Справа № 2а-1840/09/1470
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/13734/11

№ К/9991/13734/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача:Усенко
Є.А.,суддів: Островича С.Е.,
Федорова М.О. розглянувши в
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20.10.2009

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16.02.2011

у справі № 2а-1840/09/1470 Миколаївського
окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції (ДПІ)
у Центральному районі м. Миколаєва

за участю прокурора Миколаївської
області

про визнання протиправними дій,
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20.10.2009,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16.02.2011, позов задоволено: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва №/0 та
№ /0 від 29.05.2008.

У касаційній скарзі ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва просить скасувати
ухвалені у справі рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та прийняти
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права.

Позивач не скористався своїм правом
надати заперечення на касаційну
скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення СПД
ОСОБА_4 податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, з податку з
доходів фізичних осіб та застосування
штрафних (фінансових) санкцій згідно з
податковими повідомленнями-рішеннями,
з приводу правомірності яких виник
спір, стали висновки контролюючого
органу, викладені в акті перевірки від
13.05.2008 № 217/17-107/НОМЕР_1, про порушення
позивачем статті 13 розділу ІV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» внаслідок заниження
оподатковуваного доходу за 2007 рік на
суму 1063603,33 грн. - вартість Ѕ частки
споруди (нежитлового об'єкту
«Підземний торговий центр з підземним
переходом» за адресою: АДРЕСА_1), право
власності на яку за СПД ОСОБА_4 визнано
рішенням Заводського районного суду
м. Миколаєва від 14.12.2007 та
зареєстровано в БТІ (документи на
підтвердження витрат на будівництво
цього об'єкту не надані) та підпункту
3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1
пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (Закон №
168/97-ВР), а саме: не включено до
податкових зобов'язань за грудень 2007
року ПДВ у сумі 212720,67 грн. ( із вартості
Ѕ частки споруди підземного переходу).

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 29.05.2008: №
/0 - про визначення СПД ОСОБА_4
податкових зобов`язань з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 159540,50 грн.
та № /0 -
про визначення податкових зобов`язання
з податку на додану вартість у сумі
319081,00 грн., у т.ч. 212720,67 грн. - основний
платіж, 106360,33 грн. - штрафні (фінансові)
санкції.

В судовому процесі встановлено, що
01.05.2002 між позивачем (замовник) та
приватним підприємцем ОСОБА_5
(підрядник) укладено договір підряду на
капітальне будівництво підземного
торговельного центру з підземним
переходом (а.с. 39).

Відповідно до пунктів 1, 3.3 договору
підрядник зобов'язався власними силами
за власний рахунок побудувати об'єкт, а
позивач зобов'язався здійснити
розрахунок з підрядником; розрахунок
за виконані підрядні роботи має бути
здійснений шляхом передачі замовником
у власність підряднику 50 відсотків
об'єкту.

22.05.2007 Державною приймальною комісією
прийнято в експлуатацію частину
об'єкту (перша черга) - підземний
перехід (а.с.34-37).

31.10.2007 позивач на підставі рішення
виконкому Миколаївської міської ради
від 23.10.2007 № 2213 отримав свідоцтво про
право власності на підземний перехід
із вбудованими торгівельними
павільйонами загальною площею 808,00 кв.м
за адресою АДРЕСА_1 (а.с.74).

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14.12.2007 за ОСОБА_5
(підрядник відповідно до договору від
01.05.2002) визнано право власності на 1/2
частину об'єкту та за позивачем на іншу
1/2 частину нежитлового об'єкту
«Підземний торгівельний центр з
підземним переходом» (а.с.71,72).

17.07.2008 між позивачем та приватним
підприємцем ОСОБА_5 складено та
підписано довідку про вартість
виконаних підрядних робіт згідно із
вказаним вище договором підряду форми
№ КБ-3 та акт прийому виконаних
підрядних робіт форми № КБ-2в (а.с.148-158).

Крім того, за актом прийому-передачі
позивач передав 1/2 частину об'єкту
замовнику в розрахунок за виконані
підрядні роботи вартістю 1371625,00 грн.
(відповідно до вартості визначеної
незалежною оцінкою) (а.с.134,159).

За наслідками цих операції СПД ОСОБА_5
задекларував податкові зобов'язання з
обсягу виконаних підрядних робіт, а
позивач - з вартості Ѕ об'єкту в
податковій декларації з податку на
додану вартість за липень 2008 року;
сплативши податок платіжним
дорученням № 54 від 21.08.2008 (а.с.162-169, 171-173,
174).

Підпунктом 3.1.1 пункту 3 ст. 3 Закону №
168/97-ВР встановлено, що об'єктом
оподаткування є операції платника
податку з поставки товарів та послуг,
місце надання яких знаходиться на
митній території України, в тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору) для погашення
заборгованості заставодавця, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу у
користування лізингоотримувачу
(орендарю).

Згідно з підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 ст. 7
цього Закону датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки
товарів (робіт, послуг) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
зарахування коштів від покупця
(замовника) на банківський рахунок
платника податку як оплата товарів
(робіт, послуг), що підлягають поставці,
а в разі поставки товарів (робіт,
послуг) за готівкові грошові кошти -
дата їх оприбуткування в касі платника
податку, а при відсутності такої - дата
інкасації готівкових коштів у
банківській установі, що обслуговує
платника податку; або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата оформлення документа, що
засвідчує факт виконання робіт (послуг)
платником податку.

Відповідно до пункту 1.4 ст.1 Закону
№168/97-ВР під поставкою товарів
розуміються будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими цивільно-правовими договорами,
які передбачають передачу прав
власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків її
надання, а також операції з безоплатної
поставки товарів (результатів робіт) та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Висновок суду, що ухвалення судового
рішення про визнання права власності
на майно не є обставиною, з якою виникає
податковий обов'язок щодо сплати
податку на додану вартість, оскільки
об'єкт оподаткування - це господарська
операція, і хоча рішення суду і може
бути підставою для подальшого
здійснення господарської операції,
саме по собі воно такий обов'язок не
породжує.

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9 ст.
9 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

При визначені доходу, отриманого
позивачем від здійснення
підприємницької діяльності,
враховуючи вимоги пункту 22.10 ст. 22
вказаного Закону, до набрання чинності
спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, необхідно
керуватись Декретом Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з доходу громадян» (надалі -
Декрет).

Статтею 13 розділу IV Декрету
встановлено, що оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) згідно зі статтею 5 або
підлягають амортизації згідно із
статтею 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п.13 Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої спільним наказом
Міністерством Фінансів України та
Головною Державною Податковою
Інспекцією України №12 від 21.04.1993 (із
змінами та доповненнями) (надалі -
Інструкція), оподаткуванню підлягають
доходи, одержані за звітний податковий
період фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи. Додатком № 7
до цієї інструкції встановлено, що
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності формує витрати за переліком
статті 5 «Валові витрати» і відповідно
до статті 8 «Амортизація» Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»з деякими особливостями.

У позивача не виникло доходу з
отриманням за результатами виконання
договору підряду будівель, оскільки
будівництво здійснено за його рахунок,
факт отримання виручки позивачем від
підприємницької діяльності відсутній.

З огляду на викладене, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій, що
оспорюванні позивачем податкові
повідомлення-рішення, як такі, що
прийняті із порушенням законодавства,
чинного на час виникнення
правовідносин, з приводу прав і
обов'язків в якому виник спір,
підлягають скасуванню, відповідає
встановленим у справі обставинам та
правильному застосуванню норм
матеріального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильність цього
висновку.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Центральному районі

м. Миколаєва залишити без задоволення,
а постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20.10.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16.02.2011- без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: підписЄ.А.
УсенкоСудді: підписС.Е. Острович
підписМ.О. Федоров