Справа № 437/14292/13-а
Суддя: Василенко Л. А.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Золотарьов
Суддя-доповідач - Василенко Л. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року
справа №437/14292/13-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів
Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради на постанову
Ленінського районного суду м.Луганська
від 5 грудня 2013 року у справі №437/14292/13-а
за позовом ОСОБА_2 до Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_2 16.09.2013 року звернулася
до суду з позовом до Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради
(далі Департамент ППСЗН Луганської
міської ради), в якому просила визнати
неправомірними дії та зобов'язати
Департамент ППСЗН Луганської міської
ради здійснити перерахунок та виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дітей віком до 6 років на відповідний
період з 1 січня 2013 року до досягнення
дитиною 3 років (а. с. 2-3).

Ухвалою Ленінського районного суду
м.Луганська від 5 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 до Департаменту ППСЗН
Луганської міської ради про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії за період з 01.01.2013
року до 16.03.2013 року залишено без
розгляду. Ухвала суду не оскаржена,
набрала законної сили (а.с. 19).

Постановою Ленінського районного суду
м.Луганська від 5 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково, а саме:
визнано неправомірними дії
Департаменту ППСЗН Луганської міської
ради та зобов'язано Департамент ППСЗН
Луганської міської ради здійснити
донарахування та виплату ОСОБА_2
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дітей віком до 6 років на відповідний
період з 17.03.2013 року до 05.12.2013 року, з
урахуванням проведених виплат. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено (а. с. 20-21).

Відповідач не погодився з постановою
суду першої інстанції в частині
задоволених позовних вимог, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
постанову суду першої інстанції
скасувати в зв'язку з порушенням норм
матеріального закону та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі (а. с. 27-28).

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснений в письмовому провадженні.

Колегія суддів заслухала
суддю-доповідача, вивчила доводи
апеляційної скарги за матеріалами
справи і дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4), у
зв'язку з чим перебуває на обліку у
відповідача з 01.01.2013 року та отримує
грошову допомогу, як застрахована
особа у розмірі 130 грн. щомісяця, що
підтверджується відповіддю
відповідача на звернення позивача щодо
розміру допомоги, письмовими
запереченнями відповідача на позов (а.
с. 5, 16).

Спірним у справі є розмір допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, яку отримувала
позивач.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 N 107-VI «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон N 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» від 21.11.1992 № 2811-ХІІ (далі - Закон
№ 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" ( Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону N
2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону N 107-VI були
внесені відповідні зміни до Закону N
2811-XII та Закону N 2240-III. Зокрема, змінами
до статті 13 Закону N 2811-XII його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону N 2240-III було виключено статті 40 -
44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону N 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону N 107-VI щодо виключення
статей 40 - 44 Закону N 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону N 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення N 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону N 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону N
2811-XII.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 N 835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року N 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон N 2154-VI) передбачено, що у 2009,
2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону N 2240-III
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року N 1751
саме на виконання Закону N 2811-XII (пункт 1).
Новий акт уряду на виконання статті 46
Закону № 835 та статті 45 Закону N 2154-VI не
приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону N 2240-III на
виконання статті 46 Закону № 835 та
статті 45 Закону N 2154-VI Кабінетом
Міністрів України не визначалися.

В подальшому, жодним з Законів України
«Про Державний бюджет на 2012 рік», «Про
Державний бюджет на 2013 рік», «Про
Державний бюджет на 2014 рік», ні
будь-якими іншими законами не
встановлювався інший розмір допомоги,
ніж в Законах №2811-ХІІ та №2240-ІІІ.

Оскільки у цій справі спір виник щодо
виплати допомоги з 25.05.2013 року до 27.01.2014
року особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді регулюються
нормами спеціального Закону (яким є
Закон N 2240-III), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглянув
судове рішення в межах доводів
апеляційної скарги. В решті постанова
суду не оскаржена.

Крім того, відповідно до статті 88 КАС
України, суд, враховуючи майновий стан
сторони, може своєю ухвалою зменшити
розмір належних до оплати судових
витрат чи звільнити від їх оплати
повністю або частково, чи відстрочити
або розстрочити сплату судових витрат
на визначений строк. Якщо у строк,
встановлений судом, судові витрати не
будуть оплачені, позовна заява
залишається без розгляду або витрати
розподіляються між сторонами
відповідно до судового рішення у
справі, якщо оплату судових витрат
розстрочено або відстрочено до
ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04.08.2014 року
Департаменту ППСЗН Луганської міської
ради відстрочено сплату судового збору
за подання апеляційної скарги на
постанову Ленінського районного суду
м.Луганська від 5 грудня 2013 року у
справі №437/14292/13-а до розгляду
апеляційної скарги по суті (а.с. 34).

Згідно п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» від 19.09.2013 року N 590-VII,
який набрав чинності 23.10.2013 року, за
подання апеляційної скарги на рішення
суду, розмір судового збору складає 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, а у разі
подання позовної заяви майнового
характеру - 50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної
суми. За подання адміністративного
позову майнового характеру розмір
ставки судового збору складає 2
відсотки розміру майнових вимог, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати;
немайнового характеру - 0,06 мінімальної
заробітної плати (п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4).

Частиною 1 статті 4 цього ж Закону
встановлено, що судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно Закону України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» розмір
мінімальної заробітної плати з 1 січня
2014 року становить 1218,00 грн.

Таким чином, апелянт - Департамент
ППСЗН Луганської міської ради повинен
сплатити судовий збір за подання
апеляційної скарги на постанову суду
за вимогами немайнового характеру в
розмірі 36,54 грн. (1218 грн. * 0,06 м.з.п.* 50 %).

Відповідно до статті 98 КАС України, суд
вирішує питання щодо судових витрат у
постанові суду або ухвалою. Особи, які
беруть участь у справі, свідки,
експерти, спеціалісти, перекладачі
можуть оскаржити судове рішення щодо
судових витрат, якщо це стосується
їхніх інтересів.

Тобто, з урахуванням відмови у
задоволенні апеляційної скарги
відповідача у повному обсязі з
Департаменту ППСЗН Луганської міської
ради, відповідно до ст.88 КАС України, на
користь Державного бюджету України
підлягають стягненню судові витрати в
розмірі 36,54 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи та
постанова прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду відсутні.

Керуючись ст.88, ст.98, ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1
п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206,
ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради
залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м.Луганська від 5 грудня 2013 року у
справі №437/14292/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії залишити без змін.

Стягнути з Департаменту з питань праці
та соціального захисту населення
Луганської міської ради (отримувач
коштів - Калінінське УК/Калінінський
район 22030001, код ЄДРПОУ - 38034015, банк
отримувача - ГУДКСУ у Донецькій
області, МФО банку - 834016, рахунок -
1005, код класифікації доходів -
22030001, призначення платежу - судовий
збір) судовий збір за подання
апеляційної скарги у сумі 36 (тридцять
шість гривень) 54 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Головуючий суддя
Л.А. Василенко

Судді
Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко