Справа № 826/9320/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 серпня 2014 року
№ 826/9320/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Катющенка В.П.,
суддів: Гарника К.Ю., Саніна Б.В.
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справуза
позовомОСОБА_1доМіністерства
економічного розвитку та торгівлі
Українипропро зобов'язання вчинити
певні дії, ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Міністерства економічного
розвитку та торгівлі України (далі по
тексту - відповідач), в якому просить
суд:

- «зобов'язати відповідача виконувати
Указ Президента України №634/2011 від
31.05.2011 року та провести службове
розслідування по фактам, викладеним у
заяві позивача від 11.11.2013 року;

- зобов'язати відповідача за
результатами розслідування матеріали
передати до органів прокурорського
реагування для визначення ступеню
відповідальності членів Правління ЖСК
№12 «Гірняк», які порушили Закони
України та постанову Кабміна України
№529 в редакції від 01.06.2011 (постанова
Кабміну України №869), а також в
Антимонопольний комітет для вирішення
питання про анулювання підвищення
витрат за графою «Експлуатаційні
витрати» до 2,45 грн./м2, які протирічать
процедурі встановлення «тарифів на
послуги» за постановою Кабміну України
№869;

- винести окрему ухвалу відносно дій
чиновників відповідача Чубатенко та
Максюти, які підготували та підписали
типову бюрократичну відписку на заяву
позивача до Міністерства економічного
розвитку та торгівлі України від
11.11.2013».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 11.11.2013 звернувся до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України з заявою, в якій
просив провести перевірку щодо
обґрунтованості встановлених тарифів
на житлово-комунальні послуги та
нецільового використання коштів
правлінням житлово-будівельного
кооперативу № 12 «Гірняк» у м.
Дніпропетровськ. Разом з тим,
Міністерство економічного розвитку і
торгівлі України жодної перевірки не
проводило, а на звернення позивача
надало відповідь № 2006-06/44857-16 від 18.12.2013,
з яким позивач категорично не
погоджується, вважає його незаконним
та таким, що порушує Указ Президента
України № 634/2011 від 31.05.2011.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував з підстав, викладених в
письмових запереченнях, які містяться
в матеріалах справи. Зокрема зазначав,
що при опрацюванні звернення позивача
посадові особи Міністерства діяли в
межах повноважень та у спосіб,
визначені законом.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16 липня 2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
колегією у складі колегії з трьох
суддів на 05 серпня 2014 року.

У судове засідання 05 серпня 2014 року
позивача не прибув, подавши до суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Представник відповідача у судовому
засіданні 05 серпня 2014 року проти
задоволення позовних вимог
заперечував з підстав, викладених у
письмових запереченнях, та просив
відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу в
порядку письмового провадження у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, в судовому
засіданні 05 серпня 2014 року суд ухвалив
про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

ОСОБА_1 11.11.2013 звернувся до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України з заявою, в якій просив
провести перевірку щодо
обґрунтованості встановлених тарифів
на житлово-комунальні послуги та
нецільового використання коштів
правлінням житлово-будівельного
кооперативу № 12 «Гірняк» у м.
Дніпропетровськ. Також позивач просив
відповідача: провести службове
розслідування по фактам, викладеним у
заяві; за результатами розслідування
матеріали передати до органів
прокурорського реагування для
визначення ступеню відповідальності
членів правління ЖСК №12 «Гірняк»;
спільно з Антимонопольним комітетом
анулювати рішення правління ЖСК №12
«Гірняк» про підвищення витрат за
графою «Експлуатаційні витрати» до 2,45
грн./м2, які протирічать процедурі
встановлення «тарифів на послуги» за
постановою Кабміну України №869;
передати матеріали даної заяви, якщо
вони не мають відношення до
Міністерства, передати до
Контрольно-ревізійного управління
України для проведення фінансового
аудиту діяльності правління ЖСК №12
«Гірняк», починаючи з 1964 року.

Міністерство економічного розвитку і
торгівлі України листом № 2006-06/44857-16 від
18.12.2013 повідомило позивача, що на
сьогоднішній день повноваження щодо
встановлення тарифів на комунальні
послуги розподілені між Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
та органами місцевого самоврядування.
Крім того, відповідач повідомив
позивача, що державний контроль
(нагляд) за дотриманням центральними та
місцевими органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування,
суб'єктами господарювання вимог щодо
формування, встановлення та
застосування державних регульованих
цін здійснює Державна інспекція
України з контролю за цінами. Також у
вказаному листі відповідач повідомив
позивача про порядок діяльності
житлово-будівельних кооперативів та
про розгляд спорів щодо формування та
затвердження цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги у судовому
порядку.

Позивач, вважаючи вказану відповідь
протиправною, звернувся з даним
позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до статті 40 Конституції
України кожна особа має право
направляти письмові звернення до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, які
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів
регулюються Законом України «Про
звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР,
який забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Статтею 1 Закону України «Про звернення
громадян» гарантовано право громадян
України звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 наведеного
Закону під зверненнями громадян слід
розуміти викладені в письмовій або
усній формі пропозиції (зауваження),
заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення
громадян, де висловлюються порада,
рекомендація щодо діяльності органів
державної влади і місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
посадових осіб, а також висловлюються
думки щодо врегулювання суспільних
відносин та умов життя громадян,
вдосконалення правової основи
державного і громадського життя,
соціально-культурної та інших сфер
діяльності держави і суспільства (ч. 2
ст. 3 Закону).

Заява (клопотання) - звернення громадян
із проханням про сприяння реалізації
закріплених Конституцією та чинним
законодавством їх прав та інтересів
або повідомлення про порушення чинного
законодавства чи недоліки в діяльності
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, народних
депутатів України, депутатів місцевих
рад, посадових осіб, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності. Клопотання- письмове
звернення з проханням про визнання за
особою відповідного статусу, прав чи
свобод тощо (ч. 3 ст. 3 Закону).

Скарга - звернення з вимогою про
поновлення прав і захист законних
інтересів громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб (ч. 4 ст. 3 закону).

Відповідно до частини першої статті 5
вищевказаного Закону звернення
адресуються органам державної влади і
місцевого самоврядування,
підприємствам, установам, організаціям
незалежно від форм власності,
об'єднанням громадян або посадовим
особам, до повноважень яких належить
вирішення порушених у зверненнях
питань.

Частиною першою статті 15 Закону
України «Про звернення громадян»
встановлено, що органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки (ч. 3 ст. 15 Закону).

Статтею 19 Закону України «Про
звернення громадян» встановлено, що
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги; у разі
прийняття рішення про обмеження
доступу громадянина до відповідної
інформації при розгляді заяви чи
скарги скласти про це мотивовану
постанову; на прохання громадянина
запрошувати його на засідання
відповідного органу, що розглядає його
заяву чи скаргу; відміняти або
змінювати оскаржувані рішення у
випадках, передбачених законодавством
України, якщо вони не відповідають
закону або іншим нормативним актам,
невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій,
виявляти, усувати причини та умови, які
сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності
можливостей розгляд звернень громадян
покладається на посадову особу чи
підрозділ службового апарату,
спеціально уповноважені здійснювати
цю роботу, в межах бюджетних
асигнувань. Це положення не відміняє
вимоги частини дев'ятої цієї статті (ч. 2
ст. 19 Закону).

Як вбачається зі звернення ОСОБА_1 на
адресу відповідача від 11.11.2013, позивач
вважає, що керівництво
житлово-будівельного кооперативу
«Гірняк» при формуванні тарифів на
житлово-комунальні послуги допустило
порушення законодавства про ціни і
ціноутворення і вимагає, у тому числі,
Міністерство економічного розвитку та
торгівлі України здійснити перевірку
правильності їх формування у
зазначеній організації.

Пунктом 4 Положення про
Мінекономрозвитку, затвердженого
Указом Президента України від 31 травня
2011 року № 634/2011, встановлено, що
Мінекономрозвитку відповідно до
покладених на нього завдань здійснює в
межах своїх повноважень контроль за
додержанням порядку формування,
встановлення та застосування цін
(тарифів).

У той же час, правові та організаційні
засади і порядок здійснення перевірок
порядку формування, встановлення та
застосування цін (тарифів)
визначаються Законом України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності».

Абзацом другим частини 4 статті 4 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності»
встановлено, що виключно законами
встановлюються органи, уповноважені
здійснювати контроль у сфері
господарської діяльності.

Відповідно до статті 16 Закону України
«Про ціни і ціноутворення» органом
державного контролю за цінами
визначено центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з контролю за цінами, а також
інші органи, визначені Законом.

Указом Президента України від 30
березня 2012 року № 236/2012 «Питання
реалізації державної політики з
контролю за цінами» затверджено
Положення про Державну інспекцію
України з контролю за цінами, яким
визначено її повноваження щодо
здійснення контрольно-наглядових
функцій у сфері ціноутворення.

Крім того, абзацом 18 підпункту 3 пункту 9
Положення про Мінекономрозвитку,
затвердженого Указом Президента
України від 31 травня 2011 року № 634/2011,
встановлено, що Міністр економічного
розвитку і торгівлі України ініціює
питання щодо проведення службового
розслідування стосовно керівників
центральних органів виконавчої влади,
їх заступників, інших державних
службовців і працівників апаратів
центральних органів виконавчої влади
та їх територіальних органів,
підприємств, установ та організацій, що
належать до сфери управління
центральних органів виконавчої влади.

З наведеного вбачається, що
повноважень щодо проведення службових
розслідувань стосовно посадових осіб
інших підприємств, установ та
організацій, а також проведення
перевірок щодо нецільового
використання такими підприємствами
коштів, Міністерству економічного
розвитку та торгівлі України не надано.

За встановлених обставин, суд
приходить до висновку, що відповідачем
звернення ОСОБА_1 від 11.11.2013 розглянуто
у відповідності до вимог Закону
України «Про звернення громадян»,
оскільки роз'яснено порядок діяльності
житлово-будівельних кооперативів та
регулювання такої діяльності,
повноваження органів щодо
встановлення цін і тарифів, органів,
які здійснюють контроль за
встановленням тарифів, а також
роз'яснено про можливість вирішення у
судовому порядку спорів щодо
формування та затвердження цін/тарифів
на житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно частини другої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог та матеріалів справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є не
обґрунтованими, та, відповідно, такими,
що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Міністерства економічного розвитку та
торгівлі України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя
В.П. Катющенко

Судді
К.Ю. Гарник

Б.В. Санін