Справа № 804/10837/14
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 р. Справа № 804/10837/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Власенка Д.О.

при секретарі судового засідання
Пасічнику Т.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська адміністративну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Марганецький
рудоремонтний завод" до Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Марганецький рудоремонтний завод» 25
липня 2014 року звернулось до
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, у якому з
урахуванням уточненої позовної заяви
просило визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення:

- форми «Р» від 05 червня 2014 року № .

- форми «Р» від 05 червня 2014 року № .

- форми «Р» від 16 липня 2014 року № .

В обґрунтування позову зазначено, що
висновки перевірок підприємства
позивача, зафіксовані актами перевірок
від 27.05.2014 №1668/2201/05448389 та № 1669/2201/05448389, є
хибними, не ґрунтуються на дійсних
фактичних обставинах та зроблені у
зв'язку з невірним застосуванням норм
податкового законодавства, а прийняті
на їх підставі оскаржувані податкові
повідомлення - рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.

Представник позивача надав клопотання
про розгляд справи в письмовому
провадження без участі сторін.

Представник відповідача, належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явився, заперечень проти
позовних вимог не надав. Надав
клопотання про відкладення розгляду
справи, проте доказів на обґрунтування
поважності причини неявки суду не
надав.

Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються вимоги позову, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні обставини
справи та надав їм правову оцінку.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, на підставі наказу
Нікопольської об'єднаної ДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 16.05.2014 № 783 «Про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки» проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ПАТ
«Марганецький рудоремонтний завод»
(реєстраційний номер облікової справи
платника податків 05448389) з питань
дотримання вимог податкового
законодавства в частині нарахування
податку на додану вартість при
здійсненні операцій з ТОВ «Рос -
Інвест» (реєстраційний номер облікової
справи платника податків 37459455) та ТОВ
«Техно - Торг (реєстраційний номер
облікової справи платника податків
35791183) за період діяльності з 01.08.2011 по
31.07.2012 у фактичних періодах їх
здійснення. За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 27.05.2014
№1668/2201/05448389.

Відповідно до змісту акту перевірки
відповідачем встановлено, що ПАТ
«Марганецький рудоремонтний завод» не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із
контрагентами - постачальниками, їх
вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме
встановлено відсутність права на
податковий кредит. Відповідно до
висновків акту від 27.05.2014 №1668/2201/05448389
перевіркою встановлено порушення п.
198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість за
перевіряємий період на суму 67842 грн. у
т.ч. за серпень 2011 року на суму 65813 грн.
за квітень 2012 року на суму 697 грн., за
липень 2012 року на суму 1332 грн.

На підставі висновків вказаного акту
перевірки від 27.05.2014 №1668/2201/05448389
посадовими особами відповідача
прийнято податкове повідомлення -
рішення Форми «Р» від 05.06.2014 року №
, яким Позивачу нараховане
податкове зобов'язання із податку на
додану вартість у загальній сумі 101 763.00
грн., з яких за основним платежем
(збільшено податкове зобов'язання) у
розмірі 67 842,00 грн., та застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 33
921,00 грн.

Також судом встановлено, що відповідно
до наказу Нікопольської об'єднаної ДПІ
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області від 16.05.2014 № 784 проведено
документальної позапланової невиїзної
перевірки ПАТ «Марганецький
рудоремонтний завод» (реєстраційний
номер облікової справи платника
податків 05448389) з питань дотримання
вимог податкового законодавства в
частині нарахування податку на додану
вартість при здійсненні операцій з
Асоціація „Харків Екоцентр»
(реєстраційний номер облікової справи
платника податків 21254147) та з ПП
Агроекспорт» (реєстраційний номер
облікової справи платника податків
0425550) за період діяльності з 01.05.2012 по
30.06.2012 у фактичних періодах їх
здійснення. За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 27.05.2014 №
1669/2201/05448389.

Відповідно до змісту акту перевірки в
ході перевірки не підтверджено ланцюг
постачання послуг ПП «Лайнстар» -
Асоціація «Харків - Екоцентр» - ПАТ
«Марганецький рудоремонтний завод», а
також ПАТ «Марганецький рудоремонтний
завод» не підтверджено реальність
здійснення господарських відносин із
контрагентами - постачальниками, їх
вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме
встановлено відсутність права на
податковий кредит. Відповідно до
висновків акту від 27.05.2014 №
1669/2201/05448389перевіркою встановлено
порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за перевіряємий період
на суму 1504,00 грн. у т.ч. за травень 2012
року на суму 434 грн., за червень 2012 року
на суму 1070 грн.

На підставі висновків вказаного акту
перевірки від 27.05.2014 №1669/2201/05448389
посадовими особами відповідача
прийнято податкове повідомлення -
рішення Форми «Р» від 05.06.2014 року №
, яким Позивачу нараховане
податкове зобов'язання із податку на
додану вартість у загальній сумі 2256
грн., з яких за основним платежем
(збільшено податкове зобов'язання) у
розмірі 1504 грн., та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 752 грн.

Крім того, судом встановлено, що
відповідно до наказу Нікопольської
об'єднаної ДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 20.06.2014 №
919 проведена позапланова невиїзна
документальна перевірка публічного
акціонерного товариства «Марганецький
рудоремонтний завод» (скорочене
найменування, відповідно до статутних
документів - ПАТ «Марганецький
рудоремонтний завод») з питань
дотримання вимог податкового
законодавства в частині .нарахування
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ
«Днепротехноком» (рнокпп 38530554), ТОВ
«Транслем» (рнокпп 3S844515), ПП «Рапан»
(рнокпп 25529701) за період діяльності з
01.01.2014 по 28.02.2014. За результатами
перевірки відповідачем складено акт
від 04.07.2014 № 1968/2201/05448389.

Відповідно до змісту акту перевірки в
ході перевірки не підтверджено
реальність отримання товарів ПАТ
«Марганецький рудоремонтний завод»
від ТОВ «Днепротехноком», ТОВ
«Транслем», ПП «Рапан», не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин із контрагентами -
постачальниками, їх вид, обсяг, якість
та розрахунки, а саме встановлено
відсутність права на податковий
кредит. Відповідно до висновків акту
від 04.07.2014 № 1968/2201/05448389 перевіркою
встановлено порушення п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, ст. 201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за перевіряємий період
на суму 62330,00 грн. у т.ч. за січень 2014
року на суму 1657 грн., за лютий 2014 року на
суму 60673 грн.

На підставі висновків вказаного акту
перевірки від 04.07.2014 № 1968/2201/05448389
посадовими особами відповідача
прийнято податкове повідомлення -
рішення Форми «Р» від 16.07.2014 року №
, яким Позивачу нараховане
податкове зобов'язання із податку на
додану вартість у загальній сумі 93495
грн., з яких за основним платежем
(збільшено податкове зобов'язання) у
розмірі 62330 грн., та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 31165 грн.

Не погоджуючись з винесеним
контролюючим органом податковим
повідомленням-рішенням та висновками
акту перевірки, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання такого рішення протиправним
та його скасування.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесеного на підставі
такого висновку спірного акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, проаналізувавши положення
законодавчих актів, якими врегульовані
спірні правовідносини, суд зауважує на
наступному.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесених на підставі
такого висновку спірних актів
індивідуальної дії на відповідність
вимогам частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, проаналізувавши положення
законодавчих актів, якими врегульовані
спірні правовідносини, суд зауважує на
наступному.

Статтею 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Виходячи зі змісту п.1.1. ст.1 Податкового
кодексу України відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу
України податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
державної податкової служби - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.

Порядком оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України 22.12.2010 № 984,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 січня 2011 року за №
34/18772, встановлено що результати
документальних перевірок оформлюються
у формі акта або довідки. У разі
встановлення під час перевірки
порушень складається акт, а у разі
відсутності порушень - довідка. Акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку). До складу договірної
(контрактної) вартості включаються
будь-які суми коштів, вартість
матеріальних і нематеріальних активів,
що передаються платнику податку
безпосередньо покупцем або через
будь-яку третю особу у зв'язку з
компенсацією вартості товарів/послуг.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Згідно з позицією викладеною у
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України №
1112/11/13-10 від 20.07.2010 року «Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби» процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи:

1. Встановлення факту здійснення
господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції - договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.
Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення, приміщень для
зберігання товарів тощо; можливість
здійснення операцій з відповідною
кількістю певного товару у відповідні
строки з урахуванням терміну його
придатності, доступності на ринку тощо;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

2. Встановлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку.

4. Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість.

5. Встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
податку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не
самі по собі цивільні правочини, а саме
господарські операції, тобто фактичний
рух активів та/або зміни власного
капіталу чи зобов'язань платника
податку. Тобто, факт вчинення певних
господарських операцій, та
правомірність подальшого відображення
(проведення) їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
та дослідження первинних документів
платника податків, наявність та
законність складення яких, як фактично,
так і юридично, буде підтвердженням
здійснення таких операцій.

Відповідно до положень листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року № 742/11/13-11 «Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України», зазначено, що
оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Отже, для цілей перевірки дотримання
вимог податкового законодавства та
можливого визначення грошових
зобов'язань у разі неналежного
дотримання платником податків цього
законодавства, контролюючому органу у
даному випадку первинно слід
встановити зміст та реальність
господарської операції. Проте, судом
встановлено факт реального існування
вказаних обставин у правовідносинах
між позивачем та його контрагентами, та
спростовано відповідні висновки
податкового органу.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що протягом перевіряємого
періоду підприємство позивача мало
господарські відносини із ТОВ «Рос -
Інвест» (реєстраційний номер облікової
справи платника податків 37459455), ТОВ
«Техно - Торг (реєстраційний номер
облікової справи платника податків
35791183), Асоціація „Харків Екоцентр»
(реєстраційний номер облікової справи
платника податків 21254147), ПП
Агроекспорт» (реєстраційний номер
облікової справи платника податків
0425550), ТОВ «Днепротехноком» (рнокпп
38530554), ТОВ «Транслем» (рнокпп 3S844515), ПП
«Рапан» (рнокпп 25529701), з яким було
укладено господарські договори
купівлі-продажу, постачання, на
створення/передачу науково-технічної
продукції, копії яких долучені до
матеріалів позову.

В ході судового розгляду справи
відповідачем не було надано доказів,
які б свідчили про визнання судом
недійсними (нікчемними) правочинів,
вчинених позивачем та зазначеними
контрагентами у перевіряємий
податковим органом період.

В свою чергу, позивачем спростовані
висновки відповідача щодо відсутності
реальних операцій шляхом надання копій
первинних документів. Зокрема, судом
встановлено факт укладення та
виконання договорів між позивачем та
зазначеними контрагентами, що
підтверджується належно оформленими
платіжними дорученнями, видатковими та
податковими накладними, вимогами,
прибутковими ордерами,
товарно-транспортними накладними,
актами здачі-прийняття робіт, актами
прийомки-передачі основних засобів,
наявними в матеріалах справи. Жодних
зауважень до зазначених первинних
документів в акті перевірки не
зазначено та представником
відповідача не надано.

Судом з актів перевірки встановлено, що
розрахунки між підприємством позивача
та контрагентами за зазначеними
договорами здійснювались у
безготівковій формі.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що однією з підстав для
висновків оскаржених перевірок
визначено те, що надані позивачем для
проведення документальної перевірки
окремі первинні документи по вказаних
контрагентах не відповідають ознакам
первинних документів, тому що не
містять передбачених ч.2 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
обов'язкових реквізитів. Проте, суд
вважає, що такі порушення при складанні
первинних документів не спростовують
фактичного виконання господарських
операцій. Натомість, інших зауважень
щодо правильності оформлення
зазначених первинних документів у
відповідача під час перевірки не
виникло і відповідно в актах перевірки
не зафіксовано.

Щодо посилань відповідача в
обґрунтування своєї позиції на акти
перевірок від 11.10.2013 року №385/3-22-08-35791183
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «TEXHO-TOРГ» (код за
) щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за 2012 рік», від 13.03.2013 року
№222/15.1/30425550 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
«АГРОЕКСПОРТ» (код за ) щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків ТОВ «Акопт» (код
за ) за період
січень-червень 2012 року», від 29.05.2014 року
№169/221/25529701 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
«РАПАН» (рнокпп 25529701) з питань
правомірності проведених
господарських відносин з
контрагентами постачальниками/
покупцями за період з 01.02.2014р. по
28.02.2014р» - суд зазначає таке.

Пунктом 73.5 статті 73 Податкового
кодексу України органам державної
податкової служби з метою отримання
податкової інформації надано право
проводити зустрічні звірки даних
суб'єктів господарювання щодо платника
податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснюватися між ними, для з'ясування
їх реальності га повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
у десятиденний термін.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2010 року №1232
(далі - Порядку), зустрічна звірка
полягає у зіставленні даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби, з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій і розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки проводяться у суб'єктів
господарювання, щодо здійснення
операцій з якими під час перевірки
платника податків та зборів виникають
сумніви стосовно факту здійснення
таких операцій або якщо існують
розбіжності задекларованих у
деклараціях з податку на додану
вартість показників податкового
кредиту та податкових зобов'язань.

За приписами пункту 4 Порядку орган
державної податкової служби
(виконавець), який проводить зустрічну
звірку, складає довідку за наявності
інформації, для отримання якої
надіслано запит органом державної
податкової служби (ініціатором), та її
документального підтвердження. У разі
відсутності запитуваної органом
державної податкової служби
(ініціатором) інформації і орган
державної податкової служби
(виконавець) надсилає завірений
печаткою запит про подання, інформації
та її документального підтвердження
суб'єкту господарювання за його
адресою (місцезнаходженням, податковою
адресою) рекомендованим листом з
повідомленням про вручення чи особисто
вручає суб'єкту господарювання або
його законному чи уповноваженому
представникові під розписку.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
згідно з пунктом 6 Порядку у разі
отримання від суб'єкта господарювання
інформації, визначеної у запиті, та її
документального підтвердження
(протягом одного місяця з дня, що настає
за днем надходження суб'єкту
господарювання запиту) орган державної
податкової служби проводить зустрічну
звірку.

Відповідно до підпункту 4.4 пункту 4
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
наказом ДПА України від 22.04.2011 № 236 (далі
- Наказ №236), у разі встановлення фактів,
що не дають змогу провести зустрічну
звірку суб'єкта господарювання,
зокрема у зв'язку із зняттям з обліку,
встановленням відсутності суб'єкта
господарювання та/або його посадових
осіб за місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) та вживає відповідних заходів,
передбачених актами ДПС України.

Суд зазначає, що з наведеного можна
дійти висновку, що зустрічна звірка
проводиться відносно контрагента в
рамках перевірки платника податків з
метою підтвердження відносин, виду,
обсягу і якості операцій ті
розрахунків, що здійснювалися між ними,
а також для з'ясування їх реальності та
повноти відображення в обліку платника
податків.

Як вбачається зі змісту актів
перевірки позивача перевірки
проведено з 19.05.2014 року по 23.05.2014 року, з
16.05.2014 року по 22.05.2014 року та з 23.06.2014 року
по 27.06.2014 року, а зазначені акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок контрагентів позивача складено
11.10.2013 року, 13.03.2013 року та 29.05.2014 року
відповідно.

Крім того, за змістом вказаних норм
зустрічна звірка може бути проведена
податковим органом у разі наявності у
його розпорядженні первинних
документів або надання таких
документів платником податків на
обов'язковий письмовий запит
податкового органу, адже за своєю
правовою суттю зустрічна звірка
полягає у зіставленні даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється з метою документального
підтвердження господарських відносин,
виду, обсягу і якості операцій і
розрахунків, що здійснювалися між ними,
для з'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку платника
податків.

Отже, відсутність у розпорядженні
податкового органу первинних
документів бухгалтерського обліку
однозначно унеможливлює проведення
зустрічної звірки та відповідно
формування будь-яких висновків, крім
висновку про неможливість проведення
такої зустрічної звірки.

В акті про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання лише засвідчується
факт неможливості її проведення без
встановлення висновків стосовно
документального підтвердження або не
підтвердження господарських відносин
між платниками податків, оскільки
додатком 3 до Методичних рекомендацій
щодо організації та проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок чітко встановлений
зразок форми акту про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, в якому не передбачено
необхідність робити висновок щодо
реальності (нереальності) вчинення
господарських операцій.

Отже, податковий орган не мав
визначених законом підстав для
формування в актах від 11.10.2013 року
№385/3-22-08-35791183, від 13.03.2013 року №222/15.1/30425550
та від 29.05.2014 року №169/221/25529701
вищезазначених висновків, але мав
підстави на складання даних актів та
засвідчення у них фактів неможливості
проведення зустрічних звірок.

Щодо посилань відповідача в
обґрунтування своєї позиції на акти
перевірок від 29.12.2011 №4686/235/37459455 «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«РОС-ІНВЕСТ» (рнокпп 37459455) з питань
взаємовідносин з ТОВ «ПІАР-ЕКСПЕРГ'
(рнокпп 35871944) за серпень 2011р»; від 02.10.2012
року №4041/2204/21254147 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки Асоціація «Харків-Екоцентр»
податковий номер 21254147 з питань
перевірки відносин з платником
податків ПП «Лайнстар» податковий
номер 36626857 за період 01.04.2012року по 30.09.2012
року», то суд зазначає, що, враховуючи,
що підприємство позивача отримало
товар від постачальника Приватного
підприємства «Адітум Маркет», висновки
зазначених актів перевірок при
з'ясуванні реальності господарських
операцій в розглядуваній
адміністративній справі не беруться
судом до уваги. Крім того,
правомірність дій податкового органу
при проведенні перевірок оскаржується
контрагентом позивача в судовому
порядку, а відтак не може вважатися
достатнім та належним доказом в рамках
розглядуваного адміністративного
позову.

Крім того, доводи відповідача в
обґрунтування своєї позиції, що до
перевірки не надані документи,
підтверджуючі факт транспортування
товару на всіх етапах його руху, суд
зазначає, що Наявність
товарно-транспортної накладної не є
обов'язковою умовою для водіїв
юридичних осіб, що здійснюють
перевезення для власних потреб
підприємства. На підтвердження
перевезення вантажу власними силами
для власної господарської діяльності
платником податків може надаватися
роздруківка оборотно-сальдової
відомості по рахунку 105 з переліком
транспортних засобів, які знаходяться
на його балансі, та завірені копії
подорожніх листів, які підтверджують
рух транспортних засобів. Відсутність
ТТН є порушенням тільки правил
перевезень автомобільним транспортом,
яке не пов'язане з дотриманням вимог
податкового законодавства та не
впливає на формування податкового
кредиту та звітності. Отже, висновок
про нереальність господарських
операцій в залежності від наявності
або відсутності таких документів також
є безпідставним.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що реальність господарських
операцій, здійснених позивачем та
контрагентами у перевіряємому періоді,
а саме господарські операції з
купівлі-продажу, постачання, на
створення/передачу науково-технічної
продукції, підтверджуються наявними в
матеріалах справи доказами.

Як свідчать обставини справи, між
підприємством позивача та
контрагентами укладено відповідні
договори купівлі-продажу, комісії та
надання послуг. Відповідач в акті
перевірки (зокрема, на сторінці 7 Акту)
визнає, що придбані
товарно-матеріальні цінності, зокрема,
у ТОВ «Рос-Інвест», у відповідних
періодах введені в експлуатацію, тобто
Відповідач не ставить під сумнів, що
товари та послуги були поставлені на
адресу підприємства Позивача.

Надані позивачем і досліджені судом
первинні документи не викликають
сумнівів щодо реального вчинення
правочинів з придбання товарів та
отримання послуг, зазначених у
видаткових та податкових накладних, і
повністю спростовують висновок
відповідача щодо нереальності спірних
правочинів. Натомість відповідач під
час розгляду справи не навів суду
жодних обставин та доказів, які б
свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності сторін
цих операцій, незвичності цих операцій
для цих осіб, про незвичність цін за
спірними операціями або про їх
збитковості, або інших обставин, які б в
сукупності могли свідчити про
нереальність вчинених операцій,
відсутність факту поставки товарів, а
також того, що вчинення зазначених
операцій не було обумовлено розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру), а дії позивача та
його контрагентів були спрямовані на
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

Листом Вищого Адміністративного Суду
України від 02.06.2011 №742/11/13-11 надано
роз'яснення що, з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини.

1. Рух активів у процесі здійснення
господарської операції.

2. Установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції.

3. Установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Судом встановлено, що в перевіряємому
періоді підприємства контрагентів, як
учасники господарської операції, мали
спеціальну податкову
правосуб'єктність .

Відповідачем не надано суду
достовірних доказів, якими б
спростовувався рух активів у процесі
здійснення вказаних господарських
операцій, відсутність спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарських операцій та
відсутність зв'язку між фактом
придбання товарів (робіт, послуг) та
господарською діяльністю позивача.

Натомість судом були досліджені
первинні документи, надані позивачем.

Вказані первинні документи
відповідають вимогам ст.9 Закону
України від 16.07.1999р. №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», ст.198 Податкового
кодексу України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 за № 88), отже, підлягають
обов'язковому врахуванню як в
бухгалтерському, так і в податковому
обліку позивача.

Таким чином, позивачем були надані
первинні документи, достатні для
висновку про реальність вчинених
правочинів з придбання товарів. В свою
чергу відповідачем не надано жодних
доказів про відсутність змін в активах
позивача внаслідок укладання
нереальних правочинів та здійснення
вищевказаних оподатковуваних
операцій.

З огляду на викладені вище обставини,
суд вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку,
що наведені в позовній заяві обставини
підтверджуються належними та
достатніми доказами, які свідчать про
обґрунтованість позовних вимог
позивача до податкового органу про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, водночас частиною
2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади
(до яких належать органи державної
податкової служби) та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно п.1 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач,
який відповідно до норм Податкового
кодексу України та за визначенням КАС
України є суб'єктом владних
повноважень, правомірність винесення
спірних податкових повідомлень-рішень
належним чином не довів.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Марганецький
рудоремонтний завод» до Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області форми «Р»
від 05.06.2014 року № , яким Позивачу
нараховане податкове зобов'язання із
податку на додану вартість у загальній
сумі 101 763.00 грн., з яких за основним
платежем (збільшено податкове
зобов'язання) у розмірі 67 842,00 грн., та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 33 921,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області форми «Р»
від 05.06.2014 року № , яким Позивачу
нараховане податкове зобов'язання із
податку на додану вартість у загальній
сумі 2256 грн., з яких за основним
платежем (збільшено податкове
зобов'язання) у розмірі 1504 грн., та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 752 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області форми «Р»
від 16.07.2014 року № , яким Позивачу
нараховане податкове зобов'язання із
податку на додану вартість у загальній
сумі 93495 грн., з яких за основним
платежем (збільшено податкове
зобов'язання) у розмірі 62330 грн., та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 31165 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Марганецький
рудоремонтний завод» ()
судовий збір у розмірі 186 (сто
вісімдесят шість) грн. 10 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії повного
тексту постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.О. Власенко