Справа № 2а-10381/12/1370
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 р.
м.Львів
Справа № 876/4112/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Коваля Р.Й..

суддів
Гудима Л.Я.,

Макарика В.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року в адміністративній справі №
2а-10381/12/1370 за позовом управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова до відкритого
акціонерного товариства «ЛьвівОРГРЕС»
про стягнення коштів,

В С Т А Н О
В И В :

У грудні 2012 року управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі
м.Львова (далі - УПФУ в Галицькому
районі м.Львова) звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду із вказаним
позовом та просило стягнути з
відкритого акціонерного товариства
«ЛьвівОРГРЕС» (далі - ВАТ
«ЛьвівОРГРЕС») на свою користь 2436,65 грн
заборгованості по коштах, які повинні
спрямовуватись на фінансування
різниці між сумою пенсій, призначених
науковим працівникам відповідно до
Закону України «Про науково-технічну
діяльність» та сумою пенсій,
обчислених відповідно до інших
законодавчих актів, що були виплачені
працівнику підприємства ОСОБА_2 за
період з 01.07.2012 року по 30.11.2012 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «ЛьвівОРГРЕС» на
користь УПФУ в Галицькому районі
м.Львова заборгованість по
відшкодуванню різниці між сумою
пенсії, призначеної гр.ОСОБА_2, як
науковому працівнику, та сумою пенсії,
обчисленої на загальних підставах, в
розмірі 1218 грн 33 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятою
постановою, її оскаржило УПФУ в
Галицькому районі м.Львова, яке вважає,
що при винесенні оскаржуваного рішення
судом неповно досліджені обставини
справи й порушено норми матеріального
та процесуального права.

Тому просило скасувати постанову суду
першої інстанції і прийняти нове
рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги
обгрунтовано тими ж обставинами, що й
вимоги позовної заяви, а також
додатковими покликаннями на норми
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність». Крім
того, апелянт вважає недоречним
покликання суду на положення пункту 4
Порядку фінансування різниці між сумою
пенсії, призначеної науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації згідно із Законом України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24 березня 2004 р. № 372 (далі - Порядок №
372 від 24 березня 2004 р.).

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
клопотань про розгляд справи за їх
участю не подали, тому відповідно до п.2
ч.1 ст.197 КАС України колегія суддів
вважає можливим здійснювати розгляд
справи у письмовому провадженні за
наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що дана
апеляційна скарга є безпідставна і не
належить до задоволення з наступних
міркувань.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, ВАТ «ЛьвівОРГРЕС»
створене 29.12.1994 року на підставі наказу
Міністерства енергетики та
електрифікації України № 292 «Про
створення відкритого акціонерного
товариства ВАТ «ЛьвівОРГРЕС» та є
правонаступником державного
підприємства «Львівське підприємство
по пуску, налагодженню технології та
експлуатації електростанцій і мереж».

Згідно із довідкою № 213/1100 від 18.04.2007
року про підтвердження наукового
стажу, виданою ВАТ «ЛьвівОРГРЕС»,
ОСОБА_2 працював у ВАТ «ЛьвівОРГРЕС» з
01.04.1965 р. по 31.03.1994 р.; 13.05.1974 р. йому
присвоєно науковий ступінь кандидата
наук.

З довідки позивача від 15 листопада 2012
року про суми пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» по особовому рахунку № 170010
працівнику ВАТ «ЛьвівОРГРЕС» ОСОБА_2,
що отримав право на наукову пенсію за
період роботи на підприємстві, за
липень - листопад 2012 року нараховано і
виплачено пенсії в сумі 20022,63 грн, в тому
числі різниці між сумою пенсії,
призначеної як науковому працівнику та
сумою пенсії, обчисленої на загальних
підставах 2436,65 грн.

УПФУ в Галицькому районі м.Львова
надсилало на адресу ВАТ «ЛьвівОРГРЕС»
уточнююче повідомлення за № 1331-04-32 від
26.01.2012 року про суму витрат на виплату
пенсій, що становлять різницю між сумою
пенсій, призначених згідно із Законом
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність», і сумою
пенсій, обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, за період: січень -
грудень 2012 року, відповідно до якого
ОСОБА_2 виплачувалась різниця в розмірі
420,99 грн/міс.

Як видно із наданого позивачем
розрахунку сум відшкодування різниці
між сумою пенсії, призначеної ОСОБА_2 як
науковому працівнику (20022,63 грн) та
сумою пенсії, обчисленої на загальних
підставах помісячно по ВАТ
«ЛьвівОРГРЕС» (17585,98 грн) з 01.07.2012 року по
30.11.2012 року, УПФУ в Галицькому районі
м.Львова просило стягнути з ВАТ
«ЛьвівОРГРЕС» 100% цієї різниці, що
складає 2436,65 грн, проте суд першої
інстанції вважав, що стягненню
підлягає лише 50% цієї суми в розмірі
1218,33 грн.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що різниця
між сумою пенсій за Законом України
«Про наукову та науково-технічну
діяльність» та сумою пенсій,
обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів для наукових
(науково-педагогічних) працівників
інших державних підприємств
фінансується у співвідношенні: 50% - за
рахунок коштів державного бюджету та 50%
- за рахунок коштів цих підприємств (їх
правонаступників).

Колегія суддів апеляційного суду
вважає такі висновки суду першої
інстанції правомірними.

За приписами частини першої статті 24
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» держава
для наукових (науково-педагогічних)
працівників, які мають необхідний стаж
наукової роботи, виплачує пенсії на
рівні, що забезпечує престижність
наукової праці та стимулює
систематичне оновлення наукових
кадрів.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Виплата пенсій відповідно до статті 8
цього Закону здійснюється з коштів
Пенсійного фонду України.

А статтею 81 вказаного Закону визначено,
що призначення пенсій, оформлення
документів для їх виплати здійснюється
органами Пенсійного фонду. У разі, якщо
особа має право на отримання пенсії
відповідно до Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» та інших законодавчих
актів, призначається одна пенсія за її
вибором.

При цьому, відповідно до частини п'ятої
статті 24 Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність», різниця
між сумою призначеної пенсії за цим
Законом та сумою пенсії, обчисленої
відповідно до інших законодавчих
актів, на яку має право науковий
працівник, фінансується:

- для наукових (науково-педагогічних)
працівників державних бюджетних
наукових установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації - за рахунок коштів
державного бюджету;

- для наукових (науково-педагогічних)
працівників інших державних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
підприємств, установ, організацій та
закладів, а також коштів державного
бюджету в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. При цьому
за рахунок коштів державного бюджету
науковим (науково-педагогічним)
працівникам оплачується з розрахунку
на одну особу 50 відсотків різниці
пенсії, призначеної за цим Законом;

- для наукових (науково-педагогічних)
працівників недержавних наукових
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
установ, організацій та закладів.

Пунктом 2 Порядку № 372 від 24 березня 2004
р. встановлено, що за рахунок коштів
державного бюджету фінансується 50
відсотків різниці у розмірі пенсії
наукових (науково-педагогічних)
працівників державних небюджетних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації у розрахунку на одну особу.
Інша частина фінансується за рахунок
коштів цих підприємств, установ,
організацій та закладів.

Як зазначено в пункті 4 Порядку № 372 від
24 березня 2004 р., фінансування різниці
між сумою пенсії, призначеної науковим
(науково-педагогічним), працівникам
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації згідно із Законом України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи, у разі ліквідації або
зміни власника підприємства, установи,
організації чи вищого навчального
закладу III-IV рівнів акредитації різниця
у розмірі пенсії фінансується за
рахунок коштів їх правонаступників у
порядку, що діяв стосовно цих
підприємств, установ, організацій та
закладів до моменту ліквідації або
зміни власника.

Як зазначено вище, відповідач є
правонаступником ДП «Львівське
підприємство по пуску, налагодженню
технології та експлуатації
електростанцій і мереж», яке було
державним небюджетним підприємством й
під час роботи на якому ОСОБА_2 набув
право на наукову пенсію.

За таких обставин, вірним є висновок
суду першої інстанції, що при вирішенні
спору необхідно керуватися пунктом 2
частини дев'ятої статті 24 Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» та
пунктами 2, 4 Порядку № 372 від 24 березня
2004 р.

У відповідності до статті 159 КАС
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було, тому
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И
В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 23
січня 2013 року в адміністративній
справі № 2а-10381/12/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
Р.Й.Коваль

Судді
Л.Я.Гудим

В.Я.Макарик