Справа № 806/3093/14
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"20" серпня 2014 р.
Справа № 806/3093/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Жизневської А.В.

суддів:
Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Рожко М.М. ,

за участю ОСОБА_3 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
громадянина Узбекистану ОСОБА_3 на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "15" липня 2014
р. у справі за позовом громадянина
Узбекистану ОСОБА_3 до Управління
державної міграційної служби України
в Житомирській області, Народицького
районного сектору Управління
державної міграційної служби в
Житомирській області про визнання
протиправним та скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Узбекистану ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
Управління Державної міграційної
служби України у Житомирській області
в якому просить визнати протиправним
та скасувати рішення Народицького
районного сектору управління
Державної міграційної служби України в
Житомирській області від 28.02.2014 року
про примусове повернення за межі
України. В обґрунтуванні позову
зазначає, що допустив незначне
порушення правил перебування
іноземців на території України з
причин недосконалого знання
українського законодавства.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 15 липня 2014
р. у задоволені позову ОСОБА_3
відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, останній звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову про задоволення його
вимог.

У відповідності до положень ст.55
Конституції, ч.2 ст.2 КАС України, Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства" до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень у правовідносинах між
іноземцями, особами без громадянства
та державою Україна.

За правилами ст.6 КАС України іноземці
та особи без громадянства користуються
в Україні таким самим правом на судовий
захист в адміністративних справах, що і
громадяни України. Це відповідає
засадам правового статусу іноземців та
осіб без громадянства, встановлений
Законом України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства".

У відповідності до правових норм ст.26
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства",
іноземець або особа без громадянства
можуть бути примусово повернуті в
країну походження або третю країну,
якщо їх дії порушують законодавство
про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства або суперечать
інтересам забезпечення національної
безпеки України чи охорони
громадського порядку, або якщо це
необхідно для охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України за рішенням центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України або органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Рішення про примусове повернення
іноземців та осіб без громадянства,
зазначених у частині першій цієї
статті, може супроводжуватися
забороною щодо подальшого в'їзду в
Україну строком на три роки. Строк
заборони щодо подальшого в'їзду в
Україну обчислюється з дня винесення
такого рішення. Порядок виконання
рішення про заборону щодо подальшого
в'їзду в Україну визначає Кабінет
Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням головного спеціаліста
Народицького районного сектору
управління Державної міграційної
служби України в Житомирській області
від 28.02.2014 року примусово повернуто за
межі України громадянина Узбекистану
ОСОБА_3, заборонено подальший в'їзд в
Україну на три роки та зобов'язано
покинути територію України до 28.03.2014
року. Вказане рішення прийнято з тих
підстав, що останній 18.10.2013 року прибув
в Україну через КПП «Гоптівка» з метою
працевлаштування. У зв'язку із
відсутністю коштів він не зміг
своєчасно залишити територію України
та продовжував проживати на території
України без реєстрації та документів
на право проживання в Україні. У
рішенні також зазначено, що з 16.01.2014
року по 25.02.2014 року переїхав в
смт.Народичі, де мав намір проживати у
родичів своєї знайомої. 26 лютого 2014
року його було виявлено в смт.Народичі
та притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Згідно постанови про накладення
адміністративного стягнення від 26.02.2014
року (а.сп.7), прийнятої уповаженою
особою Народицького РС УДМС України в
Житомирській області, ОСОБА_3 сплатив
штраф у розмірі 510 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивач постійного
місця проживання на території України,
де міг би бути зареєстрованим, не має; у
нього відсутній дозвіл на
працевлаштування на території України;
відсутні документи, які б
підтверджували звернення до органів
ДМС з питань законного перебування на
території України та відсутні докази
перебування у шлюбі з громадянкою
України, окрім того, ОСОБА_3 вчинив
адміністративне правопорушення,
визначене ч.1 ст.203 Кодексу України про
адміністративні правопорушення. Суд не
взяв до уваги твердження представника
позивача, що оскаржуване рішення та
паспорт він отримав лише 25.04.2014 року та
на те, що при отриманні рішення ним було
звернуто увагу на те, що в рішенні
проставлена дата 28.02.2014 року.

Однак, такий висновок судом зроблено
помилково, без з'ясування обставин, що
мають значення для вирішення справи та
без врахування особи порушника.

Так, у відповідності до п.2 Порядку
продовження строку перебування та
продовження або скорочення строку
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства на території
України затвердженого Постановою КМУ
№ 150 від 15.02.2012 року, іноземці та особи
без громадянства, які на законній
підставі прибули в Україну, можуть
тимчасово перебувати на її території: 1)
протягом наданого візою дозволу в разі
в'їзду з держав з візовим порядком
в'їзду, якщо інший строк не визначено
міжнародними договорами України; 2) не
більш як 90 днів протягом 180 днів з дати
першого в'їзду з держав з безвізовим
порядком в'їзду, якщо інший строк не
визначено міжнародними договорами
України; 3) на період дії візи, але не
більш як 90 днів протягом 180 днів з дати
першого в'їзду за візою, оформленою до 11
вересня 2011 року.

ОСОБА_3 дійсно згідно даних паспорта
(а.сп.8) прибув на територію України
18.10.2013 року і станом на 26.02.2014 року
перевищив строк перебування на
території України. Відтак, його
правомірно притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.203 КЗпАП України. Штраф ним
сплачено. Проте, йому не роз'яснено, що
він має право та можливість у
відповідності до вищевказаного
Порядку звернутися із заявою про
продовження строку перебування на
території України за наявності певних
обставин або ж добровільно виїхати з
території України.

В матеріалах справи знаходиться
розписка (а.сп.37) про те, що ОСОБА_3
вільно розуміє українську та російську
мови, послуг перекладача не потребує.
Проте, в ході апеляційного розгляду
справи з'ясовано, що ОСОБА_3 не володіє
українською мовою і не розуміє її, лише
погано розмовляє російською мовою, та
не читає на жодній з них. Це ж
підтвердили свідки в судовому
засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Щодо вручення ОСОБА_3 рішення про
примусове повернення за межі України
та паспорта громадянина Узбекистану з
відповідними відмітками щодо
прийнятих рішень, то суд першої
інстанції послався на пояснення
завідувача Народицького РС УДМС
України в Житомирській області Пантюка
В. І., що міститься в матеріалах справи
(а.с.25). Однак, вказане вище
спростовується поясненнями свідків у
судовому засіданні в ході апеляційного
розгляду справи.

Так, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили,
що ОСОБА_3 проживає в їх сім'ї з лютого
2014 року у цивільному шлюбі з ОСОБА_5
Вони мають намір узаконити їх
відносини, оскільки остання вагітна.
ОСОБА_3 погано розуміє російську мову,
українською не володіє і не розуміє.
Всі підписи на постанові, рішенні та
інших документах він ставив в місці, де
пальцем йому вказував завідувач
Народицького РС УДМС України в
Житомирській області Пантюк В.І.
Будь-яких роз'яснень про можливість
узаконення перебування ОСОБА_3 на
території України йому не було дано.
Рішення про примусове повернення від
28.02.2014 року йому вручалося 25.04.2014 року.

Статтею 3 ЗУ "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства"
визначено, що іноземці та особи без
громадянства, які перебувають під
юрисдикцією України, незалежно від
законності їх перебування, мають право
на визнання їх правосуб'єктності та
основних прав і свобод людини.

Проте, в порушення вказаної норми,
складаючи документи на громадянина
Узбекістану ОСОБА_3, спеціалістами
Народицького РС УДМС України в
Житомирській області було позбавлено
його права на ознайомитися з
матеріалами справи, роз'яснення його
прав, обов'язків та змісту підписаних
ним документів, користування послугами
перекладача та отримання юридичної
допомоги.

Окрім того, підстави для заборони
в'їзду іноземців та осіб без
громадянства в Україну наведені у ст.13
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства".
В'їзд в Україну іноземцю або особі без
громадянства не дозволяється: в
інтересах забезпечення національної
безпеки України або охорони
громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України та інших осіб, які
проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну
така особа подала про себе завідомо
неправдиві відомості або підроблені
документи;

якщо паспортний документ такої особи,
віза підроблені, зіпсовані чи не
відповідають установленому зразку або
належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті
пропуску через державний кордон
України правила перетинання
державного кордону України, митні
правила, санітарні норми чи правила або
не виконала законних вимог посадових
та службових осіб органів охорони
державного кордону, органів доходів і
зборів та інших органів, що здійснюють
контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування
на території України іноземець або
особа без громадянства не виконали
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити
в'їзд через контрольні пункти в'їзду -
виїзду на тимчасово окуповану
територію без спеціального дозволу або
така особа під час попереднього
перебування на території України
здійснила виїзд із неї через
контрольний пункт в'їзду - виїзду.

В матеріалах справи відсутні докази
про наявність будь-якої із зазначених
вище підстав для заборони подальшого
в'їзду ОСОБА_3 в Україну.

З огляду на викладене вище, рішення
головного спеціаліста Народицького
районного сектору управління
Державної міграційної служби України в
Житомирській області від 28.02.2014 року
про примусове повернення за межі
України громадянина Узбекистану
ОСОБА_3, заборони подальшого в'їзду в
Україну на три роки та зобов'язання
покинути територію України до 28.03.2014
року прийнято з порушенням вимог
закону, порушує права іноземця, тому є
протиправною і підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції не досліджено
належним чином представлені докази, не
встановлено дійсних обставин справи,
викладене вище залишено поза увагою,
тому постанова про відмову у
задоволені позову ОСОБА_3 підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення його позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина
Узбекистану ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "15" липня 2014
р. скасувати та прийняти нову
постанову.

Позов ОСОБА_3 задовольнити. Визнати
протиправним та скасувати рішення
Народицького районного сектору
Управління державної міграційної
служби в Житомирській області від 28
лютого 2014 року про примусове
повернення за межі України
громадянина Узбекістану ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та про заборону подальшого
в'їзду в Україну на три роки до 27.02.2017
року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.В. Жизневська

судді:
Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "21" серпня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Громадянин
Узбекистану ОСОБА_3 АДРЕСА_2

представнику позивача ОСОБА_10, АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Управління державної міграційної
служби України в Житомирській області
вул.Пушкінська,44,м.Житомир,10014

Народицький районний сектор
Управління державної міграційної
служби в Житомирській області
вул.Щорса,6,смт.Народичі,Народицький
район, Житомирська область,11400

- ,