Справа № 1423/238/2011
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1423/238/2011

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради на постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25 січня
2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
про стягнення допомоги дітям до 3-х
років,-

В С Т А Н О В И В:

17.03.2010 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради та з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог від 12.05.2011 р.
просила визнати дії відповідача щодо
призначення виплат по догляду за
дитиною до досягнення нею 3-ого віку в
меншому розмірі неправомірними та
зобов'язати відповідача виплатити в
повному обсязі щомісячну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
3-ого віку за період з 06.02.2008 р. по 06.02.2011
р.

01.08.2011 р. ухвалою Центрального
районного суду м.Миколаїва відкрито
провадження по даній справі.

Постановою Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25 січня
2012 року (винесеною в порядку ст.183-2 КАС
України) позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано
протиправними дії та зобов'язано
Департамент праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
виплатити кошти ОСОБА_1 згідно з
Законом України «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування з тимчасової втрати
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» у розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатної особи з 01.01.2010 р. по 06.02.2011
р.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради 02.02.2012 року подав
апеляційну скаргу, в якій зазначав, що
судом, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
матеріального і процесуального права
та просить скасувати постанову
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 25.01.2012 р. з винесенням
нової постанови, якою відмовити
позивачу у задоволені даного позову.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
її часткового задоволення, з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

ОСОБА_1 є матір'ю малолітньої дитини -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, перебуває на
обліку в Департаменті праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради та отримувала відповідну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-річного віку.
Матеріалами справи встановлено, що
позивачка на час народження дитини не
була застрахована на випадок
тимчасової втрати працездатності та
необхідності проведення виплат.

Разом з тим, відповідачем своїм листом
було відмовлено позивачці у
перерахунку державної допомоги з
посиланням на непередбаченість
відповідних видатків Державним
бюджетом України.

Вирішуючи справу по суті, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка
була застрахована на випадок
тимчасової втрати працездатності та
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» має право отримання
допомоги.

Колегія судів не може погодитися з
такими висновками суду 1-ї інстанції, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка не була застрахованою
особою, а тому вона має право по догляду
за дитиною до трьох років, на її
соціальну захищеність шляхом надання
пільг і державної соціальної підтримки
згідно до Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми».

Так, частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з наявності у позивача права на
одержання державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в період з 01.01.2010 р. по
06.02.2011 р. у розмірі, встановленому ст.15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» (в редакції до 28 грудня
2007 року).

Разом з тим, дослідивши матеріали
справи, судовою колегією встановлено,
що за захистом порушеного відповідачем
права на отримання названої допомоги
за період 06.02.2008 р. по 06.02.2011 р. позивачка
звернулася до суду лише 12.05.2011 р., хоча
право таких осіб як вона на отримання
цієї допомоги на підставі ст.15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (в редакції до 28.12.2007р.) виникло
ще у 2007 році, т.б. після ухвалення
Конституційним Судом України рішення
від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, яке у
встановленому порядку було
опубліковано у липні 2007 року, але в
подальшому, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», який
набрав чинності з 01 січня 2008 року,
частину 1 ст.15 вищезазначеного Закону
було викладено в новій редакції.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, в судових засіданнях суду 1-ї
інстанції, а в подальшому у своїх
письмових запереченнях, представники
відповідачів постійно наполягали на
тому, що позивачка без поважних причин
пропустила встановлений законом строк
для звернення до суду із даними
позовними вимогами, але суд 1-ї
інстанції достатньої уваги на це не
звернув та фактично без мотивовано
поновив цей строк.

Як вже зазначалося вище, позивачка
звернулася до суду із даним позовом
лише 12.05.2011 року, тому враховуючи
положення ст.99 КАС України, нею було
порушено шестимісячний строк для
звернення до суду за захистом своїх
порушених прав. Відповідно до ст.100 КАС
України, пропущення строку звернення
до суду є підставою для залишення
адміністративного позову без розгляду.

Отже, за таких підстав, апеляційний суд
вважає, що позовні вимоги за період з
01.01.2010 р. по 11.11.2010 р.- підлягають
залишенню без розгляду, відповідно до
ст.ст.5,100 КАС України

Що ж стосується позовних вимог про
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 12.11.2010 р. по
06.02.2011 р., то колегія суддів, вважає, що
вони взагалі задоволенню не
підлягають, з огляду на наступне.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
мають дитину до трьох років, на їх
соціальну захищеність шляхом надання
пільг і державної соціальної підтримки
визначені та закріплені в Законі
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Так, ст.15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції до
28 грудня 2007 року) передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Разом з тим, як вже зазначалося вище,
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
який набрав чинності з 01 січня 2008 року,
частину 1 ст.15 вищезазначеного Закону
було викладено в новій редакції,
відповідно до якої, допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень.

Так, ст.15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції до
28 грудня 2007 року) передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Проте, Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», який набрав чинності з
01 січня 2008 року, частину 1 ст.15
вищезазначеного Закону було викладено
в новій редакції, відповідно до якої,
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Зазначений Закон України не
скасований, Конституційним Судом
України в частині викладення в новій
редакції частини першої ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» неконституційним не визнаний,
а тому є чинним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі наведених вище положень
чинного законодавства України, судова
колегія приходить до висновку про те,
що відповідачем обґрунтовано було
відмовлено позивачці у виплаті їй
соціальної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» (в
редакції від 28 грудня 2007 року).

Отже, за таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, до
того ж, висновки суду не відповідають
обставинам справи та ґрунтуються на
невірному тлумаченні норм діючого у
цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Таким чином, враховуючи, що судом
першої інстанції було порушено норми
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а також, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, судова
колегія, діючи в межах позовних вимог
та доводів апеляційної скарги,
керуючись п.п.3,4 ч.1 ст.202 КАС України,
вважає за необхідне задовольнити
апеляційну скаргу, скасувати постанову
суду першої інстанції, прийняти нову
постанову та частково залишити позовні
вимоги без розгляду.

Керуючись ст.ст.183-2,195,197,198,202,203,205,207,254
КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради - задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду
м. Миколаєва від 25 січня 2012 року -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
визнання неправомірними дій
Департаменту праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
щодо відмови у виплаті соціальної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та
зобов'язання здійснити перерахунок
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 01.01.2010 р. по 11.11.2010 р. -
залишити без розгляду.

В іншій частині прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко