Справа № 2а-6683/11
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
Справа №
9104/76857/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді

Большакової О.О.,

суддів

Глушка І.В.,
Макарика В.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Калуської районної
державної адміністрації на постанову
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 15
серпня 2011 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення
Калуської районної державної
адміністрації про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2011 року позивач звернулася до
суду з позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Калуської районної державної
адміністрації про визнання
протиправними дій, стягнення різниці
недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги як учаснику війни
відповідно до ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту» за 2011 рік в сумі
2172 грн..

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 15
серпня 2011 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження) позов
задоволено частково, визнано
протиправною бездіяльність
відповідача, зобов’язано відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу за 2011 рік недоплачену разову
щорічну грошову допомогу до 05 травня
відповідно до ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком, розмір
яких визначається відповідно до ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням виплачених
сум.

Зазначена постанова мотивована тим, що
згідно Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» позивач мав право
на отримання щорічної до 5-ого травня
разової грошової допомоги у
визначеному Законом розмірі. В той же
час, позивачу у 2011 році проведена
виплата такої допомоги у розмірі
визначеному Постановою КМУ № 341 від 04
квітня 2011 року «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2011
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантій
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», що не
відповідає нормам чинного
законодавства.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
її оскаржило управління праці та
соціального захисту населення
Калуської районної державної
адміністрації, в апеляційній скарзі
просить скасувати оскаржувану
постанову і прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог. В апеляційній скарзі зазначає
про правомірність застосування до
спірних правовідносин Постанови КМУ №
341 від 04 квітня 2011 року «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантій їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань».

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки
апеляційну скаргу подано на рішення
суду першої інстанції, яке прийнято у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 183-2
цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачу, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач має право щорічно до
5-ого травня отримувати грошову
допомогу відповідно до вимог Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».
Однак, розмір отриманої позивачем у 2011
році разової грошової допомоги до 5-ого
травня не відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки встановлений
Постановою КМУ № 341 від 04 квітня 2011
року.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
фактичним обставинам справи та є
вірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України виключно Законом України про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу
України при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать Конституції
України, Бюджетного кодексу України та
Закону України «Про державний бюджет
України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10 рп/2008 – нормою
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» зупинено на 2008 рік
дію ст.ст. 12, 13, 14 та 15 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантій
їх соціального захисту».

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Тобто
рішення Конституційного Суду України
не має зворотньої дії в часі.

Оскільки норми Законів, якими
обмежувалась дія ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» 3551-XII від 22.10.1993
року визнані неконституційними і
втратили свою чинність, то у 2011 році ст.
14 цього Закону діяла у редакції
відповідно до якої, щорічно до 5 травня
учасникам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі 3
мінімальних пенсій за віком.

Однак всупереч приписів даної статті
відповідачем дана допомога позивачу
виплачена відповідно до постанови КМ
України № 341 від 04.04.2011 року «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань».

Колегія суддів вважає, що виходячи із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що у 2011 році виплата такої допомоги
здійснювалась відповідачем у
невідповідності до чинного
законодавства.

Окрім цього відповідно до ч. 3 ст. 2
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» нормативні акти органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при
нарахуванні та виплаті щорічної
одноразової грошової допомоги
позивачу, слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч. 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про прожитковий мінімум»
прожитковий мінімум застосовується
для встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
«Про прожитковий мінімум» прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо
для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп
населення, щороку затверджується
Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на
відповідний рік. Прожитковий мінімум
публікується в офіційних виданнях
загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Розміри прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність у 2011
році встановлювались Законом України
«Про державний бюджет на 2011 рік».

Вимоги позивача, щодо стягнення з
відповідача конкретної суми, не
підлягають до задоволення, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 171 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених
статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють
органи праці та соціального захисту
населення, і суд не може перебирати на
себе повноваження, які законом
покладені на органи праці та
соціального захисту населення.

За таких обставин колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо нарахування і виплати
недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги до 5-го травня як
інваліду війни за 2011 рік.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст.ст. 195, 197,
198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Калуської районної державної
адміністрації залишити без
задоволення, а постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 15
серпня 2011 року в адміністративній
справі № 2а-6683/11 - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

О.О.
Большакова

Судді

І.В. Глушко

ОСОБА_2