Справа № 810/1239/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року 17 год. 19 хв.
810/1239/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Панченко Н.Д.,
за участю секретаря судового засідання
Корецького І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Галай К.В.,

представника третьої особи: ОСОБА_3,

представника третьої особи: не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві адміністративну
справу

за позовом ОСОБА_1до треті
особиВасильківської районної
державної адміністрації Київської
області Служба у справах дітей
Васильківської районної державної
адміністрації Київської області,
ОСОБА_4провизнання протиправним та
скасування розпоряджень

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач)
звернулась до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Васильківської районної державної
адміністрації Київської області (далі -
Васильківська райдержадміністрація
або відповідач) треті особи: Служба у
справах дітей Васильківської районної
державної адміністрації Київської
області (далі - Служба у справах дітей
Васильківської райдержадміністрації),
ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4) про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень від 05.12.2013 № 441 та № 442.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що у зв'язку з
незадовільним станом її підопічної
малолітньої дитини ОСОБА_5, Службою у
справах дітей Васильківської
райдержадміністрації було
запропоновано направити дитину на
літні канікули до центру реабілітації
дітей «Отчий дім», для чого необхідно
було подати заяву про тимчасове зняття
опіки на час перебування дитини у
зазначеному реабілітаційному закладі.
Позивач погодився на вказану
пропозицію та подав відповідну заяву
про тимчасове зняття опіки.

На підставі поданої позивачем
заяви, відповідачем було видано
розпорядження про звільнення ОСОБА_1
від обов'язків опікуна та згодом видане
розпорядження про призначення для
ОСОБА_5 іншого опікуна - ОСОБА_4 Не
погоджуючись із вказаними
розпорядженнями позивач оскаржив їх до
суду. Так, постановою Київського
окружного адміністративного суду від
04.11.2013 справа № 810/4819/13-а, розпорядження
Голови Васильківської
райдержадміністрації від 21.06.2012 № 929 та
від 21.03.2013 № 94 визнано протиправними та
скасовано. 05 грудня 2013 року
відповідачем видані нові
розпорядження про звільнення ОСОБА_1
від обов'язків опікуна у зв'язку з
невиконанням нею своїх обов'язків та
розпорядження про призначення для
ОСОБА_5 іншого опікуна - ОСОБА_4
Зазначені розпорядження відповідача
від 05.12.2013 позивач вважає
протиправними, оскільки твердження про
невиконання ОСОБА_1 обов'язків опікуна
не відповідають дійсності та у
відповідача відсутні повноваження
щодо звільнення опікуна від його
повноважень з підстави невиконання ним
своїх обов'язків. Відтак, позивач
вважає свої права порушеними і
наполягає на задоволенні заявлених ним
позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та
його представник підтримали позовні
вимоги у повному обсязі та просили суд
позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав,
заперечення надав суду у письмовій
формі та просив суд у задоволенні
позову відмовити. В обґрунтування
заперечень вказав, що під час
перебування малолітнього ОСОБА_5 у
центрі реабілітації дітей «Отчий дім»
було проведено його психодіагностичне
обстеження та встановлено, що у дитини
спостерігається соціальна
занедбаність, основною причиною якої є
родина, в якій він проживав. З
урахуванням встановлених обставин та
беручи до уваги невиконання ОСОБА_1
функцій опікуна, відповідачем були
прийняті оскаржувані розпорядження
про зняття опіки та призначено іншого
опікуна. Відтак, на думку відповідача,
оскаржувані розпорядження прийняті з
урахуванням вимог чинного
законодавства, оскільки відповідач
діяв у межах повноважень, наданих йому
законами України та підзаконними
нормативно-правовими актами.

Представник відповідача у
судовому засіданні заперечував проти
позову та просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Представник Служби у справах
дітей Васильківської районної
державної адміністрації Київської
області також проти позову заперечував
та підтримав доводи відповідача,
викладені у письмових запереченнях.

ОСОБА_4, яка про дату час та місце
розгляду справи була повідомлена
своєчасно та належним чином у судове
засідання, призначене на 21.08.2014, не
з'явилась. Жодних заяв про відкладення
розгляду справи чи про розгляд справи
за її відсутності до суду не надходило.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідно до розпорядження
Голови Васильківської
райдержадміністрації від 18.12.2006 № 834,
ОСОБА_1 було призначено опікуном ОСОБА_5
(а.с.20).

21 червня 2012 року, відповідно до
розпорядження Голови Васильківської
райдержадміністрації від 21.06.2012 № 929,
ОСОБА_1 було звільнено від повноважень
опікуна ОСОБА_5 (а.с.19).

У подальшому, відповідно до
розпорядження Голови Васильківської
райдержадміністрації від 21.03.2013 № 94,
опікуном малолітнього ОСОБА_5 було
призначено ОСОБА_4 (а.с.22).

Не погоджуючись із
розпорядженнями Голови Васильківської
райдержадміністрації від 21.06.2012 № 929 та
від 21.03.2013 № 94, позивач оскаржив їх у
судовому порядку.

Відповідно до постанови
Київського окружного
адміністративного суду від 04.11.2013 у
справі № 810/4819/13-а, яка набрала законної
сили 27.12.2013, розпорядження Голови
Васильківської райдержадміністрації
від 21.06.2012 № 929 та від 21.03.2013 № 94 визнано
протиправними та скасовано.

Відповідно до розпорядження
Голови Васильківської
райдержадміністрації від 05.12.2013 № 441,
ОСОБА_1 було вдруге звільнено від
повноважень опікуна ОСОБА_5 (а.с.8) а
розпорядженням від 05.12.2013 № 442, опікуном
малолітнього ОСОБА_5 було знов
призначено ОСОБА_4

Не погоджуючись із
розпорядженнями Голови Васильківської
райдержадміністрації від 05.12.2013 № 441 та
№ 442, позивач скористався своїм правом
оскаржити їх у судовому порядку,
звернувшись із даним позовом до суду.

Відповідно до ухвал Київського
окружного адміністративного суду від
31.03.2014 відкрито провадження в
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 29.04.2014
провадження у справі № 810/1239/14 за
позовом ОСОБА_1 до Васильківської
районної державної адміністрації
Київської області, треті особи: Служба
у справах дітей Васильківської
районної державної адміністрації
Київської області, ОСОБА_4 про визнання
протиправним та скасування
розпоряджень було закрито.

Відповідно до ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26.06.2014, ухвалу Київського окружного
адміністративного суду від 29.04.2014 про
закриття провадження у справі
скасовано, справу направлено до суду
першої інстанції для продовження її
розгляду.

Надаючи правову оцінку
відносинам, що виникли між сторонами,
суд зазначає таке.

З урахуванням компетенції, що
надана адміністративним судам та
встановлена статтею 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зауважує, що при розгляді
даної адміністративної справи судом не
розглядається питання захисту прав
ОСОБА_1 на участь у вихованні та
особистому спілкуванні з малолітнім
ОСОБА_5, а досліджується питання щодо
дотримання відповідачем порядку
прийняття оскаржуваних розпоряджень.

Згідно приписів статей 250, 251
Сімейного кодексу України, припинення
опіки, піклування над дитиною та
звільнення опікуна та піклувальника
дитини від їх обов'язків відбувається у
випадках, передбачених Цивільним
кодексом України, а також тоді, коли між
опікуном, піклувальником та дитиною
склалися стосунки, які перешкоджають
здійсненню ними опіки, піклування.

Відповідно до частини 1 статті 56
Цивільного кодексу України, органами
опіки та піклування є районні, районні
в містах Києві та Севастополі державні
адміністрації, виконавчі органи
міських, районних у містах, сільських,
селищних рад.

Як вбачається із змісту Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації", місцеві державні
адміністрації здійснюють ряд
повноважень в галузі соціального
забезпечення та соціального захисту
населення. Зокрема, стаття 23 цього
Закону передбачає реалізацію
державної політики в галузі
соціального забезпечення та
соціального захисту соціально
незахищених громадян - пенсіонерів,
інвалідів, одиноких непрацездатних,
дітей-сиріт, дітей, позбавлених
батьківського піклування, осіб із їх
числа, одиноких матерів, багатодітних
сімей, інших громадян, які внаслідок
недостатньої матеріальної
забезпеченості потребують допомоги та
соціальної підтримки з боку держави.
Згідно частини 9 статті 23 Закону,
місцева державна адміністрація має
повноваження на вирішення питань щодо
встановлення опіки і піклування,
створення передбачених законодавством
умов для виховання та/або влаштування
дітей, які внаслідок смерті батьків,
позбавлення батьків батьківських прав,
хвороби батьків чи з інших причин
залишилися без батьківського
піклування, щодо захисту особистих і
майнових прав та інтересів дітей, а
також вживає інших заходів щодо
соціального захисту дітей, віднесених
до її компетенції законом.

Відповідно до частини 10 статті 177
Сімейного кодексу України порядок
провадження органами опіки та
піклування визначеної законом
діяльності, пов'язаної із захистом
майнових прав дитини, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Механізм провадження органами
опіки та піклування діяльності,
пов'язаної із захистом прав дитини,
визначено Порядком провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №
866.

Так, пунктом 49 вказаного Порядку
передбачено, що орган, який встановив
опіку, піклування, за заявою особи може
звільнити її від здійснення
повноважень опікуна, піклувальника.

Заява про звільнення від
здійснення повноважень опікуна,
піклувальника розглядається протягом
місяця.

Районна, районна у мм. Києві та
Севастополі держадміністрація,
виконавчий орган міської, районної у
місті ради або суд може звільнити особу
від здійснення повноважень опікуна,
піклувальника у разі невиконання нею
своїх обов'язків, поміщення дитини до
закладу для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
у разі, коли між опікуном,
піклувальником та дитиною склалися
стосунки, які перешкоджають здійсненню
опіки, піклування, а також за наявності
обставин, зазначених у статті 212
Сімейного кодексу України.

Служба у справах дітей готує
проект рішення районної, районної у мм.
Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчого органу
міської, районної у місті ради про
звільнення опікуна, піклувальника від
здійснення повноважень або на вимогу
суду - проект висновку районної,
районної у мм. Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчого органу
міської, районної у місті ради про
доцільність звільнення опікуна,
піклувальника від зазначених
повноважень.

Поряд з цим, порядок та підстави
звільнення опікуна від своїх
обов'язків врегульовано також статтею
75 Цивільного кодексу України, згідно
якої суд, якщо він призначив опікуна чи
піклувальника, або орган опіки та
піклування за заявою особи звільняє її
від повноважень опікуна або
піклувальника. Ця заява розглядається
судом або органом опіки та піклування
протягом одного місяця.

За заявою органу опіки та
піклування суд може звільнити особу
від повноважень опікуна або
піклувальника у разі невиконання нею
своїх обов'язків, порушення прав
підопічного, а також у разі поміщення
підопічного до навчального закладу,
закладу охорони здоров'я або закладу
соціального захисту.

З аналізу статті 75 Цивільного
кодексу України вбачається, що чинним
законодавством України передбачено
право органу опіки та піклування
звільнити опікуна від його повноважень
виключно за його заявою.

Водночас, згідно пункту 49 Порядку
провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини, місцевим
державним адміністраціям надано право
приймати рішення про звільнення від
обов'язків опікуна як за заявою особи,
так і у разі невиконання опікуном своїх
обов'язків.

Вирішуючи питання щодо
неузгодженості даних норм права суд
зауважує таке.

Однією з ознак, яка відрізняє
закон від інших нормативно-правових
актів, є прийняття його вищим
представницьким органом державної
влади. Вища юридична сила закону
полягає також у тому, що всі підзаконні
нормативно-правові акти приймаються на
основі законів та за своїм змістом не
повинні суперечити їм.
Підпорядкованість таких актів законам
закріплена у положеннях Конституції
України.

Так, згідно частини третьої
статті 113 Конституції України Кабінет
Міністрів України у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, а також указами Президента
України та постановами Верховної Ради
України, прийнятими відповідно до
Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм
підзаконного акта нормам закону слід
застосовувати норми закону, оскільки
він має вищу юридичну силу.

З урахуванням вищевикладеного
суд дійшов до висновку, що у даному
випадку під час розгляду питання щодо
звільнення опікуна від його обов'язків
відповідач повинен керуватися
положеннями статті 75 Цивільного
кодексу України.

А відтак, орган опіки та
піклування може звільнити опікуна від
його обов'язків лише за його заявою, а
звільнення опікуна від його обов'язків
у випадках не виконання опікуном своїх
обов'язків віднесено виключно до
компетенції суду.

Порядок звільнення особи від
повноважень опікуна або піклувальника
регулюється розділом IV
Цивільно-процесуального кодексу
України "Окреме провадження".

Беручи до уваги той факт, що
ОСОБА_1 звільнено від повноважень у
зв'язку з невиконанням нею своїх
обов'язків, - суд вважає, що
розпорядження Голови Васильківської
районної державної адміністрації
Київської області від 05.12.2013 № 441
прийнято безпідставно та з
перевищенням відповідачем своїх
повноважень.

При цьому суд зауважує, що у разі
встановлення органом опіки та
піклування фактів невиконання
опікуном своїх обов'язків, порушення
прав підопічного, а також у разі
поміщення підопічного до навчального
закладу, закладу охорони здоров'я або
закладу соціального захисту, орган
опіки та піклування може звернутися до
суду із заявою про звільнення опікуна
від виконання своїх повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Серед критеріїв оцінювання судом
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, є принцип законності, що
закріплений у статті 19 Конституції
України, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 43 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації" розпорядження голови
державної адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, Кабінетом
Міністрів України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Системно проаналізувавши
обставини справи та вимоги чинного
законодавства України суд дійшов
висновку, що у відповідача були
відсутні правові підстави для
прийняття розпорядження від 05.12.2013 № 441
про звільнення позивача від обов'язків
опікуна, оскільки відповідач діяв не у
спосіб, встановлений законодавством,
без дотримання встановленої законом
процедури вчинення дій, що в свою чергу
призвело до порушення прав позивача, у
зв'язку з чим оскаржуване
розпорядження є протиправним та
підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про
скасування розпорядження відповідача
від 05.12.2013 № 442 "Про встановлення опіки
та призначення опікуна над малолітнім
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1", суд зазначає таке.

Судом встановлено, що дана
позовна вимога є похідною від
попередньої вимоги, оскільки прийняття
відповідачем розпорядження від 05.12.2013
№ 441 про звільнення позивача від
обов'язків опікуна у подальшому
слугувало підставою для прийняття
розпорядження від 05.12.2013 № 442 про
встановлення опіки та призначення
опікуна над малолітнім ОСОБА_5, ОСОБА_4

Враховуючи той факт, що судом
встановлено протиправність
розпорядження відповідача щодо
звільнення позивача від обов'язків
опікуна, суд дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог про скасування
розпорядження відповідача від 05.12.2013 №
442 "Про встановлення опіки та
призначення опікуна над малолітнім
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1".

При цьому суд зазначає, що даний
висновок суду не звільняє відповідача
від обов'язку вчинення дії направлених
на захист прав та інтересів
малолітнього ОСОБА_5 у порядку та
спосіб, визначений законодавством, з
питань опіки та піклування, з
урахуванням отриманих висновків
уповноважених органів у сфері захисту
прав дітей щодо виховання малолітнього
ОСОБА_5

За загальним правилом, що
випливає з принципу змагальності,
кожна сторона повинна подати докази на
підтвердження обставин, на які вона
посилається, або на спростування
обставин, про які стверджує інша
сторона.

Водночас, відповідно до частини
другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відтак, законодавець в
адміністративному процесі, як виняток
із загального правила, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, покладає саме на суб'єкта
владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності, спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів та довести
його недобросовісність.

На виконання цих вимог
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано суду доказів,
які спростовували б твердження
позивача, а відтак, не доведено
правомірності своїх дій та рішень.

Оцінюючи фактичні дані, матеріали
справи, а також встановлені судом
факти, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Жодних заяв з приводу
відшкодування судових витрат
позивачем суду не заявлено, у зв'язку з
цим судові витрати розподілу не
підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86,
94, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
розпорядження Голови Васильківської
районної державної адміністрації
Київської області від 05.12.2013 № 441 та від
05.12.2013 № 442.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 22 серпня 2014 р.