Справа № 2а-27492/10/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Київ К/9991/24251/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Карася О.В.
(головуючого), Голубєвої Г.К., Рибченка
А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 18.01.2011 та
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30.03.2011 по
справі № 2а-27492/10/0570

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової
інспекції у Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя Донецької області

про визнання недійсним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємцем до суду оскаржено рішення
від 13.10.2010 № , яким позивачеві
державним податковим органом
донараховано фінансові санкції у сумі 1
733,00 грн. за порушення вимог Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг". Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням з боку відповідача
процедури проведення перевірки, а
відтак, на думку позивача, рішення
прийняте за наслідками такої перевірки
є неправомірним.

Постановою суду першої інстанції
позовні вимоги задоволено частково:
оспорюване рішення скасовано в частині
визначення позивачеві фінансових
санкцій у сумі 375,00 грн. за непроведення
розрахункової операції на повну суми
покупки через реєстратор
розрахункових операцій (ділі - РРО) та у
сумі 1 018,00 грн. за реалізацію товару без
підтверджуючих документів на його
придбання, в іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Апеляційний адміністративний суд
постановою скасував судове рішення
першої інстанції та ухвалив нове
рішення, яким позовні вимоги
Підприємця задовольнив в частині
скасування застосованих до позивача
фінансових санкцій згідно
оспорюваного рішення у сумі 375,00 грн. за
непроведення розрахункової операції
на повну суми покупки через РРО, в решті
позовних вимог відмовив.

Не погодившись із судовими рішеннями,
позивач до Вищого адміністративного
суду України подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати. При цьому вказується на ті ж
підстави, що і у позовній заяві. Щодо
суті виявлених порушень Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", дотримання якого
контролюється органом державної
податкової служби, то на думку
позивача, для осіб, до яких відноситься
він, - Фізична особа - підприємець,
законодавством не встановлено порядку
обліку товарів за місцем реалізації та
зберігання, тому нарахування
фінансових санкцій за реалізацію
товару без підтверджуючих документів
на його придбання є неправомірним.
Також позивач спростовує висновки
державного податкового органу щодо
проведення Підприємцем розрахункових
операцій без застосування РРО, які
стали підставою для застосування до
позивача фінансових санкцій, суму яких
у розмірі 375,00 грн. між іншим було
скасовано судом.

У поданих запереченнях на скаргу
відповідач просить її відхилити з
мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведено
позапланову перевірку господарської
одиниці - магазину позивача щодо
дотримання господарюючим суб'єктом
порядку проведення розрахунків за
товар (послуги), вимог з регулювання
обігу готівки, наявності торгових
патентів і ліцензій. За підсумками
вказаної перевірки складено акт від
29.09.2010, в якому зазначено про ряд
допущених з боку позивача порушень
Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", а саме пунктів 1, 9, 12 ст. 3, ст. 6,
що полягало у проведенні позивачем
розрахункових операцій без
застосування РРО на повну суму покупки
у розмірі 75,00 грн., реалізації товару,
який не обліковано у встановленому
порядку, та відсутності щоденного
друкування Z- звіту та забезпечення їх у
книзі обліку розрахункових операцій.

На підставі зазначеного акту перевірки
податковим органом було ухвалено
оскаржуване рішення.

Вирішуючи спір, суд першої та
апеляційної інстанцій дійшли
обопільної згоди щодо відхилення
доводів позивача про порушення
державним податковим органом порядку
проведення перевірки як підстави для
скасування оспорюваного рішення, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Так, планові, і позапланові перевірки
РРО, що проводяться податковими
органами, для цілей Закону України від
04.12.1990 № 509-XII "Про державну податкову
службу в Україні" вважаються
позаплановими (про що прямо
означається в ч. 7 ст. 111 Закону № 509-XII).

Це, у свою чергу, означає, що на такі (як
планові, так і позапланові) перевірки
поширюються "процедурні" правила
проведення позапланових перевірок,
передбачені ст. 11 Закону № 509-XII. Тому,
посадові особи податкового органу
мають право приступити до проведення
як планових, так і позапланових
перевірок РРО за умови надання суб'єкту
господарювання під розпис: направлення
на перевірку та копії наказу керівника
податкового органу про проведення
перевірки. При цьому обидва документи
має бути оформлено відповідно до вимог,
установлених ст. 112 Закону № 509-XII.

У разі невиконання працівником
податкового органу зазначених вимог
Закону платник податків має право не
допустити працівника до проведення
цієї перевірки. Тобто, саме на етапі
допуску до перевірки платник податків
може реалізувати своє право на захист
від безпідставного та
необґрунтованого здійснення
податкового контролю щодо себе. Якщо ж
допуск до проведення перевірки
відбувся, в подальшому предметом
розгляду в суді має бути лише суть
виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється органом державної
податкової служби.

Крім того, судами було встановлено, що
відповідач мав законодавчо
обґрунтовані підстави для проведення
перевірки. Співробітникам органу
податкової служби були видані
направлення на перевірку, які
підтверджують, що орган державної
податкової служби уповноважує
конкретних інспекторів на здійснення
перевірки позивача. Дані направлення
були пред'явлені позивачу, про що
свідчить підпис позивача у
направленні, та працівники податкового
органу були допущені до проведення
перевірки, про що свідчить запис у акті
перевірки про факт надання журналу
реєстрації перевірок контролюючих
органів.

Стосовно вирішення спору по суті
виявлених порушень Закону від 06.07.1995 №
265/95-ВР, що полягало у реалізації товару,
який не обліковано у встановленому
порядку, суд апеляційної інстанції,
відмовляючи у позові виходив з того, що
позивачем, який є фізичною особою -
підприємцем на загальній системі
оподаткування, ні під час перевірки, ні
під час судового розгляд у не було
надано книги обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи - підприємці
(ф. № 10), та документів на товар за
місцем його реалізації.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України
від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій формі при продажу товарів у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, зобов'язані:
вести у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 зазначеного Закону
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідальність фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності за
порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону №
265/95-ВР встановлена ст. 21 зазначеного
Закону, якою обумовлено, що фінансова
санкція застосовується до суб'єктів
підприємницької діяльності, які не
ведуть або ведуть з порушенням
встановленого порядку облік товарів за
місцем реалізації та зберігання, у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

На законодавчому рівні порядок обліку
товарних запасів встановлено виключно
для юридичних осіб, оскільки
відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України
від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством.

В свою чергу фізичні ж особи - суб'єкти
підприємницької діяльності ведуть
Книгу обліку доходів і витрат, форма
якої визначена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12, а
порядок ведення - у листі ДПАУ від 05.11.1997
№ 17-0117/10-8886 - через відсутність у
зазначеній Інструкції положень
стосовно правил заповнення Книги, та
Порядком ведення книги обліку доходів
і витрат, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №
1269 відповідно до ст. 9 Закону № 265/95-ВР.

Разом з тим слід зазначити, що лист
податкової інспекції носить лише
роз'яснювальний, інформаційний
характер та не має сили нормативно -
правого акта. Приписами Порядку
ведення книги обліку доходів і витрат,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1269 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), не визначено:
які витрати повинні бути відображені в
книзі обліку доходів та витрат, чи
повинні понесені витрати
підтверджуватися первинними
документами, всі витрати повинні бути
відображені або тільки ті, які
безпосередньо пов'язані з отриманням
цих доходів.А книга обліку доходів і
витрат, форма якої визначена
Інструкцією про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженою наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.1993 № 12, містить наступні
розділи: 1 - період обліку; 2 - кількість
виготовленої продукції (наданих
послуг); 3 - витрати на виробництво
продукції, придбання товару; 4 -
кількість проданої продукції (наданих
послуг); 5 - ціна продажу продукції
(послуг); 6 - сума виручки (доходу); 7 -
чистий доход. Крім того, відповідно до
п. 13 Інструкції № 12 сукупний чистий
дохід це загальний оподатковуваний
дохід, різниця між валовим доходом
(виручкою у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами у
відсотках до валового доходу,
наведеними в додатку № 6 до цієї
Інструкції.

Таким чином, книга обліку доходів і
витрат призначена виключно для обліку
доходів та витрат суб'єктів
підприємницької діяльності - фізичних
осіб, оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва, та не
передбачає обліку товарних запасів.

Отже, аналіз наведених вище норм вказує
на обов'язок суб'єктів підприємницької
діяльності вести облік товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації, проте чітко не визначає
самого порядку ведення такого обліку.
Виключення становить лише для фізичних
осіб - підприємців, які здійснюють
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва".

До документів, що є підставою для
оприбуткування товару, як правило,
належать накладні, податкові накладні
та товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для
оприбуткування товарів із внесенням до
облікових бухгалтерських реєстрів та
підтвердження права власності на них.

Аналізуючи наведені вище норми, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що незважаючи на те, що для
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності
законодавчо чітко не визначено порядку
ведення обліку товарних запасів на
складах та/або за місцем їх реалізації,
проте мати первинні документи на товар
такі підприємці повинні.

Із зазначеного вбачається, що суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
правомірність накладення на позивача
фінансових санкцій згідно
оспорюваного рішення у розмірі 1 018,00
грн. за порушення п. 12 ст. 3 Закону №
265/95-ВР.

Також, враховуючи вимоги п. 9 ст. 3 Закону
№ 265/95-ВР, згідно яких суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, зобов'язані
щоденно друкувати на РРО фіскальні
звітні чеки і забезпечувати їх
зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій, та
неспростовність позивачем належними
та допустимими доказами факту
відсутності щоденного друкування Z-
звіту та забезпечення їх у книзі обліку
розрахункових операцій, зафіксованого
актом перевірки, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано визнав
правомірність застосованих до
позивача фінансових санкцій у розмірі
340,00 грн. згідно п. 4 ст. 17 Закону № 265/95-ВР.

Водночас, факт допущеного позивачем
правопорушення, яке полягало у
проведенні розрахункових операцій без
застосування РРО та видачі
розрахункового документа на повну суму
покупки у розмірі 75,00 грн., спростовано
наявністю фіскального чеку від 29.09.2010,
роздрукованого 29.09.2010 о 14:59 год. до
початку перевірки (згідно акту
перевірки остання була розпочата 29.09.201
о 15:27 год.) та поясненнями продавця,
наданих під час перевірки, згідно яких
затримка у видачі чеку одразу виникла
через заміну стрічки, яка закінчилась.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскарженого рішення в
часині визначення фінансових санкцій у
сумі 340,00 грн.

За таких обставин переглянуте судове
рішення апеляційної інстанції у справі
відповідає приписам чинного
законодавства, а доводи касаційної
скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30.03.2011 по
справі № 2а-27492/10/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко