Справа № 820/10337/14
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 липня 2014 р.
№ 820/10337/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання -
Маренич Т.О.

за участю:

представника позивача - Косяченко Є.С.,

представника відповідача - Шамілової
Л.Ш.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "РЕГІОН ТРАНС ПЛЮС"
до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про визнання дій
неправомірними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "РЕГІОН ТРАНС ПЛЮС",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просить суд визнати
неправомірними дії Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області по
проведенню документальної
позапланової виїзної перевірки,
результати якої оформлені актом
№1132/20-31-22-03-07/38775604 від 30.04.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що при проведення перевірки
процедура проведення була суттєво
порушена контролюючим органом.
По-перше, підставою проведення спірної
перевірки, як зазначено в акті, є не
надання інформації ТОВ "РЕГІОН ТРАНС
ПЛЮС" протягом 10 днів з дня отримання
запиту, згідно п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПКУ.
Однак, підприємством позивача було
надано своєчасно письмову відповідь, а
відтак позивач виконав вимоги закону, у
зв'язку з чим у ДПІ не було правових
підстав проводити перевірку. Крім того,
запит та відповідь не відображені в
акті перевірки, що є порушенням Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом ДПА України від 10.08.2005р. № 327.
По-друге, відомості первинних
документів, а також дані розрахункових
документів податковим органом в ході
проведення перевірки не вивчались,
хоча і були надані позивачем.
Ігноруючи надані первинні документи, у
т.ч. і про рух коштів у безготівковій
формі, відповідач зробив висновок про
відсутність в діяльності платника
податків об'єктів оподаткування
податком на додану вартість, що, на
думку позивача, суперечить закону.

Окрім того, викладені в акті спірної
перевірки судження суб'єкта владних
повноважень не ґрунтуються на жодному
з визначених ст. 83 Податкового кодексу
України джерел. Дані припущення та
висновки щодо відсутності у
контрагентів позивача за юрадресою,
відсутності необхідних умов для
ведення господарської діяльності,
відсутності основних фондів,
технічного персоналу, виробничих
активів, складських приміщень,
зроблені перевіряючими без фактичного
обстеження юрособи, без фактичного
дослідження первинних документів зі
сплати податкових зобов'язань, а
судження про відсутність факту
реального вчинення господарських
операцій зроблені суб'єктом владних
повноважень з перевищенням
компетенції органів ДПС України.

Також, позивач вважає безпідставними
посилання податкового органу на
автоматизовані інформаційні системи:
ІС "Податковий блок", АС "Аудит", дані
автоматизованого співставлення
податкового кредиту та зобов'язань у
розрізі контрагентів. За судженням
позивача, право на використання таких
програм та порядок їх використання не
передбачено діючим законодавством, а
тому дані, отримані податковим органом,
не можуть мати статус офіційних та бути
допустимим доказом по справі.
Програмне забезпечення "Системи
автоматизованого співставлення
податкового кредиту та зобов'язань у
розрізі контрагентів, декларацій по
податку на додану вартість " до
первинних або інших документів, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку платника податків,
не відноситься і не є доказом
підтвердження наявності факту
порушення вимог податкового
законодавства. Жодним нормативно -
правовим актом чинного законодавства
України не врегульовано порядок
застування даного програмного
забезпечення, а, тим більше, його
використання контролюючими органами
для здійснення відповідних висновків
стосовно платників податків.
Посилаючись на викладені вище
міркування, позивач просив суд
ухвалити рішення про задоволення
заявлених вимог.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити.

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов
(а.с.82-84), вказав, що для проведення
позапланової виїзної перевірки ТОВ
"РЕГІОН ТРАНС ПЛЮС" існували об'єктивні
та обґрунтовані підстави. Так, позивач
в податковому обліку відображав
взаємовідносини з ТОВ "Еккоплюс" та ТОВ
"Виател". Індустріальною ОДПІ були
складені акти від 25.04.2014р. №
165/20-36-22-03-07/38876264 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Еккоплюс" щодо документального
підтвердження господарських відносин
з платниками податків, зборів, їх
реальності та повноти відображення в
обліку за період листопад 2013р. - лютий
2014р." та від 31.03.2014р. № 182/20-36-22-03-07/38876259
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Виател" щодо
документального підтвердження
господарських відносин з платниками
податків, зборів, їх реальності та
повноти відображення в обліку за
період січень-лютий 2014р.". У зв'язку з
наявністю зазначеної податкової
інформації, яка свідчить про можливі
порушення ТОВ "РЕГІОН ТРАНС ПЛЮС"
податкового законодавства ДПІ було
складено письмовий запит про надання
інформації та її документального
підтвердження фінансово -
господарської діяльності по
взаємовідносинами з вказаними
підприємствами, на який ТОВ "РЕГІОН
ТРАНС ПЛЮС" надало пояснення та
документальне підтвердження не в
повному обсязі. За таких підстав, у
відповідності до вимог пп. 78.1.1 п. 78 ст. 78
Податкового кодексу України було
прийнято рішення про проведення
спірної перевірки, що ніяким чином не
порушує права позивача. Окрім того, акт
за результатами перевірки, сам по собі
немає для платників податків ніяких
наслідків. В даному випадку акту
індивідуальної дії відносно позивача
ДПІ не виносилось. Відповідач
свтерджує, що позивач не наводить
доказів порушення свої прав та
інтересів. Посилаючись на викладені
вище доводи, відповідач просив суд
ухвалити рішення про відмову в
задоволенні заявлених вимог.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
у письмових запереченнях на позов,
просив суд ухвалити рішення про
відмову у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти нього, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з наступних
підстав та мотивів:

На підставі направлень від 25.04.2014 року
за №598, №599, №600 виданих Державною
податковою інспекцією у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
керуючись п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового
кодексу України, відповідно до наказу
Державної податкової інспекції у
Київському районі м.Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 25.04.2014 року №551, головним
державним ревізором-інспектором
відділу перевірок з окремих питань
управління податкового аудиту ДПІ у
Київському районі м.Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області,
здійснена позапланова виїзна
перевірка позивача - Товариства з
обмеженою відповідальністю "РЕГІОН
ТРАНС ПЛЮС", з питань правильності
визначення повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ «ЕККОПЛЮС», код
ЄДРПОУ - 38876264, та ТОВ «Виател», код
ЄДРПОУ - 38876259, за січень 2014 року та
подальшого ланцюгу постачання.

Результати спірної перевірки
оформлені актом 1132/20-31-22-03-07/38775604 від
30.04.2014 року. (а.с.9-43).

Згідно з висновками вказаного акту
перевірки в діяльності платника
податків контролюючим органом
виявлено порушення:

- ст.ст.185, п.198.1, п.198.3. п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року, у зв'язку з чим ТОВ "РЕГІОН ТРАНС
ПЛЮС" завищено суму податкового
кредиту з податку на додану вартість у
січні 2014 року у загальній сумі
365607,00грн.;

- ст.185, ст.187 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року, оскільки
встановлено відсутність об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість при реалізації покупцям
автопослуг, отриманих від ТОВ
«ЕККОПЛЮС» та ТОВ «Виател» в частині
сформованого податкового кредиту у
січні 2014 року, в результаті чого ТОВ
"РЕГІОН ТРАНС ПЛЮС" завищено податкові
зобов'язання з ПДВ при реалізації
послуг на загальну суму 365607,00грн., в т.ч.
грудень 2013 року на суму 154208.00грн.,
січень 2014 року на суму 211319грн. (а.с.42-43).

Вказані обставини визнані
представниками відповідача в судовому
засіданні.

При цьому, податкове
повідомлення-рішення ДПІ не
приймалось.

Оскільки платник податків не
погоджується з правомірністю
зазначених дій органу управління, то
слід дійти висновку, що спір склався з
приводу відповідності закону дій
суб'єкта владних повноважень -ДПІ у
Київському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області,
вчинених з приводу реалізації
управлінської функції контролю у
спосіб проведення документальної
позапланової виїзної перевірки.

Розглядаючи справу, суд відмічає, що
критерії правомірності рішень та діянь
суб'єктів владних повноважень, до яких
в розумінні ст. 3 КАС України та
Податкового кодексу України належить і
відповідач, викладені законодавцем в
ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до п.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
проводити перевірки платників
податків в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Під час податкового контролю
контролюючі органи зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами, та не
допускати порушень прав та
охоронюваних законом інтересів
громадян, підприємств, установ,
організацій (п.п.21.1.1, п.п.21.1.4 п.21.1 ст.21 ПК
України).

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

При вирішенні справи судом
встановлено, що 24.12.2006р. Верховним Судом
України винесена постанова у справі
Господарського суду Вінницької
області №9/175-04 за позовом АКБ "Мрія"до
ДПІ у м. Вінниця про визнання
неправомірною позапланової
комплексної перевірки.

Згідно з правовими позиціями, які
викладені у названому судовому акті,
державна податкова інспекція є органом
державної влади і, відповідно, її
діяльність має підпорядковуватись
вимогам ч.2 ст.19 Конституції України та
аналогічним вимогам ст.11 Закону
України "Про державну податкову службу
в Україні". Право податкової інспекції
на проведення перевірки підлягає
законодавчим обмеженням та
реалізується з дотриманням порядку,
встановленого законом. Суд може
захистити право платника податку в
разі проведення перевірки за
відсутності для цього належних
юридичних підстав та з порушенням
правил, процедури, встановлених
законом. Наявність негативних
наслідків такої перевірки для
можливості судового захисту законом не
вимагається. Право на судовий захист
пов'язане із самою протиправністю дій.
При цьому, Верховний Суд України
зазначив, що відповідно до КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про встановлення наявності чи
відсутності компетенції (повноважень)
суб'єкта владних повноважень (п. 6 ч. 3 ст.
105); а відтак, звернення за захистом
порушеного права у сфері
публічно-правових відносин із
зазначенням способу, який, на думку
суду, не приводить до захисту права, не
може бути підставою для відмови в
позові, тобто захисті права, що
порушуються. Суд, установивши
порушення вимог законодавства, має
захистити права та охоронювані законом
інтереси, самостійно обравши спосіб,
який би гарантував дотримання і захист
прав, свобод, інтересів від порушень з
боку суб'єктів владних повноважень,
коли ці порушення ще не припинені
(статті 7, 8, 11, ч. 4 ст. 112, ст. 162); спосіб
захисту порушеного права може залежати
від того, припинене порушення чи ні -
при встановленні факту продовження
протиправної поведінки суб'єкта
владних повноважень на момент
вирішення спору належним способом
захисту права може бути зобов'язання
відповідача припинити протиправні дії,
а при припиненні порушення суд може
задовольнити вимогу про встановлення
відсутності компетенції (повноважень)
у суб'єкта владних повноважень, зокрема
на вчинені дії, чи про визнання дій
протиправними.

З огляду на приписи ст.ст.8 і 19
Конституції України, ст.ст.7-11, 244-2 КАС
України окружний адміністративний суд
не знаходить правових підстав для
залишення згаданої постанови
Верховного Суду України поза увагою
при розгляді і вирішенні спору по суті.

Досліджуючи обставини дотримання
відповідачем згаданих критеріїв при
реалізації владної управлінської
функції у спірних правовідносинах, суд
зазначає, що контролюючим органом на
адресу позивача було направлено два
запити: № 3710/10/20-31-15-01-17/184 від 20.03.2014р.
(а.с. 60-61) та № 3983/10/20-31-15-01-17 від 24.03.2014р.
(а.с. 56-57).

На вказані вище запити ТОВ "РЕГІОН
ТРАНС ПЛЮС" у встановлений законом
строк надав відповіді та документальне
підтвердження, що не заперечується
відповідачем (а.с. 58-59,62-69). Яких саме
документів не було надано
підприємством до ДПІ, відповідач не
вказує. Разом з тим, отримавши
відповіді підприємства на запити та
надану ним інформацію та документи,
оцінив як інформацію надану не в
повному обсязі.

25.04.2014р. ДПІ прийнято рішення про
проведення позапланової перевірки
позивача, яке оформлене наказом № 551
(а.с. 54).

Як вбачається з даного наказу,
підставою для проведення спірної
перевірки ДПІ обрано п.п. 78.1.1, п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України.

За приписами вказаної норми закону,
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наслідками перевірок
інших платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу, в якому
зазначаються можливі порушення цим
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту.

Враховуючи, що позивачем в
установлений законом виконано вимоги
контролюючого органу та надано
інформацію, запитану ДПІ у запитах, та
її документальне підтвердження,
підстав для проведення перевірки у
відповідача не було.

Також судовим розглядом встановлено,
що Індустріальною ОДПІ були складені
акти від 25.04.2014р. № 165/20-36-22-03-07/38876264 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Еккоплюс» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків та зборів, їх реальності та
повноти відображення в обліку за
період листопад 2013 року - лютий 2014 р.
(а.с.85-90) та від 31.03.2014р. № 182/20-36-22-03-07/38876259
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Виател» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків та зборів, їх реальності та
повноти відображення в обліку за
період січень - лютий 2014 р.

У згаданих актах відображені судження
про відсутність у даних платників
будь-яких ресурсів, необхідних для
ведення господарської діяльності,
основних фондів, технічного персоналу,
виробничих активів, складських
приміщень, тощо.

На думку відповідача, вказаних
висновків інших податкових органів
цілком достатньо для судження про
порушення позивачем, який мав
господарські взаємовідносини з даними
підприємствами, вимог Податкового
кодексу України.

Однак, належними та допустимими в
розумінні ст.124 Конституції України,
ст.70 КАС України доказами факту
вчинення платником податків
нікчемного правочину або факту
відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України, а діяння по відображенню в
документах обов'язкової податкової
звітності, тобто в офіційних
документах завідомо недостовірних
відомостей, є об'єктивною стороною
злочину, передбаченого ст.366 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи
відповідачем не подано до суду жодних
доказів порушення кримінального
провадження відносно посадових
(службових) осіб платника податків або
за викладеними в акті фактами
діяльності платника податків, доказів
наявності обвинувального вироку суду,
рішення суду про стягнення одержаного
за нікчемним правочином чи рішення
суду про визнання правочину недійсним
суб'єктом владних повноважень до суду
також не подано.

Слушність наведеного висновку
окружного адміністративного суду
підтверджується правозастосовчою
практикою Європейського Суду з прав
людини (рішення від 22.01.2009р. у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03), а також правозастосовчою
практикою Верховного Суду України
(постанова від 09.09.2008р. у справі
№21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі
№ 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у
справі за позовом ЗАТ "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, постанова від
31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма
"ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень), врахування якої
при відправленні правосуддя є
обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС
України.

Окремо суд, зазначає, що в силу приписів
ч.4 ст.70 КАС України, Порядку проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок (затверджено
постановою КМУ від 27.12.2010р. №1232; далі за
текстом - Порядок №1232), а також Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства (затверджено наказом ДПА
України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р.
за №34/18772; далі за текстом - Порядок №984)
отримання податковим органом акту
перевірки чи довідки зустрічної
звірки, в котрих викладені висновки про
вчинення контрагентом платника
податків нікчемного правочину або
відображення в звітності показників
господарських операцій, які фактично
не відбулись, не звільняє такий
податковий орган від виконання
обов'язку по самостійному встановленню
та доведенню факту вчинення платником
податків порушення закону, оскільки
ані акт перевірки, ані довідка
зустрічної звірки не має
преюдиціального значення та не є
документами, що достовірно та
безсумнівно підтверджують обставини
фактичної дійсності.

Суд також відзначає, що зі змісту акту
від 30.04.2014р. № 1132/20-31-22-03-07/38775604
вбачається, що відомості первинних
документів, які відповідно до ч.1 ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
є підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій, фіксують факти
здійснення господарських операцій та
повинні бути складені під час
здійснення господарської операції, а
також дані розрахункових документів,
котрі згідно з Законом України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" опосередковують рух коштів у
безготівковій формі, податковим
органом в ході проведення спірної
документальної перевірки не
досліджувались.

ДПІ було використано установчі
документи підприємства ТОВ "РЕГІОН
ТРАНС ПЛЮС", декларації з ПДВ, запити
ДПІ та відповіді підприємства на них,
ІС Податковий блок, отримані матеріали
перевірок контрагентів позивача ТОВ
"ЕККОПЛЮС" та ТОВ "Виател" (а.с. 12).

Стосовно доводу відповідача про
відсутність у платника податків у
спірних правовідносинах порушеного
права суд зазначає, що відповідно до ч.2
ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 3 ст.19 Господарського кодексу
України визначено, що держава здійснює
контроль і нагляд за господарською
діяльністю суб'єктів господарювання у
таких сферах, зокрема, фінансових,
кредитних відносин, валютного
регулювання та податкових відносин - за
додержанням суб'єктами господарювання
кредитних зобов'язань перед державою і
розрахункової дисципліни, додержанням
вимог валютного законодавства,
податкової дисципліни.

В силу приписів ч.6 ст.19 Господарського
кодексу України органи державної влади
і посадові особи зобов'язані
здійснювати інспектування та
перевірки діяльності суб'єктів
господарювання неупереджено,
об'єктивно і оперативно, дотримуючись
вимог законодавства, поважаючи права і
законні інтереси суб'єктів
господарювання.

З положень наведених норм
матеріального права у кореспонденції з
запровадженим ст.8 Конституції України
принципом верховенства права, змістом
прав і обов'язків платників податків та
контролюючих органів згідно з ст.ст.16,
17, 191, 19, 20, 21 Податкового кодексу України
слідує, що у публічних правовідносинах,
котрі складаються з приводу виконання
податкового обов'язку, платник
податків має не лише права, а й
матеріально-правовий інтерес, який
полягає по-перше, у тому, щоби суб'єкт
владних повноважень здійснював
реалізацію владної управлінської
функції відносно платника податків
виключно за наявності передбачених
законом підстав (тобто обставин, котрі
прямо викладені в законі), по-друге, у
тому, щоби при реалізації владної
управлінської функції суб'єкт владних
повноважень діяв у визначений законом
спосіб (тобто чітко дотримувався
встановленої законом процедури),
по-третє, у тому, щоби суб'єкт владних
повноважень досліджував виключно ті
питання, котрі віднесені законодавцем
до його компетенції, по-четверте, у
тому, щоби зафіксовані у
правозастосовчому акті (яким є по своїй
правовій суті як акт перевірки, так і
довідка зустрічної звірки) судження
суб'єкта владних повноважень були
вірними, правильними та об'єктивними.

При цьому, суд зазначає, що оскільки
документальним результатом реалізації
суб'єктом владних повноважень
управлінської функції з контролю за
повнотою та достовірністю справляння
платником податків (зборів) є складання
або довідки зустрічної звірки згідно з
ст.73 Податкового кодексу України, або
акту перевірки відповідно до ст.86
Податкового кодексу України, то
платник податків має
матеріально-правовий інтерес у тому,
щоби зміст складених податковим
органом довідки зустрічної звірки або
акту перевірки відображав об'єктивний
та реальний стан додержання платником
податків вимог законів про
оподаткування, адже за визначенням
ст.358 Кримінального кодексу України як
довідка зустрічної звірки, так і акт
перевірки віднесені законодавцем до
кола офіційних документів.

Отже, зміст складених податковим
органом довідки зустрічної звірки та
акту перевірки може братись до уваги як
тим органом податкової служби, котрий
склав згадані офіційні документи, так і
іншими податковими органами та
суб'єктами права у будь-яких
процедурах, що суперечить
матеріально-правовому інтересу
суб'єкта господарювання як
добросовісного та сумлінного платника
податків, суперечить запровадженій ст.4
Податкового кодексу України
презумпції правомірності рішень
платника податків, в разі негативного
характеру викладеної у довідці чи акті
інформації.

Таким чином, складення податковим
органом довідки зустрічної звірки чи
акту перевірки, де викладені помилкові
чи недостовірні висновки з питання
дотримання платником податків вимог
законів про оподаткування суперечить
матеріальному інтересу платника
податків.

Підпунктом 21.1.4 ст.21 Податкового
кодексу України передбачено, що
посадові особи контролюючих органів
зобов'язані не допускати порушень прав
та охоронюваних законом інтересів
громадян, підприємств, установ,
організацій.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист не лише прав, але й інтересів
осіб від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Суд погоджується з доводом відповідача
про те, що акт перевірки не є рішенням
суб'єкта владних повноважень, не
покладає на платника податків ніяких
обов'язків, проте, водночас з цим
відзначає, що згаданий офіційний
документ об'єктивно створює для
платника податків несприятливі
правові наслідки у вигляді виникнення
сумніву у добросовісності, сумлінності
суб'єкта господарювання як платника
податків, сумніву у додержанні
платником податків податкової
дисципліни та у вигляді іншого,
відмінного від випадку невчинення
податкових правопорушень, визначення
за правилами ст.77 Податкового кодексу
України періодичності перевірок з
огляду на ступень ризику в діяльності
такого платника податків.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що
відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Дослідивши добуті докази в їх
сукупності, перевіривши
обґрунтованість доводів сторін, суд
дійшов висновку, що належних та
допустимих в розумінні ст.70 КАС України
доказів на підтвердження
правомірності вчинених спірних дій з
приводу проведення спірної перевірки
податковий орган до суду не надав, а
відтак позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції
України, ст.ст. 7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч. ч. 1,
2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "РЕГІОН
ТРАНС ПЛЮС" до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання дій неправомірними -
задовольнити.

Визнати неправомірними дії Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, по
проведенню документальної
позапланової виїзної перевірки,
результати якої оформлені актом
№1132/20-31-22-03-07/38775604 від 30.04.2014 року.

Стягнути з державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "РЕГІОН ТРАНС ПЛЮС"
(місцезнаходження: 61002, м.Харків,
вул.Мироносицька, 72, код ЄДРПОУ - 38775604)
судовий збір по справі у розмірі 74,00грн.
(сімдесят чотири гривні нуль копійок).

Постанова набирає законної сили згідно
з ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, а саме: після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
згідно з ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме: шляхом подачі через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення (у разі застосування
судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні - з дня отримання копії
постанови, у разі повідомлення суб'єкта
владних повноважень у випадках та
порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього
Кодексу, про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду) апеляційної скарги з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 07
липня 2014 року.

Суддя

Панченко О.В.