Справа № 826/9368/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 826/9368/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомПриватного акціонерного
товариства «СОЛДІ І КО»доВиконавчої
дирекції Київського міського
відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатностіпро визнання дій
протиправними, скасування рішення №63-П
від 12.06.2014 та зобов'язання вчинити
Приватне акціонерне товариство «СОЛДІ
І КО» (надалі - позивач) звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Виконавчої дирекції Київського
міського відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності (надалі - відповідач), в
якому просить суд: скасувати рішення
про повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності від
12.06.2014 №63-П; визнати протиправними дії
Виконавчої дирекції Київського
міського відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності щодо не прийняття до
зарахування витрат на оплату путівки
на санаторно-курортне лікування №111753 у
протиправними дії Виконавчої дирекції
Київського міського відділення фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності щодо накладення
штрафу внаслідок не прийняття до
зарахування витрат на оплату путівки
на санаторно-курортне лікування №111753 у
розмірі 5046,30 грн.; зобов'язати Виконавчу
дирекцію Київського міського
відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності прийняти до
зарахування витрати на оплату путівки
на санаторно-курортне лікування №111753 у
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04.07.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№826/9368/14, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при
винесенні спірного рішення
відповідачем застосовано правову
норму, що не підлягала застосуванню до
спірних правовідносин, оскільки
працівнику позивача була виділена
путівка на санаторно-курортне
лікування для лікування дорослого та
дитини на підставі п. 4.7 Порядку
отримання застрахованими особами і
членами їх сімей санаторно-курортного
лікування, що сплачується за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
затвердженого Постановою правління
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності №12
від 25.02.2009 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.04.2009 за
№ 339/16355 (надалі - Порядок №12), а не для їх
спільного лікування в порядку,
встановленому п. 4.9 цього Порядку.

Викладене, на думку позивача, є
підставою для скасування рішення в
частині, що прийнята на основі не вірно
застосованої норми.

Представник позивача в судовому
засіданні 24.07.2014 позов підтримала з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні 24.07.2014
проти задоволення позову заперечував,
посилаючись на те, що оскаржуване
рішення прийнято ним у відповідності
до вимог чинного законодавства, у
зв'язку з чим відсутні законні підстави
для їх скасування. Відповідач вважає
невірним твердження позивача про те, що
лікування за путівкою №111753 надавалось
дитині та дорослому, а не на спільне
лікування, що підтверджується
довідками 070/о ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в яких
зазначено однаковий профіль
захворювання та довідками Центру
медичної реабілітації та санаторного
лікування «Крим», виданими на ім'я
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що вони
знаходились на лікуванні в центрі
«Крим».

У судовому засіданні 24.07.2014
представниками сторін подано
клопотання про розгляд справи у
письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України Особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Враховуючи наведене, у судовому
засіданні 24.07.2014 суд ухвалив про
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши думку
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

У період з 22.05.2014 по 26.05.2014 відповідачем
проведена перевірка документальна
планова перевірка позивача по коштах
Фонду за період з 01.04.2013 по 31.03.2014, за
результатами якої складено акт № 66
перевірки по коштах Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності від 26.05.2014 та
встановлено наступне:

- в порушення ч. 2 ст. 53 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
№2240-ІІІ від 18.01.2001 (надалі - Закон
№2240-ІІІ) та п. 20 Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення) для розрахунку
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1266 від 26.09.2011
(надалі - Порядок №1266) була надлишково
сплачена допомога по тимчасовій
непрацездатності по лікарняним
листкам за рахунок коштів Фонду в
розмірі 1036,32 грн.;

- в порушення ч. 2 ст. 53 Закону №2240-ІІІ та
п. 7 Порядку №1266 була надмірно сплачена
допомога по вагітності та пологах за
рахунок коштів Фонду в розмірі 2879,75
грн., оскільки для розрахунку
середньоденної заробітної плати сума
нарахувань за час відпустки не була
розділена пропорційно часу, що
припадав на дні відпустки у
відповідному місяці;

- в порушення ст. 47 Закону №2240-ІІІ та п.
4.9 Порядку №12 за рахунок коштів Фонду
була виділена путівка для лікування
дитини та дорослого, але дитині не
виповнилось 4 роки, через що вартість
путівки, виданої з порушенням
законодавства становить 10092,60 грн.

12.06.2014 відповідачем винесено рішення
№63-П про повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності,
яким за порушення п.3 ч.2 ст. 27, ст. 47, ч.2
ст. 53 Закону №2240-ІІІ, п.п. 7, 20 Порядку
№1266, п. 4.9 Порядку №12 визначено
загальну суму страхових коштів, які
підлягають поверненню в розмірі 21013,01
грн., з яких: сума неправомірно
витрачених коштів у розмірі 14008,67 грн.
та штраф у розмірі 50% неправильно
витрачених страхових коштів та/або
вартість наданих соціальних послуг у
розмірі 7004,34 грн. Сума коштів, яка
підлягає поверненню за порушення п. 4.1.,
4.2. та п. 4.9. Порядку №12 становить 12723,00
грн., з яких: сума неправомірно
витрачених коштів у розмірі 8482,00 грн.;
штраф у розмірі 50% неправильно
витрачених страхових коштів та/або
вартість наданих соціальних послуг у
розмірі 4241,00 грн.

27.06.2014 позивач повернув Фонду не
прийняті до зарахування кошти згідно
рішення №63-П від 12.06.2014 в сумі 3916,07 грн.
(1036,32 грн. + 2879,75 грн.) та сплатив
фінансові санкції (штраф) за порушення
порядку використання коштів Фонду в
сумі 1958,04 грн.).

Вважаючи рішення відповідача №63-П від
12.06.2014 протиправним в частині не
прийняття до зарахування витрат на
оплату путівки на санаторно-курортне
лікування №111753 у розмірі 10092,60 грн. та
нарахування штрафу на суму витрат в
розмірі 5046,30 грн., позивач звернувся до
суду із вимогою про його скасування та
визнання неправомірним.

Розглядаючи в оскаржуваній частині
спірне рішення, суд виходить з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
працівник позивача -
бухгалтер-спеціаліст 2-ї категорії
ОСОБА_3, звернулась до Комісії по
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням
(надалі - комісія) із заявою від 03.01.2013
про виділення путівки на
санаторно-курортне лікування дитини
(ОСОБА_4) та дорослого по профілю
захворювання органів дихання, у період
з 01.07.2013 по 01.102013.

На підтвердження наявності
захворювання органів дихання комісії
було подано медичні довідки форми N070/о
для одержання путівки на
санаторно-курортне лікування
№2158/1168.14/702 від 11.09.2013, видану ОСОБА_3, та
№68 від 11.09.2013, видану ОСОБА_4. Згідно
медичної довідки №68 від 11.09.2013 ОСОБА_4
народився ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно протоколу засідання комісії із
соціального страхування №104 від 18.09.2013
позивача, ОСОБА_3, на підставі її заяви
від 03.01.2013 та довідок від 11.09.2013,
виділено путівку №111753, терміном дії з
23.09.2013 по 13.10.2013, для лікування дитини та
дорослого з оплатою 10% вартості у Центр
медичної реабілітації та санаторного
лікування «КРИМ» Міністерства оборони
України.

При цьому у вказаній путівці №111753
зазначено ОСОБА_3, мама- 1984 р.н., ОСОБА_4,
син-2010 р.н. та на ній проставлено
відбиток печатки «дитина у супроводі
дорослого».

19.09.2013 ОСОБА_3 внесла до каси позивача 10%
від вартості путівки - 1121,40 грн., що
підтверджується копією квитанції до
прибуткового касового ордеру №000202 від
19.09.2013.

На підтвердження дійсного перебування
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у Центрі медичної
реабілітації та санаторного лікування
«КРИМ» по путівці №111753, в матеріалах
справи наявні довідки №№730/14600, 731/14601
від 13.10.2013.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 20 Закону №2240-III
передбачено, що кошти
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
спрямовуються на фінансування
санаторно-курортного лікування та
оздоровлення застрахованих осіб і
членів їх сімей, позашкільне
обслуговування, у тому числі придбання
дитячих новорічних подарунків.

Відповідно до ст. 47 Закону №2240-III для
забезпечення відновлення здоров'я
застрахована особа та члени її сім'ї (а
також особа, яка навчається у вищому
навчальному закладі) мають право на
отримання санаторно-курортного
лікування, оздоровлення в
спеціалізованих оздоровчих закладах (у
тому числі дитячих) у межах асигнувань,
установлених бюджетом Фонду на
зазначені цілі, та в порядку і на
умовах, визначених правлінням Фонду.
Надання послуг застрахованим особам,
пов'язаних із санаторно-курортним
лікуванням, здійснюється за наявності
медичних показань. Обсяг коштів для
забезпечення оздоровчих заходів
визначається бюджетом Фонду.

Умови отримання застрахованими
особами і членами їх сімей
санаторно-курортного лікування, що
сплачується за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, врегульовано
Порядком №12.

Згідно п.4.1 Порядку №12 (в редакції, що
діяла як на момент подання заяви до
комісії, так і на момент прийняття
рішення про виділення путівки) рішення
про виділення путівки застрахованій
особі приймає комісія (уповноважений)
із соціального страхування
підприємства, установи, організації із
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням
(далі - комісія (уповноважений) із
соціального страхування), на підставі
особистої заяви та довідки для
одержання путівки (форма N 070/о,
затверджена наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 14 лютого
2012 року N 110 «Про затвердження форм
первинної облікової документації та
інструкцій щодо їх заповнення, що
використовуються у закладах охорони
здоров'я незалежно від форми власності
та підпорядкування», зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 28 квітня
2012 року за N 661/20974) (далі - медична
довідка).

Відповідно до приписів п.4.7 Порядку №12
(в редакції, що діяла на момент
виділення путівки) комісією
(уповноваженим) із соціального
страхування приймається рішення про
виділення путівки одному із
застрахованих батьків (матері або
батькові) або застрахованій особі -
законному представнику для лікування
дитини та дорослого за наявності
медичних показань на
санаторно-курортне лікування з
частковою оплатою в розмірі 10
відсотків її вартості, а для лікування
двох дітей та дорослого - безкоштовно
на підставі заяви застрахованої особи
та медичних довідок для дорослого та
дитини.

Згідно п.4.8 Порядку №12 (в редакції, що
діяла на момент виділення путівки)
комісією (уповноваженим) із
соціального страхування приймається
рішення про виділення путівки одному
із застрахованих батьків (матері або
батькові) або застрахованій особі -
законному представнику для
самостійного лікування дитини, яка є
членом сім'ї застрахованої особи, у
санаторно-курортному закладі для дітей
за наявності у дитини медичних
показань на санаторно-курортне
лікування з частковою оплатою в
розмірі 10 відсотків вартості путівки
на підставі заяви застрахованої особи
та медичної довідки для дитини.

За змістом п.4.9 Порядку №12 комісією
(уповноваженим) із соціального
страхування приймається рішення про
виділення путівки (путівок) згідно з
медичними показаннями для спільного
санаторно-курортного лікування
чоловіка, дружини, які працюють на
цьому підприємстві та перебувають у
шлюбі, або їх дітей віком від 4 до 18
років, у тому числі для члена сім'ї
(дружини або чоловіка), який працює на
іншому підприємстві і є застрахованою
особою, та члена сім'ї, який навчається
у вищому навчальному закладі з денною
формою навчання. Путівка члену сім'ї,
який працює на іншому підприємстві
(навчається у вищому навчальному
закладі з денною формою навчання),
видається за умови надання довідки з
місця його основної роботи (навчання)
про те, що він не користувався цією
соціальною послугою протягом
календарного року. При визначенні
часткової оплати за путівку, що
виділяється члену сім'ї, комісія
(уповноважений) із соціального
страхування керується пунктами 4.5 та 4.6
цього Порядку.

Аналізуючи зміст викладених норм, суд
вважає за необхідне наголосити на тому,
що п. 4.7 Порядку №12 (в редакції, що діяла
на момент виділення путівки)
врегульовано умови видачі путівки
одному із застрахованих батьків
(матері або батькові) для лікування:
дитини та дорослого - з частковою
оплатою в розмірі 10% її вартості; а двох
дітей та дорослого - безкоштовно.

Пунктом 4.8 Порядку №12 (в редакції, що
діяла на момент виділення путівки)
врегульовано умови видачі путівки
одному із застрахованих батьків
(матері або батькові) для самостійного
лікування дитини, яка є членом сім'ї
застрахованої особи, у
санаторно-курортному закладі для дітей
- з частковою оплатою в розмірі 10% її
вартості.

А п. 4.9 Порядку №12 (не змінювався з
моменту набрання чинності цього
Порядку) встановлено умови, які надають
право спільного лікування разом із
застрахованою особою, та визначено
коло осіб, що мають право на отримання
такої соціальної послуги, серед яких
діти віком від 4 до 18 років - з частковою
оплатою путівки, встановленою п.п. 4.5 та
4.6 цього Порядку. Тобто, в двомісний
номер - з частковою оплатою в розмірі 20 %
вартості; в одномісний номер - з
частковою оплатою в розмірі 50 %
вартості; для осіб, які навчаються у
вищому навчальному закладі з денною
формою навчання, та учням
професійно-технічного навчального
закладу путівки до
санаторію-профілакторію - з частковою
оплатою в розмірі 10 % вартості;
студентам-сиротам або позбавленим
батьківського піклування та
учням-сиротам або позбавленим
батьківського піклування - безкоштовно
за умови часткового фінансування
санаторію-профілакторію за рахунок
коштів Фонду.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що, по-перше, кожен з
наведених пунктів Порядку №12, окремо
регламентує незалежно різні один від
одного випадки для отримання путівки,
наявність кожного з яких зумовлює і
різний розмір часткової оплати
путівки. З огляду на це, дитячий віковий
ценз, встановлений п.4.9 цього Порядку не
підлягає поширенню на п.п. 4.7,4.8 Порядку
№12, які, в свою чергу, не містять
вікового цензу для дитини.

По-друге, у п. 4.9 Порядку №12 при
визначенні кола осіб, які мають право
на отримання путівки (путівок) для
спільного санаторно-курортного
лікування разом із застрахованою
особою вживається розділовий
сполучник «або», що має семантичний
відтінок протиставлення та означає
взаємовиключний вибір з кількох
елементів - «одна складова (умова) з
двох можливих», тобто відсутня
можливість їх застосування одночасно.

У даному контексті такими умовами є: 1)
чоловік та дружина, які працюють на
цьому підприємстві та перебувають у
шлюбі; 2) їх діти віком від 4 до 18 років, у
тому числі член сім'ї (дружини або
чоловіка), який працює на іншому
підприємстві і є застрахованою особою,
та член сім'ї, який навчається у вищому
навчальному закладі з денною формою
навчання.

Відтак, підсумовуючи викладене, є
підстави для висновку, що п. 4.9 Порядку
№12 передбачає можливість виділення
окремої путівки (путівок) для спільного
санаторно-курортного лікування, або
чоловіку та дружині з одного
підприємства, або дітям віком від 4 до 18
років, члену сім'ї, який працює на
іншому підприємстві та який навчається
у вищому навчальному закладі з денною
формою навчання.

Оскільки ОСОБА_3 отримувала одну
путівку для себе та її дитини на
підприємстві, в якому працює, суд
приходить до висновку, що п. 4.9 Порядку
№12 не підлягав застосуванню комісією
із соціального страхування, і
відповідно комісія із соціального
страхування, приймаючи рішення про
виділення путівки на підставі п. 4.7
Порядку №12, діяла у відповідності до
вимог законодавства, навіть враховуючи
те, що дитині не виповнилось 4 роки,
оскільки цим пунктом не встановлено
обмежень вікового цензу.

З огляду на викладене, твердження
відповідача про те, що до спірних
правовідносин слід застосовувати п. 4.9
Порядку №12 є необґрунтованими та
такими, що невірно тлумачать норми
права, у зв'язку з чим винесене на
підставі такого висновку рішення також
не ґрунтується на вимогах закону та
підлягає скасуванню в цій частині.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
скасування рішення відповідача від
12.06.2014 №63-П саме в частині не прийняття
до зарахування витрат на оплату
путівки на санаторно-курортне
лікування №111753 у розмірі 10092,60 грн. та у
частині нарахування штрафу на суму
витрат в розмірі 5046,30 грн.

Оскільки в інший частині вказане
рішення відповідача позивачем не
оскаржується, підстави для задоволення
позовних вимог про скасування в цілому
рішення від 12.06.2014 №63-П у суду відсутні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд при вирішенні даного спору, з
огляду на встановлені судом обставини,
враховуючи зміст частини 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, дійшов висновку, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду доказів
правомірності у вказаній частині
оспорюваного рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що
задоволення позовних вимог про
визнання протиправними дії
відповідача щодо не прийняття до
зарахування витрат на оплату путівки
на санаторно-курортне лікування №111753 у
розмірі 10092,60 грн. та визнання
протиправними дії відповідача щодо
накладення штрафу внаслідок не
прийняття до зарахування витрат на
оплату путівки на санаторно-курортне
лікування №111753 у розмірі 5046,30 грн. не
призведе до поновлення порушеного
права позивача у визначений ним спосіб,
оскільки такі дії відповідача не є
юридично значимими для позивача з
огляду на прийняття оскаржуваного
рішення.

Достатнім для повного захисту прав,
свобод та інтересів позивача та
відновлення його порушеного права є
скасування незаконного рішення.

В частині позовних вимог про
зобов'язання Виконавчої дирекції
Київського міського відділення фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності прийняти до
зарахування витрати на оплату путівки
на санаторно-курортне лікування №111753 у
розмірі 10092,60 грн., суд зазначає, що
вказані дії є дискреційними
повноваженнями відповідача.

Частиною другою статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення даної позовної вимоги
шляхом зобов'язання Виконавчої
дирекції Київського міського
відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності вчинити дії щодо
прийняття до зарахування витрат на
оплату путівки на санаторно-курортне
лікування №111753 у розмірі 10092,60 грн.

За таких обставин, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

На стягненні судових витрат
представник позивача у судовому
засіданні не наполягала.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Приватного акціонерного
товариства «СОЛДІ І КО» задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Виконавчої дирекції
Київського міського відділення фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про повернення
коштів Фонду та застосування
фінансових санкцій за порушення
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності №63-П від 12.06.2014 в
частині не прийняття до зарахування
витрат на оплату путівки на
санаторно-курортне лікування №111753 у
розмірі 10092,60 грн. та нарахування штрафу
на суму витрат у розмірі 5046,30 грн.

Зобов'язати Виконавчу дирекцію
Київського міського відділення фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності вчинити дії щодо
прийняття до зарахування витрати на
оплату путівки на санаторно-курортне
лікування №111753 у розмірі 10092,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного
судочинства.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
В.П. Катющенко