Справа № 2а-11673/09/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/29734/11

№ К/9991/29734/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко
Є.А.

суддів: Рибченка А.О., Сіроша М.В.,

при секретарі: Луцак А.В.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.04.2011

у справі № 2а-11673/09/2670 Окружного
адміністративного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного
товариства (ПАТ) «Делойт енд Туш
Юкрейніан Сервісез Компані»

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.02.2010 позов задоволено: скасовані
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Подільському районі м. Києва від 17.04.2009
№ /0, від 08.05.2009 №/1, від 16.07.2009
№/2.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.04.2011
постанову суду першої інстанції
скасовано, адміністративний позов
задоволено частково: визнано
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення від 17.04.2009 №
/0, від 08.05.2009 №/1, від 16.07.2009 №
/2 в частині визначення
податкового зобов'язання із сплати
податку з доходів фізичних осіб у сумі
4490,37 грн., в тому числі 1496,79 грн. за
основним платежем та 2993,58 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями; в
іншій частині позову відмовлено. В
резолютивній частині цієї постанови
суд апеляційної інстанції, крім того,
постановив, що податкові
повідомлення-рішення від 17.04.2009 №
/0, від 08.05.2009 № /1, від 16.07.2009 №
/2 в частині визначення
зобов'язання із сплати податку з
доходів фізичних осіб в сумі 28655,97 грн.,
в тому числі: 9551,99 грн. - за основним
платежем та 19109,58 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями, підлягають
виконанню.

У касаційній скарзі ДПІ у Подільському
районі м. Києва просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанції в
частині задоволення позову, прийняти
нову постанову у цій частині про
відмову у задоволенні позову з підстав
порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права;
в іншій частині постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
позивач просить залишити її без
задоволення

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Фактичною підставою для визначення ПАТ
«Делойт енд Туш Юкрейніан Сервісез
Компані» суми податкових зобов'язань
із податку з доходів фізичних осіб та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій згідно з податковими
повідомленнями-рішеннями, з приводу
правомірності яких виник спір, став
висновок контролюючого органу,
викладений в акті перевірки від 06.04.2009
№ 56/23-604/25642478, про порушення позивачем
норм підпунктів 4.2.1, 4.2.9 пункту 4.2 ст. 4,
підпункту 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 ст. 8, пункту
19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (Закон № 889-ІV), а
саме: не утримано та не перераховано до
бюджету податок із доходів фізичних
осіб при виплаті впродовж 2008 року на
користь фізичних осіб (працівникам
товариства та особам, які не
перебувають з товариством у трудових
відносинах) доходів у вигляді надання
додаткових благ (оплата вартості
квитків у міжнародному авіасполученні,
перерахування грошових коштів на
карткові рахунки цих осіб для оплати
вартості відвідування
торгово-розважального комплексу,
ресторану, придбання продуктів
харчування та алкогольних напоїв) без
підтвердження відповідними
документами факту витрачання цих
коштів у зв'язку з виконанням фізичними
особами трудової функції чи дій за
дорученням та в інтересах товариства.

За результатами перевірки та процедури
адміністративного оскарження ДПІ
прийняті податкові
повідомлення-рішення 17.04.2009 № /0,
від 08.05.2009 №/1, від 16.07.2009 №/2
про визначення податкових зобов`язань
з податку з доходів фізичних осіб у
сумі 33146,34 грн., у т.ч.: 11048,78 грн. -
основний платіж та 22097,56 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

У судовому процесі встановлено, що
позивач при виплаті на користь
фізичних осіб (своїх працівників й
осіб, із якими не перебував у трудових
відносинах) грошових коштів для таких
цілей, як відвідування
торгово-розважального комплексу,
ресторану, оплата придбаних
алкогольних напоїв та продовольчих
товарів, проживання у готелі,
відвідування ресторанів у відрядженні,
не утримав та не перерахував до бюджету
податок із цих грошових сум.

За визначенням пункту 1.15 ст.1 Закону №
889-IV податковий агент - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ) або фізична
особа чи представництво нерезидента -
юридичної особи, які незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 ст.4 цього
Закону до складу загального місячного
оподатковуваного доходу включені
доходи у вигляді заробітної плати, інші
виплати та винагороди, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового або
цивільно-правового договору.

Відповідно до підпункту «е» підпункту
4.2.9 пункту 4.2 цієї статті до складу
загального місячного оподатковуваного
доходу включається дохід, отриманий
платником податку від його працедавця
як додаткове благо (за винятками,
передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а
саме у вигляді: е) вартості безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг), а
також суми знижки з ціни (вартості)
товарів (послуг), що перевищує звичайну,
розраховану за правилами визначення
звичайних цін (у розмірі такої знижки),
крім випадків, передбачених пунктом 4.3
цієї статті.

Якщо додаткові блага надаються особою,
що не є працедавцем платника податку,
чи особою, яка діє від імені або за
дорученням такого працедавця, то такі
доходи прирівнюються з метою
оподаткування до подарунків з їх
відповідним оподаткуванням (абзац 10
підпункту 4.2.9).

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 ст. 8
Закону № 889-IV податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Особою, відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з інших доходів, є: а)
для оподатковуваних доходів з джерелом
їх походження з України - податковий
агент (підпункт «а» пункту 17.2 ст. 17
Закону № 889-IV).

Підпунктом «а» пункту 19.2 статті 19
визначено, що особи, які відповідно до
вказаного Закону мають статус
податкових агентів, зобов'язані
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати та за її
рахунок.

Висновок судів попередніх інстанцій,
що до складу загального місячного
доходу платника податку фізичної особи
не включають грошові кошти, які
передані їй працедавцем для виконання
трудової функції або повноважень
представника, в тому числі і при
здійсненні заходів з метою
представництва працедавця перед
іншими особами (проведення офіційних
прийомів, переговорів, презентацій,
відрядження), відповідає правильному
застосуванню норм підпунктів 4.2.1, 4.2.9
пункту 4.2 ст. 4 Закону № 889- IV. Однак, суд
першої інстанції безпідставно визнав
всі виплачені позивачем фізичним
особам грошові кошти на зазначені вище
цілі такими, що покривають витрати цих
осіб на виконання доручень позивача, що
явно не відповідає самому призначенню
виплачених коштів (відвідування
торгово-розважального комплексу,
ресторану, придбання алкогольних
напоїв) та наявним у справі доказам,
зокрема відсутністю доказів щодо
зв'язку витрат на оплату квитків у
міжнародному авіасполученні
працівникам товариства та особам, з
якими у позивача немає трудових
відносин (громадяни ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5) з виконанням трудової чи
представницької функції в інтересах
товариства.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
апеляційний суд, на відміну від суду
першої інстанції, правильно виходив з
того, що позивач не має податкових
зобов'язань тільки щодо тих грошових
сум, зазначених в акті перевірки,
стосовно яких в судовому процесі
доведено, що вони не є доходом фізичної
особи, а використані нею у зв`язку з
виконанням трудової чи
представницької функції позивача.
Такими суд апеляційної інстанції
визнав грошові кошти у сумі 1496,79 грн.,
виплачені громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_5., ОСОБА_2, не встановивши,
однак, які саме із виплачених цим
особам грошових коштів (згідно з актом
перевірки цим особам товариство
виплатило грошові кошти в більшій сумі
(а.с. 69, т.2)) не підпадають під визначення
доходу як об'єкта оподаткування згідно
з нормами Закону № 889-IV. При цьому і
податкові повідомлення-рішення судом
апеляційної інстанції визнані
неправомірними, в тому числі на суму
основного платежу (донарахованого
податку) 1496,79 грн., тоді як відповідно до
пункту 7.1 ст.7 Закону № 889-IV ставка
податку становить 15 відсотків від
об'єкта оподаткування, крім випадків,
визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Поміж іншим, задовольняючи позовні
вимоги про скасування податкових
повідомлень-рішень від 17.04.2009 № /0,
від 08.05.2009 №/1, від 16.07.2009 № /2 в
частині визначення податкового
зобов'язання із сплати податку з
доходів фізичних осіб в сумі 4490,37 грн., в
тому числі 1496,79 грн. за основним
платежем та 2993,58 грн. за штрафною
санкцією, суд апеляційної інстанції не
встановив обставин щодо визначення
податкового зобов'язання із податку з
доходів фізичних осіб цими податковими
повідомленнями-рішеннями позивачу.
Згідно з мотивувальною частиною
постанови суду апеляційної інстанції
на підставі акту перевірки від 06.04.2009 №
56/23-604/25642478 та адміністративного
оскарження ДПІ прийняті податкові
повідомлення-рішення від 17.04.2009 №
/0, від 08.05.2009 №/1, від 16.07.2009
№/2. Як свідчить заява про
уточнення позовних вимог від 23.11.2009 (а.с.
127, т.1), позивач просив скасувати
податкові повідомлення-рішення від
17.04.2009 № /0, від 08.05.2009 №/1, від
16.07.2009 № /2, однак, судом
апеляційної інстанції не встановлені
обставини визначення цими податковими
повідомленнями-рішеннями податкових
зобов`язань позивачу, тоді як саме ці
податкові повідомлення-рішення
частково скасовані, про що зазначено в
резолютивній частині постанови суду
апеляційної інстанції. Не містять
копій вказаних податкових
повідомлень-рішень і матеріали справи.

Вказані обставини відповідно до норм
ст. 138 КАС України входять до предмету
доказування при вирішенні спору у цій
справі, оскільки мають істотне
значення для його правильного
вирішення.

Обов'язок суду встановити дійсні
обставини справи при розгляді
адміністративного позову безвідносно
до позиції сторін випливає з
офіційного з'ясування обставин справи
як принципу адміністративного
судочинства, закріпленого нормами
статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Допущені судом апеляційної інстанції
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, а тому
відповідно до частини другої ст. 227 КАС
України та з огляду на те, що у справі не
розмежовано нарахування сум
податкових зобов'язань із кожної із
наведених в акті перевірки підстав,
постанова суду апеляційної інстанції
в частині задоволення позову підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду цієї інстанції.

Під час нового розгляду справи
апеляційному суду слід взяти до уваги
викладене в цій ухвалі, перевірити
належним чином доводи сторін щодо
зв`язку виплачених позивачем на
користь громадян ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_2 грошових коштів
із виконанням ними функцій в інтересах
позивача, та вирішити спір відповідно
до встановлених у справі обставин та
норм матеріального права.

Касаційний перегляд справи у
відповідності з частиною другою ст. 220
КАС України здійснено в межах
касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, частинами 2, 4
ст. 227, ст.ст. 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва задовольнити частково, скасувати
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.04.2011 в
частині задоволення позову та
направити справу в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В іншій частині постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.04.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А.
УсенкоСудді: ПідписА.О. Рибченко
підписМ.В. Сірош