Справа № 359/8054/14-а
Суддя: Кабанячий Ю. В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого Кабанячого Ю.В.,

при секретарі Тоцькій К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Бориспільської міської ради, Київської
області, про визнання протиправним
бездіяльністю та зобов'язання
призначення, нарахування та виплату
одноразової компенсації і щорічної
допомоги на оздоровлення особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи,-

в с т а н о в и в:

В березні 2014 року представник позивача
ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним
позовом, в якому він просить визнати
протиправною бездіяльність та
зобов'язати Управління соціального
захисту населення Бориспільської
міської ради Київської області
здійснити перерахунок, нарахувати та
виплатити позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення, у розмірі 5
мінімальних заробітних плат, в порядку
та на умовах, визначених положеннями
статті 48 Закону України від 28 лютого 1991
року №796-ХП, за період починаючи з 1996
року по 2013 рік включно, що дорівнює 85
(вісімдесят п'ять) розмірам мінімальних
заробітних плат, крім того визнати
протиправною бездіяльність та
зобов'язати Управління соціального
захисту населення Бориспільської
міської ради Київської області
здійснити перерахунок, нарахувати та
виплатити позивачу одноразову
компенсацію як інваліду II групи з числа
учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, яка
стала інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи в розмірі 45
мінімальних заробітних плат. Крім того
зобов'язати Управління соціального
захисту населення Бориспільської
міської ради Київської області в
подальшому нараховувати та
виплачувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, в порядку та на умовах,
визначених положеннями статті 48 Закону
України від 28 лютого 1991 року №796-ХП.
Позивач мотивує позов тим, що вона є
інвалідом ІІ групи, має статус
потерпілої від наслідків аварії на
ЧАЕС 1 категорії, відповідно до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" має право
на отримання одноразової компенсації в
розмірі 45 мінімальних заробітних плат
та щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат,
однак відповідачем одноразова
компенсація не виплачувалась, а
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірах значно менших,
ніж це передбачено вимогами чинного
законодавства, з огляду на це вона і
звернулась до суду.

Ухвалою судді від 12.08.2014 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Бориспільської
міської ради, Київської області, про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії в
частині вимог щодо визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання Управління соціального
захисту населення Бориспільської
міської ради Київської області
здійснити перерахунок, нарахування та
виплатити одноразову компенсацію в
розмірі 45 мінімальних заробітних плат
та одноразову щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат в порядку та на умовах
визначених чинним законодавством за
1996-2012 роки - залишено без розгляду.

Сторони у судове засідання не
з'явились, надіслали заяви про розгляд
адміністративної справи в їх
відсутності. Позивач наполягає на
задоволенні адміністративного позо
ву, представник відповідача подав
письмові заперечення, в яких зазначив,
що дії УПСЗН повністю відповідають
чинному законодавству України,
відповідач діяв у межах своїх
повноважень і у спосіб, встановлений
чинним законодавством тому просить
адміністративний суд відмовити у
задоволенні позову. Враховуючи
вищезазначене постановлено ухвалу про
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Пункт перший ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється

Суд, дослідив, оцінив та
проаналізував всі зібрані у справі
докази у їх сукупності і дійшов до
висновку, що в задоволенні позову
необхідно відмовити виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії,
рахується на обліку в управлінні
соціального захисту населення
Бориспільської міської ради з 28.03.2001
року. Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» їй
призначена одноразова щорічна
допомога на оздоровлення за 2006-2013 роки,
в розмірі 90,00 грн.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист
громадян,які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-Х11 передбачено виплату
допомоги на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Крім того,відповідно до ст. 13 того ж
закону,держава бере на себе
відповідальність за завдану шкоду
громадянам,та зобов'язується
відшкодувати її за пошкодження
здоров»я або втрату працездатності
громадян,які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.117 Конституції України
Кабінет Міністрів України в межах
своєї компетенції видає постанови і
розпорядження які є обов'язковими до
виконання.

Пункт 3 ст.48 Закону № 796-Х11 передбачає
залежність розміру допомоги на
оздоровлення від мінімальної
заробітної плати.

Згідно статті 62 Закону України № 796-Х11
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться в
порядку,визначеному Кабінетом
Міністрів України,рішення якого є
обов'язковим для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної влади,всіма
суб'єктами господарювання,незалежно
від їх відомчої підпорядкованості та
форм власності.

Ст.67 вказаного Закону регулює порядок
підвищення розміру доплат,пенсій і
компенсацій,а саме конкретні розміри
всіх доплат,пенсій і компенсацій
підвищуються Кабінетом Міністрів
України відповідно до змін індексу
вартості життя і зростання мінімальної
заробітної плати.

Оскільки порядок застосування цього
закону визначається Кабінетом
Міністрів України,рішення якого є
обов'язковими для виконання,26 липня 1996
року Кабінетом Міністрів України була
прийнята постанова № 836 «Про
компенсаційні виплати особам,які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» якою були затверджені
конкретні розміри щорічної допомоги на
оздоровлення.

Вищевказана постанова в частині
підпункту «є» пункту першого втратила
чинність після прийняття Постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від 12
липня 2005 року,якою встановлені нові
розміри щорічної допомоги на
оздоровлення.

Згідно вказаної постанови,учасникам
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи 11 категорії серії А, яким є
позивач, передбачена щорічна допомога
на оздоровлення в розмірі 100,00гривень.

На виконання ст.62 Закону України № 796-Х11
Кабінетом Міністрів України прийнята
постанова № 936 від 20 серпня 2005 року «Про
затвердження Порядку використання
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян,які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» п.3 якої передбачено,що
виплата компенсацій,допомоги певних
видів та надання пільг проводиться з
дня подання громадянином заяви,але не
раніше ніж з дня видачі йому
посвідчення встановленого зразка.

Згідно п.п. 5,6 ст.51 Бюджетного кодексу
України розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
проводять виплати тільки в межах
бюджетних асигнувань,встановлених
кошторисом.

Будь-які зобов'язання,взяті юридичними
особами,за кошти державного бюджету
України,без відповідних бюджетних
асигнувань,або з перевищенням
повноважень,встановлених цим Кодексом,
та законом України про державний
бюджет України,не вважаються
бюджетними зобов'язаннями.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011 № 20-рп/2011 щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
пункту 4 розділу VII „Прикінцеві
положення" Закону України „Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
підтверджено право Кабінету Міністрів
України, як державного органу, що має
забезпечувати реалізацію встановлених
законами України соціальних прав
громадян, на визначення механізму
реалізації законів України, в тому
числі встановлення порядку та розмір
соціальних виплат виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2013 рік» Кабінету
Міністрів України надано право у 2013
році встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про
державний бюджет на 2013 рік» Кабінету
Міністрів України надано право у 2013
році встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Відповідно до абз. 2, 3, 5 ст. 61 Закону
України «Про державний бюджет на 2013
рік» розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють відповідні видатки тільки в
межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами, враховуючи
необхідність виконання бюджетних
зобов'язань минулих років, узятих на
облік в органах Державного
казначейства України, та у разі їх
відповідності бюджетним паспортам.

Розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання за спеціальним
фондом бюджету виключно в межах
відповідних фактичних надходжень до
спеціального фонду бюджету.

Зобов'язання, взяті розпорядниками
бюджетних коштів без відповідних
бюджетних асигнувань не вважаються
бюджетними зобов'язаннями і не
підлягають оплаті за рахунок бюджетних
коштів. Взяття таких зобов'язань є
бюджетним правопорушенням.

З огляду на вищенаведені обставини,
слід прийти до висновку, що відповідач,
здійснивши позивачу нарахування
допомоги на оздоровлення в розмірі,
передбаченому Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562,
виконав взяті державою зобов'язання та
не порушив прав позивача.

Частиною першою статті 6 КАС України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси. З аналізу вказаних
правових норм вбачається, що для
ухвалення правосудного судового
рішення, яким суд поновлює чи в інший
спосіб надає захист порушеним правам,
свободам чи інтересам, повинні бути
порушені права особи.

В силу частини 1 статті 9 КАС України,
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З врахуванням встановлених обставин та
аналізу норм чинного законодавства, що
регламентують спірні правовідносини,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
даного адміністративного позову в
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 6-14, 71,159-163,167,186 КАС України, суд

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Бориспільської міської ради, Київської
області, про визнання протиправним
бездіяльністю та зобов'язання
призначення, нарахування та виплату
одноразової компенсації і щорічної
допомоги на оздоровлення особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи - відмовити

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Ю.В.
Кабанячий