Справа № 2-а/489/160/14
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а/489/160/14

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції:
Спінчевська Н.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

судді - Лук'янчук О.В.,

судді - Градовського Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва на постанову
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11 червня 2014 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва про зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 березня 2014 року представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва про
перерахунок та поновлення виплати
пенсії за віком. Обґрунтовуючи вимоги,
представник позивача посилався на те,
що позивач є громадянкою України, але у
листопаді 1999 року виїхала на постійне
місце проживання до держави Ізраїль. У
лютому 2014р. ОСОБА_1 звернулася до
відповідача із заявою про поновлення
виплати пенсії відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування". Відповідач
відмовив в призначенні пенсії та
поновленні її виплати, посилаючись на
вищезазначений Закон України, у зв'язку
із відсутністю міжнародного договору
між Україною та Ізраїлем та на
відсутність документу, який засвідчує
місце проживання позивача в Україні.
Відмову управління ПФУ позивач вважає
безпідставною, оскільки зазначена
норма Закону визнана неконституційною.

Відповідач надав заперечення на позов,
в якому просив у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі. УПФ
зазначило, що позивачем особисто не
надано всіх необхідних для призначення
пенсії документів, як того вимагає
Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Крім того, відсутній
міжнародний договір між Україною та
Ізраїлем, що унеможливлює призначення
пенсії.

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 11 червня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Миколаєва відновити нарахування,
перерахувати та виплачувати ОСОБА_1
пенсію за віком відповідно та на
підставах, визначених пенсійним
законодавством, починаючи з 19 лютого 2014
року.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначену постанову скасувати та
ухвалити нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України
у зв'язку із відсутністю клопотань від
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю, справа
розглядається в порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши
доводи апеляційних скарг, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачаються
наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є
громадянином України, що
підтверджується даними закордонного
паспорту (а.с. 6).

У листопаді 1999 року позивач виїхала на
постійне місце проживання до Ізраїлю.
Пенсія за віком в Україні їй була
нарахована та виплачувалась з 06.08.1996
року по листопад 1999 року.

19.02.2014р. позивач звернулася до ПФУ із
заявою про перерахунок та поновлення
виплати їй пенсії за віком.

26.02.2014р. ПФУ прийняло рішення № 2623/06 про
відмову позивачу у призначенні пенсії,
у зв'язку із відсутністю міжнародного
договору між Україною та Ізраїлем, що,
на думку пенсійного органу, відповідає
вимогам ст. 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (а.с. 5).

Також у листі відповідач повідомив
позивача про відсутність підстави для
призначення йому пенсії, оскільки він
разом з заявою про призначення пенсії
не надав до Пенсійного фонду паспорт
громадянина України з відміткою про
реєстрацію місця проживання в Україні,
що є обов'язковою умовою призначення
пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання пенсії,
як громадянин України, який виїхав на
постійне місце проживання за кордон.

Судова колегія погоджується із
зазначеними висновками суду першої
інстанції на підставі наступного.

Згідно ст.ст.1,3 Конституції України в
Україні як соціальній, правовій
державі людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканість і
безпека визнаються найвищою цінністю.
Утвердження і забезпечення прав та
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Право на соціальний захист віднесене
до основоположних прав і свобод. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел і
забезпечується частиною другою статті
22 Конституції України, відповідно до
якої конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Конституційне право на соціальний
захист включає і право громадян на
забезпечення їх у старості (ст.46).
Пенсія за віком, за вислугу років та
інші її види, що призначаються у зв'язку
з трудовою діяльністю, заслужені
попередньою працею і є однією з форм
соціального захисту. Цим визначається
зміст і характер обов'язку держави
стосовно тих громадян, які набули
право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні
право на соціальний захист кожного
громадянина, без будь-яких винятків,
держава реалізує положення статті 24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування
та захист своїм громадянам, які
перебувають за її межами (частина третя
статті 25 Конституції України).

Згідно ст.ст.49,51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року, в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачене міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
дана Верховною Радою України. У разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
6 місяців наперед перед виїздом.

ОСОБА_1, в зв'язку із наявністю в неї
права, отримувала з серпня 1996р. пенсію
на підставі Закону України "Про
пенсійне забезпечення". З листопада
1999р. виплата раніше призначеної пенсії
була припинена в зв'язку із виїздом
позивача за кордон на постійне
проживання.

Разом з тим, рішенням Конституційного
Суду України від 07.10.2009р. №25-пр/2009
визнані, такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення п.2 ч.1
ст.49, друге речення ст.51 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", якими
передбачено, що під час перебування за
кордоном пенсія виплачується у тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого дано Верховною
Радою України. Зокрема, у мотивувальній
частині рішення зазначено, що
оспорюваними нормами Закону
конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Таким
чином, держава всупереч конституційним
гарантіям соціального захисту для всіх
осіб, що мають право на отримання
пенсії у старості, на законодавчому
рівні позбавила цього права
пенсіонерів у тих випадках, коли вони
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено відповідного
договору. Виходячи із правової,
соціальної природи пенсій, право
громадянина на одержання призначеної
йому пенсії не може пов'язуватися з
такою умовою, як постійне проживання в
Україні; держава відповідно до
конституційних принципів зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особа, якій
призначена пенсія, - в Україні чи за її
межами

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Судова колегія вважає за необхідне
зазначити, що рішенням Європейського
суду з прав людини по справі "Пічкур
проти України" № 10441/06 від 07.02.2014р.
встановлено, що у випадку припинення
виплати пенсії особі яка виїхала за
кордон, має місце порушення ст. 14
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.1950р. у
поєднанні зі статтею 1 Першого
протоколу, оскільки заявника частково
або повністю позбавили певної
матеріальної допомоги на
дискримінаційній підставі.

Доводи апелянта про те, що позивач
особисто не звертався до відповідача
із заявою про призначення пенсії за
віком та не надавав всіх необхідних
документів для призначення їй пенсії
за віком, судова колегія вважає такими,
що не спростовують висновків суду,
оскільки пенсія за віком ОСОБА_1 вже
призначена раніше та виплачувалась у
певний період, а 19.02.2014р. позивач
звернувся із заявою про поновлення
виплати пенсії. Це підтверджується
самим апелянтом у відповіді № 2623/06 від
26.02.2014р.

Аналізуючи наведене в сукупності,
судова колегія вважає вірним висновки
суду першої інстанції про
протиправність дій відповідача щодо
відмови у поновленні виплати пенсії
позивачу, а також про необхідність
поновлення порушених прав позивача
шляхом зобов'язання ПФУ призначити та
виплачувати позивачу пенсію за віком
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення" з часу
звернення, а саме з 19.02.2014р.

Підстав для скасування чи зміни
постанови суду першої інстанції
колегія суддів не вбачає, а доводи
апеляційної скарги вважає такими, що
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва - залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 11 червня 2014 року - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів з
моменту направлення її копії сторонам,
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції

Головуючий
Н.В.Вербицька

Суддя
Ю.М.
Градовський

Суддя
О.В.
Лук'янчук