Справа № 822/2640/14
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/2640/14
Головуючий у 1-й інстанції: Польовий
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Граб Л.С. Смілянця Е. С.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Чайки С.В.,
Шостацької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_5 до Головного управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Хмельницькій
області про стягнення недорахованої
та невиплаченої частини одноразової
грошової допомоги та компенсації за
невикористану відпустку в сумі 11 894,50
грн , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом , в
якому просив стягнути недораховану та
невиплачену частину одноразової
грошової допомоги в сумі 6 394,50 грн., а
також стягнути не нараховану та
невиплачену компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 5 500
грн.

Відповідно до постанови Хмельницького
окружного адміністративного суду від
03.07.2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вказаною постановою
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою задовольнити позов.

Представник позивача в судовому
засідання вимоги апеляційної скарги
підтримав в повному обсязі, просив їх
задовольнити.

Представники відповідача у судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково, а постанова
суду першої інстанції скасуванню,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцї,
наказом Головного управління ДСУ з
надзвичайних ситуацій у Хмельницькій
області № 300 від 20.05.2014 року старшого
сержанта служби цивільного захисту
ОСОБА_5, пожежного-рятувальника 28
державного пожежно-рятувального поста
11 державної пожежно-рятувальної
частини Головного управління ДСУ з
надзвичайних ситуацій у Хмельницькій
області, звільнено із служби в запас
збройних сил шляхом дострокового
розірвання контракту на підставі п. 176
(за станом здоров'я) Положення про
порядок проходження служби цивільного
захисту особами рядового і
начальницького складу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 593 від 11.07.2013 року.

Належні позивачу при звільненні кошти
відповідачем перераховано на його
банківський рахунок 20.05.2014 року в
розмірі 2 076,08 грн. та 23.05.2014 року в
розмірі 17 111,53 грн., що підтверджується
банківськими виписками.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
виплата позивачу належних до сплати
коштів при звільненні відбулась у
порядку та розмірах, передбачених
діючим законодавством, позовні вимоги
є безпідставними та необґрунтованими.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції не погоджується, виходячи з
наступного.

У разі звільнення з військової служби
за віком, у зв'язку із скороченням
штатів або проведенням організаційних
заходів, закінченням строку контракту,
у зв'язку з безпосереднім
підпорядкуванням близькій особі,
систематичним невиконанням умов
контракту командуванням, а також у
зв'язку з настанням особливого періоду
та небажанням продовжувати військову
службу військовослужбовцем-жінкою, яка
має дитину (дітей) віком до 18 років,
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби виплачується за
наявності вислуги 10 років і більше -
абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей".

Так, відповідно до абз. 6 п. 2 ст. 15 Закону
України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей", абз. 7 п. 10 постанови Кабінету
Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року
«Про порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» особам
рядового і начальницького складу, які
звільняються із служби повторно,
одноразова грошова допомога
виплачується за період їх календарної
служби з дня останнього зарахування на
службу без урахування періоду
попередньої служби, за винятком тих
осіб, що при попередньому звільненні не
набули право на отримання такої
допомоги.

Однак, на 03.12.2002 року позивач
звільнявся, як працівник і мав трудовий
стаж 6 років 1 місяць 18 днів (згідно
записів у трудовій книжці, робота у
Вовковинецькій ППЧ-31 за період з 15.10.1996
року по 03.12.2002 року) та час строкової
служби в рядах армії України - 1 рік 11
місяців 10 днів (згідно записів у
трудовій книжці, період з 16.12.1991 року по
26.11.1993 року), що згідно діючого
законодавства в той момент не надавало
позивачу права на одержання
одноразової грошової допомоги,
оскільки остання виплачувалася
військовослужбовцям, які звільняються
зі служби у зв'язку із скороченням
штатів або проведенням організаційних
заходів, за наявності 10 і більше повних
календарних років служби.

Отже, законодавством не передбачено
обов'язково наявність безперервного
стажу служби для отримання вказаної
одноразової допомоги, а є лише
застереження щодо не набуття права на
таку при попередньому звільненні зі
служби.

Таким чином, зважаючи на те, що при
попередньому звільненні позивач не
набув права на отримання одноразової
грошової допомоги, йому така допомога
має бути виплачена виходячи із
розрахунку вислуги років, а саме: час
строкової служби в рядах армії України
за період з 16.12.1991 року по 26.11.1993 року;
час роботи у Вовковинецькій ППЧ-31 за
період з 15.10.1996 року по 03.12.2002 року; час
служби в МНС, ДСНС, органах та
підрозділах цивільного захисту за
період з 02.04.2003 року по 20.05.2014 року, що
сумарно складає 19 років 02 місяці 19 днів,
а не лише час служби в рядах армії
України за період з 16.12.1991 року по 26.11.1993
року та служба в МНС, ДСНС, органах та
підрозділах цивільного захисту за
період з 02.04.2003 року по 20.05.2014 року, що
становить 13 років 28 днів.

Крім цього, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що
компенсація за невикористані дні
відпусток минулих років не передбачена
діючим законодавством, оскільки це
суперечить ч. 25 ст. 129 Кодексу
цивільного захисту України, відповідно
до якої у рік звільнення зазначених у
частинах двадцять третій, двадцять
четвертій цієї статті осіб рядового та
начальницького складу цивільного
захисту із служби у разі
невикористання ними щорічної основної
або додаткової відпустки їм
виплачується грошова компенсація за
всі невикористані дні щорічної
основної відпустки, а також дні
додаткової відпустки та ч. 1 ст. 83 КЗпП,
згідно якої у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі не використані ним
дні щорічної відпустки, а також
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей.

Разом з тим, ст. 45 Конституції України
гарантує кожному хто працює право
надання оплачуваної щорічної
відпустки. Крім того, виплата
компенсації за невикористану
відпустку за своєю суттю є відповідною
гарантією з боку держави, яка визнає за
особою право одержати грошову
винагороду замість належних їй днів
відпочинку, які не були використані.

Також, судом першої інстанції не було
взято до уваги, що при звільненні 16.07.2012
року позивачеві грошова компенсація за
невикористану щорічну основну
відпустку за 2012 рік не була виплачена.
Надалі з 16.07.2012 року по 14.03.2014 року
позивач перебував у вимушеному
невиконанні службових обов'язків у
зв'язку із незаконним звільненням та
те, що 19.03.2014 року позивач був
відкликаний з щорічної основної
відпустки, що в сукупності незалежних
від позивача обставин фактично
унеможливило використання усіх
належних днів щорічної основної
відпустки за 2012 та 2013 роки.

Водночас, додана до матеріалів справи
відповідачем копія листа бесіди, який
не містить жодного підпису свідчить
про єдине, що фактично така подія як
бесіда при звільненні
військовослужбовця зі служби не
відбулася.

В свою чергу, колегія суддів зазначає,
що позивачем помилково обрано спосіб
захисту своїх прав шляхом проведення
стягнення з відповідача недорахованої
та невиплаченої частини одноразової
грошової допомоги та компенсації.

Колегія суддів вважає, що таким
способом, який відповідає вимогам
чинного законодавства є зобов'язання
відповідача здійснити нарахування та
виплату позивачу одноразової грошової
допомоги та компенсації за
невикористанні дні відпустки.

Окрім цього, вимога позивача про
стягнення з відповідача недорахованої
та невиплаченої частини одноразової
грошової допомоги та компенсації в
певній сумі не підлягає задоволенню,
оскільки нарахування допомоги та
компенсацій не входить до компетенції
суду.

Згідно з положеннями частини другої
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції не дав
належної оцінки вказаним обставинам та
зібраним по справі доказам, не
правильно застосував норми
матеріального права, у зв'язку із чим,
ухвалив рішення, яке підлягає
скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2014
року, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити
частково.

Зобов'язати Головне управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Хмельницькій
області нарахувати та виплатити ОСОБА_5
недораховану та невиплачену частину
одноразової грошової допомоги за шість
повних календарних років служби, а
також не нараховану та не виплачену
компенсацію за невикористану
відпустку за 2012 рік в кількості 40 діб та
за 2013 рік в кількості 38 діб.

У задоволенні решти частини позову -
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "15" серпня 2014 р.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Граб Л.С.

Смілянець Е. С.