Справа № 826/6981/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/6981/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06 серпня 2014 року 15 год. 30 хв. № 826/6981/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "Астейс" до Державної виконавчої служби України та управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву та Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, про зобов’язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 22 травня 2014 року надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "Астейс" (далі - позивач, ТОВ виробнича фірма "Астейс") до Державної виконавчої служби України (відділ примусового виконання рішень, державний виконавець Єжов М.В.) (далі - відповідач-1), треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву та Держава Україна, про зобов’язання відповідача-1 виконати рішення Європейського суду з прав людини та застосувати додаткові заходи індивідуального характеру, а саме: відновити настільки, наскільки це можливо, попередній юридичний стан, який позивач мав до порушення Конвенції про захист прав і основних свобод людини, та виконати постанову Господарського суду міста Києва від 03 листопада 2005 року у справі № 30/11, зокрема, шляхом включення Фондом державного майна України в особі Регіонального відділення по місту Києву до переліку об’єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації шляхом викупу, двоповерхової, окремо розташованої будівлі їдальні, загальною площею 1996,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Червонозоряний, 119.

В обґрунтування позову законний представник позивача зазначив, що позов підлягає задоволенню, оскільки неповне виконання відповідачем-1 рішення Європейського суду з прав людини є порушенням норм чинного законодавства та, як наслідок, порушенням прав та законних інтересів позивача.

Ухвалою суду від 26 травня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі, у якій призначено попереднє судове засідання.

Вказану заяву, яка по суті є заявою про уточнення позовних вимог, судом, відповідно до ч. 1 ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Ухвалою суду від 16 червня 2014 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до розгляду колегією суддів відкритому у судовому засіданні.

У судовому засіданні 25 червня 2014 року судом, згідно зі ст. 52 КАС України, до участі у справі як співвідповідача залучено управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач-2).

Ухвалою суду від 25 червня 2014 року у відповідача-2 витребувано засвідчені копії відповідних документів.

У ході судового розгляду справи представники позивача позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримали та просили задовольнити його повністю.

Представники відповідача-1 не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову та доказах на їх обґрунтування, наданих суду у судовому засіданні 04 червня 2014 року.

Представник відповідача-2 у судове засідання 09 липня 2014 року не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач-2 повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

Представники третьої особи-1 заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових поясненнях по суті позову та доказах на їх обґрунтування, наданих суду у судовому засіданні 04 червня 2014 року.

Третя особа-2 (її уповноважений представник) у судове засідання 09 липня 2014 року не прибула, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи вона повідомлена належним чином. При цьому, 08 липня 2014 року до суду через канцелярію від третьої особи-2 надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

Враховуючи викладені обставини та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 09 липня 2014 року судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження, про що відповідача-2 та третю особу-2 повідомлено письмово.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду міста Києва від 03 листопада 2005 року у справі № 30/11 задоволено повністю позовні вимоги ТОВ виробнича фірма "Астейс" до Регіонального відділення про включення орендованого приміщення до переліку об’єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу, а саме зобов’язано Регіональне відділення включити до переліку об’єктів державної власності групи А, які підлягають приватизації шляхом викупу, двоповерхову окремо розташовану будівлю їдальні, загальною площею 1996,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Червонозоряний, 119, ринковою вартістю (за експертною оцінкою експертів ПП "Бізнес-Консалтинг"), 2356818,00 грн., без ПДВ (далі - будівля їдальні).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18 січня 2006 року постанову Господарського суду міста Києва від 03 листопада 2005 року у справі № 30/11 залишено без змін.

Як зазначено у листі відповідача-2 від 02 липня 2014 року № 7378/04-03-28 та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, згідно із даними з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 01 березня 2006 року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби міста Києва, відповідно до ст.ст. 3, 18, 24 Закону України "Про виконавче провадження", відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 08 лютого 2006 року у справі № 30/11 про зобов’язання Регіонального відділення включити до переліку об’єктів державної власності групи А, які підлягають приватизації шляхом викупу, будівлю їдальні.

19 травня 2008 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки державним виконавцем вжито усіх заходів примусового виконання, передбачених ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з актом від 15 березня 2012 року відділу примусового виконання рішень відповідача-2, виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 08 лютого 2006 року у справі № 30/11 знищено за закінченням строків його зберігання.

У ході розгляду справи судом з’ясовано, що постанову Господарського суду міста Києва від 03 листопада 2005 року у справі № 30/11 не виконано.

Зокрема, як зазначено у письмових поясненнях третьої особи-1, які містяться у матеріалах справи, у строки, визначені відповідачем-1, третя особа-1 не мала можливості виконати постанову Господарського суду міста Києва від 03 листопада 2005 року у справі № 30/11, оскільки процес приватизації та включення об’єкта до переліку об’єктів державної власності групи А, які підлягають приватизації шляхом викупу, регулюється Законами України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про державну програму приватизації", а також наказом Фонду державного майна України від 30 липня 1998 року № 1511, яким затверджено Положення про порядок визначення та застосування способів приватизації щодо об’єктів малої приватизації.

Відповідно до норм вище перелічених нормативно-правових актів, включення до переліку об’єктів державної власності групи А, які підлягають приватизації шляхом викупу, відповідних об’єктів є виключною компетенцією Фонду державного майна України, вчинення таких дій третьою особою-1 виходить за межі наданих їй повноважень.

Висновок про вартість спірного майна складено у 2004 році, а згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року № 1891 "Про затвердження Методики оцінки майна", акти оцінки майна, складені для цілей приватизації, дійсні протягом шестимісячного строку.

За переконанням третьої особи-1, у встановлені відповідачем-1 строки неможливо було включити будівлю їдальні до переліку об’єктів державної власності групи А, які підлягають приватизації шляхом викупу, за ціною, зазначеною у виконавчому листі Господарського суду міста Києва від 08 лютого 2006 року у справі № 30/11, оскільки необхідно було провести нову незалежну оцінку майна.

У зв’язку з викладеними обставинами, третя особа-1 звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про роз’яснення змісту резолютивної частини постанови Господарського суду міста Києва від 03 листопада 2005 року у справі № 30/11 з метою подальшого її виконання.

За результатами розгляду вказаної заяви Господарським судом міста Києва прийнято ухвалу від 29 березня 2006 року, відповідно до якої, включення до переліку об'єкта державної власності, що підлягає приватизації шляхом викупу, є виключною компетенцією Фонду державного майна України.

Поряд з цим, після прийняття вказаної ухвали, 29 березня 2006 року Господарським судом міста Києва прийнято ухвалу про виправлення описки, допущеної в ухвалі від 29 березня 2006 року про роз'яснення судового рішення, згідно з якою, включення до переліку об'єкта державної власності, що підлягає приватизації шляхом викупу, відповідних об’єктів є виключною компетенцією Фонду державного майна, його регіональних відділень та представництв у районах і містах, органів приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні, та відбувається шляхом видання відповідного наказу.

На виконання вимоги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби міста Києва від 14 березня 2006 року № 371/1 щодо зобов'язання третьої особи-1 включити до переліку об’єктів державної власності групи А, які підлягають приватизації шляхом викупу, будівлю їдальні, листом від 23 березня 2006 року № 30-03/2313 третя особа-1 направила до Фонду державного майна України пакет документів позивача для розгляду та прийняття рішення щодо включення до вказаного переліку будівлі їдальні.

Листом від 31 березня 2006 року Фондом державного майна України надано відповідь, що пакет документів, наданий позивачем, неповний та містить окремі недоліки, а тому документи повернуто позивачу на доопрацювання.

Викладені обставини, за переконанням представників третьої сооби-1, свідчать про те, що третьою особою-1 вчинено усі передбачені законодавством дії, направлені на виконання постанови Господарського суду міста Києва від 03 листопада 2005 року у справі № 30/11.

Згідно з резолютивною частиною рішення Європейського суду з прав людини, держава зобов’язана сплатити заявнику, у тому числі позивачу, 3000 євро справедливої сатисфакції, які мають бути конвертовані у національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Крім того, держава зобов’язана виконати постанову Господарського суду міста Києва від 03 листопада 2005 року у справі № 30/11, тривале невиконання якої було для позивача підставою для звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно з ч. 1 ст. 8, ст. 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Відшкодування - а) сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача.

У ході розгляду справи судом також з’ясовано, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та не спростовано представниками осіб, які беруть участь у справі, що належне позивачу відшкодування на виконання рішення Європейського суду з прав людини сплачено 04 вересня 2013 року згідно з платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 02 вересня 2013 року № 1500. Позивачу також 21 листопада 2013 року сплачено пеню у розмірі 367,82 грн. на підставі платіжного доручення від 11 жовтня 2013 року № 3897.

Поряд з цим, рішення Європейського суду з прав людини у частині виконання постанови Господарського суду міста Києва від 03 листопада 2005 року у справі № 30/11 на час судового розгляду справи залишається не виконаним. Будь-яких доказів, які б спростували зворотне, представниками осіб, які беруть участь у справі, суду не надано.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 10-12 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини",, виконання Рішення - а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції.

Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

З метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства; б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва.

Контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва.

Орган представництва в рамках здійснення передбаченого ч. 2 цієї статті контролю має право отримувати від органів, які є відповідальними за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, інформацію про хід і наслідки виконання таких заходів, а також вносити Прем'єр-міністрові України подання щодо забезпечення виконання додаткових заходів індивідуального характеру.

Органи, відповідальні за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, зобов'язані: а) невідкладно та у визначений Рішенням та/або чинним законодавством строк виконати додаткові заходи індивідуального характеру; б) надавати інформацію на запити Органу представництва про перебіг і наслідки виконання додаткових заходів індивідуального характеру; в) дієво та без зволікань реагувати на подання Органу представництва; г) про виконання додаткових заходів індивідуального характеру повідомити Орган представництва.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі вище викладених норм та обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "Астейс" до Державної виконавчої служби України та управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву та Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, про зобов’язання вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). У зв’язку з тим, що представниками позивача не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ними судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Поряд з цим, виходячи із фактичних обставин справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для прийняття окремої ухвали щодо злочинних, на думку представників позивача, дій співробітників відповідача-1, а тому вимоги позивача у цій частині підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

Копії постанови направити сторонам та третім особам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда