Справа № 804/11200/14
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава
Вікторовича при секретаріМофа І.В. за
участю: представника позивача
представника відповідача не з'яввися
Лісниченко К.О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
30.07.2014 року позивач звернувся з позовом
до суду, у якому просить визнати
недійсним податкове повідомлення -
рішення від 06.02.2014 року №
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач у акті перевірки не вірно
визначив період, коли позивач
зобов'язаний був перейти на сплату ПДВ,
а тому не вірно вирахував суму грошових
зобов'язань з ПДВ. Позивач зазначає про
те, що перевищення суми виручки 500 000,00
грн. у нього відбулося у вересні 2011
року. Таким чином, позивач повинен був
перейти на загальну систему
оподаткування з наступного кварталу 2011
року, тобто з жовтня 2011 року. Сума 300 000,00
грн. позивачем досягнута у грудні 2011
року, що відображено на сторінці 10 акту
перевірки, оскільки до жовтня 2011 року
позивач перебував на спрощеній системі
оподаткування згідно Указу Президента
України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», а тому до жовтня 2011
року не повинен був реєструватися
платником ПДВ. Сума виручки позивача за
жовтень 2011 року помилково включена до
розрахунку сум грошового зобов'язання
з ПДВ. На думку, позивача останній
повинен був подати заяву про
реєстрацію платником ПДВ у січні 2012
року. Також позивач зазначає про те, що
у період з 01.10.2011 року по 31.12.2011 року
отримував дохід від операцій, що не є
об'єктом оподаткування ПДВ згідно
Податкового кодексу України, а саме:
операції з постачання продуктів
дитячого харчування.

Ухвалою суду від 31.07.2014 року відкрито
провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог, вказуючи на те, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення прийнято ним на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Відповідач зазначає про те, що
позивач перевищив суму 500 000,00 грн. у 3
кварталі 2011 року (у вересні 2011 року).
Таким чином, з наступного кварталу 2011
року позивач повинен був перейти на
загальну систему оподаткування, а
оподаткування доходів, отриманих
платником єдиного податку з порушенням
умов перебування на спрощеній системі
оподаткування, повинно здійснюватися
із застосуванням правил загальної
системи оподаткування. Позивач
повинен, на думку відповідача, з жовтня
2011 нараховувати суму ПДВ. У період з
01.10.2011 року по 31.12.2011 року позивачем
отримано дохід у сумі 494 265,00 грн., що є
об'єктом оподаткування ПДВ. Також
відповідач вказує на те, що позивач
безпідставно посилається на п.п. 197.1.1
п.197.1 ст. 197 ПК України, як на норму, яка
звільняє господарські операції
позивача від оподаткування ПДВ,
оскільки товари, які поставляв позивач
не вказано у переліку вітчизняних
продуктів дитячого харчування,
операції з продажу яких звільняються
від оподаткуванням ПДВ, який
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України № 996 від 08.09.1997 року.

Суд заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи встановив наступне.

З 02.12.2013 року по 13.12.2013 року
відповідачем проведено документальну
планову невиїзну перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства позивачем у період з
01.07.2010 року по 31.12.2011 року.

За наслідками перевірки відповідачем
складно Акт № 1230/1703/НОМЕР_2 від 20.12.2013
року.

У акті перевірки відповідачем
встановлено наступні порушення
допущені позивачем, в т.ч. і порушення
п.187.1 ст. 187 ПК України в результаті чого
занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті
до бюджету у розмірі 98 853,00 грн., в т.ч. за
жовтень 2011 року у розмірі 35 440,80 грн., за
листопад 2011 року у розмірі 35 122,56 грн. та
за грудень 2011 року у розмірі 28 289,64 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення від 06.02.2014 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 98 853,00 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію у розмірі 25 053,25 грн.

Суд частково не погоджується з
доводами відповідача, що викладені у
Акті перевірки № 1230/1703/НОМЕР_2 від 20.12.2013
року стосовно визначення грошовог8о
зобов'язання з ПДВ на період жовтень -
грудень 2011 року з наступних причин.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що позивач у 2011 році
перебув на спрощеній системі
оподаткування згідно Указу Президента
України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», що підтверджується
копією свідоцтва про сплату єдиного
податку від 16.12.2010 року, яке знаходиться
у матеріалах справи.

Згідно звіту позивача за 3 квартал 2011
року та пояснень викладених у позовній
заяві перевищення обсягу виручки 500 000,00
грн. мало місце у 3 кварталі 2011 року, а
саме: у вересні 2011 року.

Згідно звітну позивача від 11.10.2011 року
№ 70907 у вересні 2011 року позивач досяг
обсягу виручки 525 741,00 грн.

У відповідності до п. 1 Указу Президента
України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для таких суб'єктів
малого підприємництва фізичних осіб,
які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом
року перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки яких від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік не перевищує 500 тис. гривень.

Пунктом 5 вказаного вище Указу
Президента України встановлено, що у
разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

Вищий адміністративний суд України у
інформаційному листі від 20.07.2010 р. №
1112/11/13-10 «Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби» зазначає, що враховуючи, що до
відносин за участю платників єдиного
податку насамперед повинні
застосовуватися норми Указу
Президента України № 727/98 від 03.07.1998
року «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», слід
визнати, що обов'язок перейти на
загальну систему оподаткування у
суб'єктів малого підприємництва, що
порушили умови перебування на
спрощеній системі, виникає з
наступного кварталу за тим, у якому
відбулося відповідне порушення.

Таким чином, позивач повинен був подати
заяву про перехід на загальну систему
оподаткування з 4 квартал 2011 року, тобто
з 01.10.2011 року.

Позивачем подано заяву про перехід на
загальну систему оподаткування 31.10.2011
року, що вбачається з копії заяви, що
знаходиться у матеріалах справи.

У відповідності до правової позиції
Верховного Суду України, яка викладена
у постанові від 15.05.2012 року (номер у
ЄДРСР 24528535) та яка є обов'язковою для
застосування судами, оподаткування
доходів, отриманих платником єдиного
податку з порушенням умов перебування
на спрощеній системі оподаткування,
повинно здійснюватися із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування.

Таким чином, з дня порушення позивачем
умов перебування на спрощеній системі
оподаткування, тобто з дня перевищення
виручки 500 000,00 грн., всі доходи, які
отримує позивач оподатковуються із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування.

З 01.01.2011 року набрав чинності
Податковий кодекс України.

У відповідності до п.п.181.1 ст. 181 ПК
України у разі якщо загальна сума від
здійснення операцій з постачання
товарів/послуг, що підлягають
оподаткуванню згідно з цим розділом, у
тому числі з використанням локальної
або глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) з дотриманням вимог,
передбачених статтею 183 цього Кодексу,
крім особи, яка є платником єдиного
податку.

У відповідності до п.183.10 ст. 183 ПК
України (в редакції ПК України до 06.08.2011
року) будь-яка особа, що підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку, вважається платником податку
з першого числа місяця, що настає за
місяцем, в якому досягнуто обсягу
оподатковуваних операцій, визначеного
у статті 181 цього Кодексу, без права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту та отримання бюджетного
відшкодування до моменту реєстрації
платником податку на додану вартість.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07.07.2011
року, який набрав чинності 06.08.2011 року,
п.183.10 ст. 183 ПК України викладено у новій
редакції, а саме: будь-яка особа, яка
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку, і у випадках та в
порядку, передбачених цією статтею, не
подала до органу державної податкової
служби реєстраційну заяву, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Ніхто не може
відповідати за діяння, які на час їх
вчинення не визнавалися законом як
правопорушення.

Згідно п.2 мотивувальної частини
рішення Конституційного Суду України
№ 1-рп/99 від 09.02.1999 року (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) за
загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції України, за якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Таким чином, саме з 06.08.2011 року
Податковим кодексом України
встановлена відповідальність для осіб,
які не зареєструвались платниками
податку на додану вартість у разі
наявності підстав для цього
встановлених п.п.181.1 ст. 181 ПК України,
оскільки Закон України «Про внесення
змін до Податкового кодексу України та
деяких інших законодавчих актів
України щодо вдосконалення окремих
норм Податкового кодексу України» від
07.07.2011 року не містить застереження про
його зворотню дію в часі.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що операції позивача з
постачання товарів (послуг) перевищили
суму 300 000,00 грн. (без ПДВ) у листопаді 2011
року: (вересень 2011 року сума 25 741,00 грн.
(сума, що перевищує 500 000,00 грн.) + жовтень
2011 року сума 177 204,00 грн. + листопад 2011
року сума 175 612,80 грн.).

Пунктом 183.2 ст. 183 ПК України
встановлено, що у разі обов'язкової
реєстрації особи як платника податку
реєстраційна заява подається до
контролюючого органу не пізніше 10
числа календарного місяця, що настає за
місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій,
визначеного у статті 181 Податкового
кодексу України.

Отже, позивач повинен був подати заяву
про реєстрацію платником ПДВ до 10
грудня 2011 року, і у грудні 2011 року
отримати статус платника ПДВ.

Як встановлено судом у грудні 2011 року
позивач мав виручку у сумі 141 448,00 грн.

Згідно п.10 підрозділу 2 розділу ХХ
Податкового кодексу України (в
редакції станом на день виникнення
спірних правовідносин) ставка податку
на додану вартість з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року становить 20%.

Таким чином, податок на додану вартість
становить: 28 289,60 грн. (141 448,00 грн. х 20%).

Суд відхиляє доводи відповідача про те,
що позивач повинен сплачувати ПДВ
починаючи з жовтня 2011 року, оскільки до
жовтня 2011 року позивач перебував на
спрощеній системі оподаткування.

А у відповідності до пункту 1
підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України з 1 січня 2011 року до внесення
змін до розділу XIV Податкового кодексу
України в частині оподаткування
суб'єктів малого підприємництва Указ
Президента України від 3 липня 1998 року
№ 727 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" (з
наступними змінами) та абзаци шостий -
двадцять восьмий пункту 1 статті 14
розділу IV Декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року № 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян"
застосовуються з урахуванням таких
особливостей: платники єдиного податку
не є платниками таких податків і
зборів, визначених Податковим кодексом
України в т.ч. і податку на додану
вартість з операцій з постачання
товарів та послуг, місце надання яких
розташоване на митній території
України, за винятком податку на додану
вартість, що сплачується юридичними
особами, які обрали ставку
оподаткування 6 відсотків.

Отже, до моменту порушення позивачем
умов перебування на спрощеній системі
оподаткування сума його виручки не
може братися до уваги для визначення
загальної суми поставки, що перевищує
300 000,00 грн. протягом останніх 12
календарних місяців у відповідності до
п.п.181.1 ст. 181 ПК України.

Суд зазначає, облік загальної суми від
здійснення операцій з постачання
товарів/послуг, яка перевищує 300 000,00
грн. протягом останніх 12 календарних
місяців у відповідності до п.п.181.1 ст. 181
ПК України повинен розпочинатися з
наступного дня після порушення
платником податку умов перебування на
спрощеній системі оподаткування.

У відповідності до Узагальнюючої
податкової консультації щодо окремих
питань пов'язаних з обов'язковою
реєстрацією осіб як платників податку
на додану вартість, яка затверджена
наказом Державної податкової служби
від 06.07.2012 року № 588 обов'язок щодо
нарахування та сплати податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у особи, яка підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку на додану вартість, виникає з
дня, наступного за граничним днем, який
встановлений для подання заяви про
реєстрацію платником ПДВ, тобто з 11
числа календарного місяця, що настає за
місяцем, в якому вперше досягнуто
загального обсягу оподатковуваних
операцій з постачання товарів/послуг
понад 300 тис. гривень. При цьому, якщо
останній день строку подання Заяви
припадає на вихідний, святковий або
неробочий день, то такий обов'язок
виникає з другого за вихідним,
святковим або неробочим робочого дня
(пункт 183.6 статті 183 Розділу V Кодексу ).

Судом відхиляються також доводи
позивача про те, що операції з
постачання товарів/послуг позивача
звільнені від оподаткування ПДВ на
підставі п.п. 197.1.1 п.197.1 ст. 197 ПК України
з наступних причин.

Судом встановлено, що позивач протягом
2-4 кварталів 2011 року здійснював
постачання рибної продукції та масла
вершкового дитячим дошкільним
навчальним закладам
Амур-Нижньодніпровського району м.
Дніпропетровська, що підтверджується
копіями договорів та листом відділу
освіти Амур-Нижньодніпровської
районної у м. Дніпропетровську ради від
30.12.2013 року № 22/4728, які знаходяться у
матеріалах справи.

Згідно п.п.197.1.1 п.197.1 ст. 197 ПК України
звільняються від оподаткування
операції з постачання продуктів
дитячого харчування та товарів
дитячого асортименту для немовлят за
переліком, затвердженим Кабінетом
Міністрів України.

Отже, від оподаткуванням ПДВ
звільняються не всі операції з
постачання продуктів дитячого
харчування та товарів дитячого
асортименту для немовлят, а лише ті, що
вказані у переліку, який затверджено
Кабінетом Міністрів України.

Перелік вітчизняних продуктів
дитячого харчування, операції з
продажу яких молочними кухнями,
спеціалізованими магазинами та
куточками, які виконують функції
роздаточних пунктів, звільняються від
обкладення податком на додану
вартість, та Порядок продажу цих
продуктів, затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 08.09.1997
року № 996, яка є чинною станом на день
виникнення спірних правовідносин та
станом на день розгляду справи.

У вказаному вище переліку товарів
дитячого харчування відсутні такі
товари, як рибна продукція та масло
вершкове, поставку яких здійснював
позивач.

У відповідності до п.123.1 ст. 123 ПК
України у разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, це тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Отже, розмір штрафної (фінансової)
санкції становить: 7 072,40 грн. (28 289,60 грн.
х 25%).

Одночасно суд зазначає, що пункт 6
підрозділу 10 розділу ХХ Податкового
кодексу України не застосовується до
спірних правовідносин з наступних
причин.

Відповідно до пункту 6 підрозділу 10
розділу XX Податкового кодексу України
не застосовуються фінансові санкції до
платників податку на прибуток
підприємств та платників податків, що
перейшли на загальну систему
оподаткування, за порушення
податкового законодавства за
наслідками діяльності у другому -
четвертому календарних кварталах 2011
року.

У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України від 04.05.2012 року № 1197/12/13-12
встановлене пунктом 6 підрозділу 10
розділу XX Податкового кодексу України
звільнення від фінансових санкцій
поширюється на осіб, що перейшли на
загальну систему оподаткування. За
змістом розглядуваної законодавчої
норми такий перехід має бути наслідком
цілеспрямованого волевиявлення
платника податків, вчиненого у
передбачений законодавством спосіб.
Такими способами є подача відповідної
заяви платником єдиного податку (як це
було передбачено пунктом 4 Указу
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" ), а також неотримання
свідоцтва платника єдиного податку на
наступний календарний рік.

Від переходу на загальну систему
оподаткування необхідно відрізняти
втрату платником єдиного податку права
перебувати на спрощеній системі
оподаткування. Така втрата має місце в
разі порушення платником єдиного
податку обов'язкових умов перебування
на спрощеній системі оподаткування,
зокрема в разі перевищення ним
граничного розміру виручки,
встановленого для платників єдиного
податку названим Указом Президента
України.

За наявності обставин, що вказують на
втрату права перебування особи на
спрощеній системі оподаткування, така
особа несе відповідальність на
загальних підставах.

Щодо застосування відповідачем штрафу
за не подання позивачем податкових
декларації з податку на додану
вартість за період жовтень-листопад,
грудень 2011 року на підставі п.120.1 ст. 120
ПК України, то суд зазначає наступне.

У відповідності до Узагальнюючої
податкової консультації щодо окремих
питань пов'язаних з обов'язковою
реєстрацією осіб як платників податку
на додану вартість, яка затверджена
наказом Державної податкової служби
від 06.07.2012 року № 588, особа, яка не
зареєстрована як платник податку на
додану вартість, не має права подавати
податкові декларації з податку на
додану вартість, але може самостійно
сплатити обраховану суму податку на
додану вартість. При цьому штрафи за
неподання податкових декларацій з
податку на додану вартість до такої
особи не застосовуються.

У відповідності до п.53.1 ст. 53 ПК України
не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована.

На підставі викладеного суд вважає, що
нарахування відповідачем позивачу
штрафу у розмірі 340,00 грн. є
неправомірним.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України у
разі якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійсненні позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суму судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Позивач під час звернення з позовом до
суду сплатив судовий збір у розмірі 247,82
грн.

Розмір судового збору, який повинен
доплатити позивач становить: 459,42 грн.

2478,11 грн. (сума судового збору, яку мав
сплатити позивач за майнову вимогу) -
(2478,11 грн. (сума судового збору, яку мав
сплатити позивач) х 88 544,25 грн. (сума
задоволених позовних вимог) : 123 906,25 грн.
(загальна сума заявлених вимог) + 247,82
грн. (сплачена сума судового збору
позивачем)).

Керуючись ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
частково.

Визнати частково протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення від 06.02.2014 року №
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з ПДВ на суму 70
563,40 грн. та штрафної (фінансової)
санкції у розмірі 17 980,85 грн.

В іншій частині заявлених позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 до Державноо бюджету України
судовий збір у розмірі 459,42 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
22 серпня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 22.08.2014
року Суддя З оригіналом згідно
С.В. Златін
С.В. Златін