Справа № 822/2355/14
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/2355/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

при секретарі: Швець А.І.

за участю представників сторін:

позивача - Цапів І.М., представник на
підставі довіреності

відповідача - Рисюк П.В., представник на
підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 04 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Баркософт Агро 3" до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Баркософт Агро 3»
звернулось до суду з позовом до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень і
вимоги.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 04.07.2014 року
позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
та прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. В обґрунтування
апеляційної скаржник зазначив про
неналежне оформлення та відсутність
деяких документів, відсутність у
позивача складських приміщень.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги
викладені в апеляційній скарзі та
просив їх задовольнити.

Представник позивача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
основними видами господарської
діяльності є вирощування зернових
культур (крім рису), бобових культур і
насіння олійних культур, вирощування
овочів і баштанних культур,
коренеплодів і бульбоплодів.

У квітні 2014 року посадовими особами
податкового органу проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства щодо
достовірності та повноти нарахування
та сплати податку на прибуток та
податку на додану вартість за період з
01.01.2013 року по 31.12.2013 року, результати
якої оформлені актом №435/22-09-22-02/37330078
від 18.04.2014 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення № від 07.05.2014
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем в сумі 75978,0 грн. та
штрафними санкціями в сумі 18994,50 грн., і
№ від 07.05.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем в сумі 15733,0 грн. та штрафними
санкціями в сумі 9179,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги
часткового та скасовуючи оскаржувані
податкові повідомлення-рішення суд
першої інстанції зазначив, що позивач
правомірно включив до складу витрат,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, витрати на придбання товару
від ТОВ «Баркософт Агро 1», ФОП ОСОБА_4 і
ТОВ «Хімагромаркетинг» та послуг з
перевезення від ФОП ОСОБА_5, а також
правомірно включено до податкового
кредиту ПДВ по операціях з поставки
товарів від ТОВ «Баркософт Агро 1» і ТОВ
«Торговий дім «М-трейд».

Також суд першої інстанції відмовив в
задоволенні позовної вимоги про
скасування податкової вимоги №496-25 від
27.05.2014 року, так як у випадку набрання
законної сили постановою
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 04.07.2014 року,
якою скасовані податкові
повідомлення-рішення від 07.05.2014 року
№ і №, податкова вимога
№496-25 від 27.05.2014 року вважатиметься
відкликаною. Разом з тим, постанова
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, в даному
випадку в межах доводів апеляційної
скарги відповідача.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, враховуючи наступні
обставини.

07.05.2014 року податковим органом, на
підставі акта перевірки №435/22-09-22-02/3733007
від 18.04.2014 року, у якому встановлено п.
138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.1, п.
198.3 ст. 198 Податкового кодексу України,
винесено податкові
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 94972, 50 грн.,
з яких 75978 грн. за основним платежем та
18994,5 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями та №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на загальну суму 24912
грн., з яких 15733 грн., за основним
платежем та 9179, 5 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

В силу п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду. операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено,
що для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Так, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення винесені на
підставі акта перевірки, який містить
висновок про заниження податку на
прибуток за 2013 рік та заниження податку
на додану вартість за грудень 2013 року, у
зв'язку з безпідставним віднесенням до
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування, та податкового
кредиту вартості товару та послуг з
перевезення та ПДВ, сплаченого в ціні
цих товару та послуг, по операціях з
придбання товару від ТОВ «Баркософт
Агро 1», ТОВ «Торговий дім «М-трейд», ФОП
ОСОБА_4 і ТОВ «Хімагромаркетинг» та
послуг з перевезення ФОП ОСОБА_5, які
фактично не здійснювались.

Відповідно до договору поставки
№1.3/12/13-1 від 13.12.2013 року ТОВ "Баркософт
Агро 1" зобов'язалось поставити ТОВ
«Баркософт Агро 3» кукурудзу 3 класу,
кількість, асортимент, ціна, умови
поставки та місце поставки якої
узгоджуються сторонами шляхом
підписання письмових додатків по
кожній окремій товарній поставці (п.1.1.1
договору).

Факт виконання вказаного договору
стверджується податковими накладними,
видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями.

Перевезення зазначеного товару зі
складу постачальника на склад позивача
здійснене ФОП ОСОБА_6 на замовлення за
рахунок постачальника - ТОВ "Баркософт
Агро 1" відповідно до договору про
перевезення вантажів №25/12/13-1 від 25.12.2013
року, та, крім товарно-транспортних
накладних, підтверджується актом
виконаних робіт від 30.12.2013 року і
квитанціями до прибуткового касового
ордера від 30.12.2013 року №№ 10 і 11.

Від імені позивача поставлену ТОВ
"Баркософт Агро 1" кукурудзу отримав
директор ТОВ "Баркософт Агро 3" Мартинюк
О.М., який відповідно до Статуту
зазначеного товариства представляє
його інтереси без довіреності.

Товар отриманий від ТОВ «Баркософт
Агро 1» позивач використав у власній
господарській діяльності для
розрахунку з фізичними особами -
орендодавцями земельних ділянок, які
перебувають в оренді позивача,
відобразивши зазначену операцію в
бухгалтерському і податковому обліку
шляхом декларування доходу, у вигляді
вартості кукурудзи, отриманого цими
фізичними особами.

10.05.2013 року між ФОП ОСОБА_4
(постачальник) до ТОВ «Баркософт Агро 3»
(покупець) укладено договір поставки
№10, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язався поставити
позивачу гречку, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
та оплатити.

Факт виконання даного договору
підтверджується податковими
накладними, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями.

Придбану гречку позивач використав у
власній господарській діяльності як
посівний матеріал.

Відповідно до договорів поставки
№АП-20-0108 від 31.05.2013 року і №АП-20-0167 від
09.07.2013 року ТОВ "Хімагромаркетинг"
зобов'язалось поставити позивачу
засоби захисту рослин.

В додаткових договорах позивач та ТОВ
"Хімагромаркетинг" погодили обсяги
кожної поставки, загальну вартість,
місце передачі товару.

Виконання зазначених договорів
підтверджуються видатковими
накладними, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями.

Вказані засоби захисту рослин позивач
використав для обприскування гречки
перед збиранням врожаю з використанням
орендованого у ФГ "Баркософт Агро"
оприскувача (договір оренди №09/05 від
13.05.2013 року).

Відповідно до договору поставки №01/10/13
МТ Баз від 01.10.2013 року ТОВ «Торговий дім
«М-Трейд» зобов'язалось поставити
позивачу на умовах СРТ Інкотермс 2010 -
поле позивача, засоби захисту рослин та
мінеральні добрива.

В підтвердження виконання вказаного
договору позивачем надано видаткові
накладні податкові накладні,
товарно-транспортні накладні, платіжні
доручення.

Вказані засоби захисту рослин позивач
використав у власній господарській
діяльності для підживлення
майбутнього врожаю цукрових буряків.

Відповідно до договору про надання
послуг по перевезенню №10 від 16.10.2013
року ФОП ОСОБА_8 зобов'язався надати
позивачу послуги вантажного
транспорту. Пунктом 1.2 договору
передбачено, що надання передбачених
цим договором послуг підтверджується
складанням товарно-транспортних
накладних, талонів замовника, актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
і шляхових листів, платіжними
дорученнями.

На виконання зазначеного договору ФОП
ОСОБА_8 на замовлення позивача протягом
жовтня 2013 року здійснював перевезення
гречки врожаю 2013 року на зберігання ТОВ
"Хмельницьк-млин".

Надання послуг з перевезення
підтверджується складеним позивачем
та ФОП ОСОБА_8 актом прийому-передачі
виконаних робіт, товарно-транспортними
накладними, реєстрами відправки зерна
та іншої продукції з поля, реєстрами
накладних на прийняте зерно з
визначення якості за жовтень 2013 року,
актами приймання-передачі послуг із
приймання, очистки і зберігання гречки
за жовтень 2013 року.

Отже, позивач відніс витрати по
операціях з придбання товару від ТОВ
«Баркософт Агро 1», ФОП ОСОБА_4 і ТОВ
«Хімагромаркетинг» та послуг з
перевезення від ФОП ОСОБА_5 до витрат,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування за 2013 рік. А по операціях
з придбання товару від ТОВ «Баркософт
Агро 1» і ТОВ «Торговий дім «М-трейд»
позивач відніс до податкового кредиту
в грудні 2013 року податок на додану
вартість, сплачений в ціні цих товарів.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
позивачем правомірно віднесено до
складу валових витрат фактично
здійснені ним витрати на оплату товару,
придбаного від ТОВ "Баркософт Агро 1",
ФОП ОСОБА_4 і ТОВ "Хімагромаркетинг" та
послуги з перевезення від ФОП ОСОБА_5,
також позивач правомірно включив до
податкового кредиту ПДВ по операціях з
поставки товарів від ТОВ "Баркософт
Агро 1" і ТОВ "Торговий дім "М-трейд".
Таких висновків суд дійшов з
врахуванням наданих позивачем доказів,
які підтверджують господарські
операції.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що відсутність складських
приміщень для зберігання придбаних
кукурудзи, гречки та мінеральних
добрив, не може слугувати підставою для
позбавлення позивача права на
формування витрат та податкового
кредиту за наслідками операцій з
придбання вказаного товару у
контрагентів позивача.

Також відсутність у позивача
документів, що підтверджують якість
придбаного товару та відповідність
фіто санітарним та
ветеринарно-санітарним вимогам, не
може спричинити негативні наслідки у
податковому обліку позивача.

Разом з тим, апеляційний суд також
зазначає, що наявність або відсутність
окремих документів, або помилки у їх
оформленні не можуть слугувати
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції правильно скасовано
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, оскільки
правомірність їх прийняття не
підтверджено під час апеляційного
розгляду справи.

Щодо твердження представника
податкового органу, що судом першої
інстанції під час розподілу судових
витрат не враховано ч.1 ст. 94 КАС України
та неправомірно стягнуто судовий збір
шляхом безспірного списання з
розрахункових рахунків відповідача,
суд апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами судам у
резолютивній частині такого судового
рішення слід зазначати обов'язок
органу Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунка
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Вказана правова позиція викладена в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
21.11.2011 р. N 2135/11/13-11, який був чинний на
момент прийняття постанови судом
першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 04
липня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
28 серпня 2014 року .

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.