вище
норм вбачається, що для отримання права
на податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник ПДВ повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги).

Судом встановлено, що 04 жовтня 2013 року
між позивачем (Покупець) і Дочірнім
підприємством "Пропан" (Постачальник)
укладено договір № 642 (а.с. 60-61), за
умовами якого Постачальник
зобов'язується передати у власність
Покупця, а Покупець зобов'язується
прийняти й оплатити скраплений газ у
відповідності з умовами цього договору
і додатковими домовленостями до нього.

Про надання Товариству послуг з
перевезення власним транспортом
скрапленого газу вказаними сторонами 11
лютого 2013 року було підписано договір
№ 187 (а.с. 49-50).

Про виконання умов зазначених договір
свідчать платіжні доручення (а.с. 51-59),
товарно-транспортні накладні (а.с. 62-70),
акт надання послуг (а.с. 71), видаткові
накладні (а.с. 72-80), податкові накладні
(а.с. 106-108).

Директором ДП "Пропан" директору
Товариства було направлено лист № 1104
від 18 липня 2014 року (а.с. 45) з
повідомленням про те, що податкові
накладні № 3028 і № 3061 від 31 жовтня 2013
року на загальну суму ПДВ 49840, 00 грн.
виписані і підписані головним
бухгалтером Онищенко Н.Б., а в Єдиному
реєстрі накладна № 3028 підписана
директором Фещенком Р.Д. Також у
підтвердження факту реєстрації
податкової накладної № 3028 від 31 жовтня
2014 року отримано квитанцію з відміткою
про прийняття і зарахування
зобов'язань по ній.

Відповідач зменшив розмір податкового
кредиту за жовтень 2013 року і,
відповідно, збільшив розмір
зобов'язання по податку на додану
вартість на підставі висновків про
недоліки податкових і видаткових
накладних, товарно-транспортних
накладних.

Такі припущення контролюючого органу
суд вважає безпідставними, оскільки
відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від 16
липня 1999 року № 996-XIV (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною 1 статті 9 вказаного
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

При цьому суд вважає за необхідне
зазначити, що окремий недолік
первинного документа сам по собі не
може бути безумовною підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце, тобто,
позбавлення цього документа сили
звітного податкового документа, а
відтак платника податків права на
формування податкового кредиту.

Підстави та порядок формування
платником податків податкового
кредиту регламентується положеннями
Податкового кодексу України, яких
платник зобов'язаний дотримуватися і
виключно за умови недотримання них
формування кредиту може бути визнано
неправомірним.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано доказів щодо
умислу укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

Усі господарські операції
підтверджені первинними документами,
відповідно до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Податкового
кодексу України, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Таким чином, суд вважає, що висновки
відповідача щодо фіктивності
господарських операцій є помилковими
та такими, що не підтверджуються
обставинами справи.

Згідно із статтею 61 Конституції
України, норми якої є нормами прямої
дії, юридична відповідальність особи
має індивідуальний характер.

Відповідно до статті 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством (частина 1 статті 19
Конституції України).

Також Податковий кодекс України не
ставить в залежність виникнення у
платника права на формування
податкового кредиту від дотримання
вимог податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

У разі наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем правомірно
сформовано податковий кредит за
жовтень 2013 року на підставі належним
чином оформлених податкових накладних
по господарським операціям з ДП
"Пропан" та на підставі норм
Податкового кодексу України, відтак,
нарахування податкових зобов'язань по
податку на додану вартість з цих
підстав проведено контролюючим
органом неправомірно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи все викладене вище, суд
дійшов висновку, що податкове
повідомлення-рішення Чуднівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Житомирський області №
від 07 травня 2014 року прийняте з
порушенням норм податкового
законодавства, а тому позовні вимоги
про його скасування є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
Чуднівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Житомирський
області № від 07 травня 2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Любарська
енергетична компанія" 182, 70 грн.
сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Суддя
С.В.
Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 15
серпня 2014 р.