Справа № 9101/101363/2012
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2014 рокусправа № 2а/0470/2221/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної
Л.П. (доповідач),

суддів: Проценко
О.А. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Суб`єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову: Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
27.03.2012 р.

у справі № 2а/0470/2221/12

за позовом: Суб`єкта підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до: Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Державної податкової служби України

про: скасування податкового
повідомлення -рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.
Дніпродзержинську про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення про застосування
до суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи підприємця ОСОБА_1
(іпн.НОМЕР_1) фінансових санкцій з
податку з доходів фізичних осіб в сумі
25 500,00 гривень.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
27.03.2012 р. у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку в даному випадку не
підтверджують факту реального
використання орендованого приміщення
в господарській діяльності позивача,
складені формально, правочин не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлений ним,
а тому суд вважає, що податкове
повідомлення рішення №/0/31229 від
31.08.2010 року, винесене Державною
податковою інспекцією у м.
Дніпродзержинську, та податкові
повідомлення-рішення від 08.10.2010 року
№00026017/1/37469, від 10.01.2011 року №/3
відповідають вимогам чинного
законодавства, прийняті на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачений законодавством України

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач звернувся із
апеляційною скаргою, у якій,
посилаючись на невідповідність
рішення суду обставинам справи та
неповне зясування обставин справи,
просить постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
27.03.2012 р. скасувати, позов задовольнити.

Зокрема позивач зазначає, що суд не
врахував тієї обставини, що порушення
норм цивільного та податкового
законодавства під час укладення та
виконання договору оренди нежитлового
приміщення, було допущено СПД ФО
ОСОБА_2, який надав позивачу
недостовірні документи.

Позивач вказує, що фактично орендуючи
приміщення та здійснюючи в ньому
підприємницьку діяльність, про що
свідчать надані до суду видаткові
накладні, вона не повинна була знати
або контролювати порядок отримання СПД
ФОП ОСОБА_2 приміщення.

Крім того, податковим органом та судом
не враховано, що листами від 30.08.2010р. до
винесення податкового повідомлення -
рішення №/0/31229 від 31.08.2010 року СПД
ФОП ОСОБА_2вніс зміни у звіти, подані за
2008-2009 роки, відкоригувавши свої
податкові зобов'язання відповідно до
податкової звітності позивача.

Відповідач у письмових запереченнях на
апеляційну скаргу , посилаючись на те,
що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи об'єктивно та
повно з'ясував усі обставини справи та
постановив у справі рішення без
порушень норм чинного законодавства,
просив апеляційну скаргу позивача
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції від 27.03.2012 р. у
даній справі залишити без змін.

Відповідач вказує на те, що факт
відсутності реальних господарських
операцій з оренди приміщення між
підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2
підтверджується також наступними
обставинами.

ДПІ у м. Дніпродзержинську проведено
перевірку обстеження місця
знаходження складського приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 за результатами якої
складено акт від 05.08.2010 року та
встановлено, що за даною адресою
знаходиться житловий будинок № 39, в
якому є 12 квартир з номерами з 1 по 12.
Приміщення з номером 14 в даному
будинку не виявлено. Складське
приміщення обладнане спеціальним
холодильним устаткуванням для
зберігання м'ясної продукції за даною
адресою відсутнє. Також згідно
відповіді обласного бюро
інвентаризації від 23.09.2010 № 2424, право
власності на вищезазначене приміщення
не зареєстроване. Крім того, дочірнім
підприємством «Зоряне» КП «ДЖО» листом
від 04.10.2010 № 224/4 повідомлено ДПІ у м.
Дніпродзержинську про те, що за адресою
АДРЕСА_1, квартири за номером 14 не існує.

Представники позивача у судовому
засіданні доводи та вимоги апеляційної
скарги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача до суду не
прибув. Про час та місце проведення
судового засідання відповідач
повідомлений належним чином.

Заслухавши представників
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, виходячи з
такого.

В судовому засіданні встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
суб'єкт підприємницької діяльності
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрована виконавчим комітетом
Дніпродзержинської міської ради
Дніпропетровської області 07.05.2004 року
та на момент перевірки перебуває на
податковому обліку в Державній
податковій інспекції у м.
Дніпродзержинську.

Державною податковою інспекцією у м.
Дніпродзержинську на підставі п.1 ст.11,
ч.1 ст.11-1 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні»,
відповідно до направлення від 12.07.2010
року № 646, направлення від 26.07.2010 року №
685, виданих Державною податковою
інспекцією у м. Дніпродзержинську та
плану-графіка проведення планових
виїзних перевірок суб'єктів
господарювання за червень 2010 року
проведена документальна планова
виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
валютного та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 за період з
01.01.2009 р. по 31.03.2010р

За результатами перевірки
відповідачем складено акт
№5205/432/17-326/НОМЕР_1 від 11.08.2010 року, яким
встановлені порушення абз.5, п.6 ст.128
Господарського кодексу України
(відсутня Книга обліку доходів та
витрат), ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (із змінами та
доповненнями), внаслідок чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб у сумі 25 500,00 гривень, в
т.ч. за 2009 рік 25 500,00 гривень (згідно
листа №28759/17-340 від 12.08.2010 року про
виправлення недоліків).

На підставі зазначеного акта перевірки
винесено податкове
повідомлення-рішення від 31.08.2010 року №
/0/31229, яким було визначено суму
податкового зобов'язання в розмірі 25
500,00 гривень.

За результатами адміністративного
оскарження названого податкового
повідомлення-рішення скарги позивача
залишено без задоволення та винесено
податкове повідомлення-рішення від
08.10.2010 року №/1/37469 та податкове
повідомлення-рішення №/3 від 10
січня 2011 року.

Як свідчать матеріали справи. під час
перевірки було встановлено, що СПД
ОСОБА_1. включила до складу витрат суму
170 000, 00 грн. (без ПДВ), сплачену ПП ОСОБА_2
(ід. № НОМЕР_2) згідно платіжного
доручення № 18/08/1 від 19.08.2009 р., де
вказано призначення платежу: проплата
за оренду приміщення згідно договору 1
від 10.01.2009 року. При цьому, як зазначено
у акті перевірки, договору оренди та
документів на фактичне отримання
послуг оренди до перевірки надано не
було (т.1,а.с.124). За відсутності названих
документів та внаслідок аналізу
господарської діяльності позивача,
викладеного на стор.9-10 акту перевірки,
податковий орган дійшов висновку про
відсутність реальних операцій з оренди
приміщень.

Не погодившись з висновком податкової,
ОСОБА_1 звернулась з даним позовом.
На обґрунтування позовних вимог
позивачем надано до суду:

- договір оренди №1 від 10.01.2009 року між
приватним підприємцем ОСОБА_1 (орендар)
і приватним підприємцем ОСОБА_2
(орендодавець), яким орендодавець
зобов'язується передати у платне
користування орендареві приміщення,
яке знаходиться в АДРЕСА_1. Сума
договору складає 250 000 гривень. В оренду
надається складське приміщення площею
240 кв.м.. Договір діє з моменту його
підписання до 21.06.2010 року. Приміщення
використовується для зберігання
товару;

- акт приймання-передачі майна по
договору оренди №1 від 10.01.2009 року;

- платіжні доручення від 14.08.2009 року №412
та від 18.08.2009 року №18/08/1, якими ОСОБА_1
перераховано 250 000,00 гривень приватному
підприємцю ОСОБА_3, як оплата за оренду
приміщення;

- акт виконаних робіт від 19.08.2009 року,
згідно передачі приміщення та оплати,
згідно договору.

Суд вважає, що названа вище інформація
на паперових носіях не може вважатися
належним и та достатніми доказами
наявності господарських операцій з
оренди приміщення, виходячи з такого.

Для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. В той же час,
при розгляді справи встановлено
наступне .

Як свідчать пояснення сторін та
матеріали справи, за період, що
перевірявся, суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 здійснювала
діяльність з оптової торгівлі м'ясом та
м'ясопродуктами. Метою використання
приміщення у договорі оренди зазначено
зберігання товару. В той же час, згідно
договору оренди приміщення
передається без технічного оснащення
та інвентаря. Складське приміщення
обладнане спеціальним холодильним
устаткуванням для зберігання м'ясної
продукції за адресою договору
відсутнє, що не спростовується
сторонами. Зазначене вище свідчить про
неможливість зберігання продукції у
літній період.

Як вбачається з наданих до суду
документів, а саме: накладної №24/02-5 від
24.02.2009 року, податкової накладної №24/02-5
від 24.02.2009 року, видаткової накладної
№РН-142 від 17.02.2009 року, податкової
накладної від 17.02.2009 року № 142,
накладної №18/05/1 від 18.05.2009 року,
податкової накладної від 18.05.2009 року
№18/05/1, видаткової накладної №РН-391 від
06.05.2009 року, податкової накладної від
06.05.2009 року № 391, видаткові та податкові
накладні виписані в один день, а отже
продаж та відвантаження товару
здійснювалось в один день про що також
свідчить про відсутність факту
зберігання продукції у зимовий час.
Інших доказів використання приміщення
до суду не надано.

Крім того, слід зазначити наступне.

Відповідно до листа ДПІ у м.
Дніпродзержинську від 22.11.2010 року
№13605/8/25-011 СПД - фізична особа ОСОБА_2,
протягом 2009 року перебував на
спрощеній системі оподаткування та
згідно свідоцтва про сплату єдиного
податку від 01 січня 2009 року Серія
НОМЕР_3 здійснював діяльністьз надання
в оренду приміщень за адресою АДРЕСА_2.
Відповідні записи щодо приміщення за
адресою АДРЕСА_1 у свідоцтві відсутні.
Доказів, що підтверджують право
власності ОСОБА_2 на приміщення,
зазначене як об'єкт оренди, до суду не
надано, як і належних доказів щодо
наявності права розпорядження
приміщенням.

Відповідно до звітів СПД - фізичної
особи ОСОБА_2, оригінали яких були
оглянуті у судовому засіданні, що не
спростовується сторонами, до складу
виручки названою особою була включена
сума у розмірі 100000,00 гривень за ІІІ
квартал 2009 року (в тому числі: за І
квартал 60000,00 гривень; за ІІ квартал 2009
року 72000,00 гривень), сума, перерахована
позивачем згідно платіжних доручень,
склала 250 000,00 гривень та до складу
виручки не включалась. Зміни до
податкової звітності було внесено
ОСОБА_2 лише 30.08.2010р. після завершення
перевірки позивача та встановлення
факту отримання ОСОБА_2 грошових
коштів у сумі250 000,00 гривень.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції погоджуються з висновком
суду першої інстанції стосовно того, що
як під час перевірки, яка проводилась
податковим органом, так і підчас
судового засідання позивач не надав
доказів наявності господарських
операцій з оренди майна.

Розділом ІV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (чинного на
момент виникнення правовідносин)
(надалі Декрет №13-92) визначені
особливості оподаткування доходів від
зайняття підприємницькою діяльністю
та інших доходів.

Відповідно до ст. 13 Декрету №13-92
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з п. 5.1. Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 року №334/94-ВР (чинного на
момент виникнення правовідносин)
(надалі Закону України №334/94-ВР) валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній

Пп. 5.2.1 п.5.1 ст.5 Закону України №334/94-ВР
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99р. №996-XIV
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-яка інформація на паперових
носіях (у тому числі оформлена як
договори, накладні, рахунки, тощо) має
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Водночас за відсутності факту
отримання послуги відповідні суми не
можуть включатися до складу витрат
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

При цьому суд вважає, що установлення
факту недійсності, в тому числі
нікчемності цивільно-правового
правочину, який опосередковує
відповідну господарську операцію, не є
необхідною умовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань платнику податків у разі
якщо буде встановлено відсутність
реального вчинення цієї господарської
операції або відсутність зв'язку між
такою операцією та господарською
діяльністю платника податків.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
від 04.12.1990 року №509-ХІІ завданнями
органів державної податкової служби є:
здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
неподаткових доходів, установлених
законодавством.

Згідно положень статей 4, 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ
(чинного на момент виникнення
правовідносин) податковий орган у
випадку виявлення факту заниження
платником податків податкового
зобов'язання, рівно як і у випадку
виявлення факту завищення платником
податків податкового зобов'язання, в
тому числі і внаслідок декларування
неіснуючого об'єкта оподаткування,
податковий орган зобов'язаний прийняти
відповідне податкове
повідомлення-рішення.

На підставі викладеного вище, оцінивши
докази, які є у справі у їх сукупності
суд дійшов висновку, що первинні
документи бухгалтерського та
податкового обліку, зазначені
позивачем, в даному випадку не
підтверджують факту реального
настання правових наслідків, складені
формально, а тому слід погодитись з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що податкове
повідомлення рішення №/0/31229 від
31.08.2010 року, винесене Державною
податковою інспекцією у
м.Дніпродзержинську та податкові
повідомлення-рішення від 08.10.2010 року
№00026017/1/37469, від 10.01.2011 року №/3
відповідають вимогам чинного
законодавства,що виключає підстави для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що порушення законодавства мали
місце з боку СПД ОСОБА_2, не
спростовують обґрунтованості рішення
суду першої інстанції, оскільки під час
розгляду справи у суді апеляційної
інстанції також знайшли підтвердження
обставини, які свідчать про
відсутність використання позивачем
приміщення, зазначеного у договорі
оренди.

Крім того, слід зазначити, що вимоги
позивача про скасування податкового
повідомлення-рішення про застосування
штрафних санкцій не відповідають
обставинам справи, оскільки податковим
повідомленням-рішенням Державної
податкової інспекції у м.
Дніпродзержинську від 31.08.2010 року №
/0/31229 (від 08.10.2010 року № /1/37469
та від 10.01.2011 року №/3), позивачу
визначено зобов'язання по сплаті
основного боргу.

На підставі вищевикладеного, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення. Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27.03.2012 р. -
без змін.

Керуючись ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Суб`єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
27.03.2012 р. без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення рішення в
повному обсязі відповідно до статті 160
цього Кодексу - з дня складення рішення
в повному обсязі.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова