Справа № 2а-17639/10/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

18 серпня 2014 року м. Київ
В/800/3698/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Кошіль В.В., Моторний О.А.,
Муравйов О.В., Острович С.Е.,

розглянувши заяву державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ) про
перегляд Верховним Судом України

ухвали Вищого адміністративного суду
України від 06.05.2014

у справі № 2а-17639/10/2670

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Алькасар»

до ДПІ

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09.02.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2011,
позов задоволено; скасовано податкові
повідомлення-рішення від 25.11.2010 №
/0 та № /0.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 06.05.2014 вказані рішення
судів попередніх інстанцій залишено
без змін.

ДПІ звернулася із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 06.05.2014, в якій просить
скасувати рішення судів усіх
попередніх судових інстанцій зі спору
та відмовити у позові, мотивуючи свої
вимоги неоднаковим застосуванням
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права
(зокрема, підпункту 7.2.1 пункту 7.2,
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту
7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»), внаслідок чого
ухвалені різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Як доказ неоднакового
правозастосування заявником подано
постанову Вищого адміністративного
суду України від 06.05.2014 у справі №
2а-17639/10/2670.

Розглянувши заяву про перегляд
ухвали суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
враховуючи таке.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах може
бути подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого
адміністративного суду України від
13.12.2010 № 2 «Про судову практику
застосування статей 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України» передбачено, що ухвалення
різних за змістом судових рішень
матиме місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

При вирішенні питання допуску
справи до провадження Верховного Суду
України враховується сукупність всіх
наявних складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Колегія суддів не розцінює як доказ
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах ухвалу та постанову
Вищого адміністративного суду України,
на які посилається заявник.

Адже, як вбачається зі змісту
ухвали від 06.05.2014, про перегляд якої
подано заяву, предметом спору в цій
справі стало питання щодо
правомірності формування платником у
податковому обліку податкового
кредиту та витрат за операціями з
придбання нафтопродуктів на підставі
первинних документів, підписаних
невстановленою особою.

У той же час у постанові від 16.07.2014 у
справі № 2а-11866/11/2670, на яку посилається
заявник на підтвердження існування
підстави у розумінні пункту 1 статті 237
КАС, мотивом для висновку касаційного
суду про законність оспорюваного
донарахування грошового зобов'язання з
ПДВ стала відсутність фактичного
виконання операцій з постачальником,
задекларованим платником. При цьому
Вищий адміністративний суд України
зазначив, що подання платником
уточнюючої декларації вже після
закінчення перевірки не може слугувати
самостійною підставою для аналізу
правильності цього донарахування.

Таким чином, зазначені судові
рішення не підтверджують доводів
заявника щодо неоднакового
застосування норм матеріального права
в подібних правовідносинах, а свідчать
про різні обставини справ, за
наслідками оцінки яких суд касаційної
інстанції дійшов різних правових
висновків.

З огляду на викладене відсутні
підстави для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 236-240 КАС, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити державній податковій
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у допуску справи № 2а-17639/10/2670 до
провадження Верховного Суду України.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:В.В. Кошіль О.А. Моторний О.В.
Муравйов С.Е. Острович