Справа № 813/4741/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/4741/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
при секретарі Косів М.Б.
представника позивача - Прокіпчука Л.І.
представника відповідача - Шестака О.В.
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом Львівської
митниці Міндоходів до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Шестака О.В. про визнання
протиправними дій та скасування
Львівська митниця Міндоходів
звернулася з адміністративним позовом
до Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Шестака О.В. про
визнання протиправними дій та
скасування постанови.
В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що державним виконавцем
необґрунтовано накладено штраф на
Львівську митницю Міндоходів за
невиконання без поважних причин
рішення суду у встановлений державним
виконавцем строк. Відповідачів було
повідомлено про неможливість
виконання зазначеної постанови у
зв'язку із відсутністю у Львівської
митниці Міндоходів трудової книжки
ОСОБА_3, яка повинна бути подана згідно
ст. 24 КЗпІІ України. На Львівській
митниці Міндоходів була відсутня
вакантна посада державного інспектора
відділу митного оформлення № З митного
поста «Краковець», що підтверджується
наказами. Судовим рішенням не
передбачено, на яку саме із наявних в
штатному розписі Львівської митниці
Міндоходів 4 посад державного
інспектора відділу митного оформлення
№3 митного поста «Краковець» необхідно
поновити ОСОБА_3 Таким чином,
Львівською митницею Міндоходів було
повідомлено відділ ПВР Управління ДВС
Головного управління юстиції у
Львівській обласіі про неможливість
виконання виконавчого листа від 03.03.2014
року № 813/6873/13-а, виданого Львівським
окружним адміністративним судом про
зобов'язання Львівської митниці
Міндоходів поновити ОСОБА_3 на посаді
державного інспектора відділу митного
оформлення № 3 митного поста
«Краковець» Львівської митниці
Міндоходів з 12.08.2013 року. Постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2014р.
змінено постанову Львівського
окружного адміністративної суду від
03.03.2014р. у справі №813/6873/13-а стосовно
дати поновлення з 12.08.2013 року на 13.08.2013
року.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, просив позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечив, мотивуючи тим, що
державний виконавець діяв в межах і
спосіб, визначений Конституцією і
законами України, Львівською митницею
безпідставно рішення Львівського
окружного адміністративного суду про
поновлення ОСОБА_3 на посаді виконано
не було, у зв'язку з чим на позивача було
накладено штраф. Просить в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню, з наступних
мотивів.

Постановою головного державного
виконавця відділу ПВР УДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області від 31.03.2014 року за №42737174, яка
надійшла на адресу Львівської митниці
10.04.2014р., відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа від 03.03.2014 року № 813/6873/13-а,
виданого Львівським окружним
адміністративним судом про
зобов'язання Львівської митниці
Міндоходів поновити ОСОБА_3 на посаді
державного інспектора віллілу митного
оформлення №3 митного поста
«Краковень» Львівської митні ті
Міндоходів з 12.08.2013 року.

11.04.2014р. позивач звернувся до
відповідача із заявою про відкладення
провадження виконавчих дій, у зв'язку з
неподанням ОСОБА_3 до Львівської
митниці Міндоходів трудової книжки, що
перешкоджає виконанню судового
рішення.

30.04.2014 року на адресу Львівської
митниці Міндоходів надійшла вимога
державного виконавця про виконання
виконавчого листа від 03.03.2014 року
№813/6873/13-а.

Львівською митницею Міндоходів 30.04.2014
року листом за №13-70-10/15-5138 подано
начальнику відділу ПВР Управління ДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області заяву про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання рішення.

Позивачем було повідомлено відділ ПВР
Управління ДВС Головного управління
юстиції у Львівській області про
неможливість виконання виконавчого
листа від 03.03.2014 року № 813/6873/13-а у
зв'язку з відсутністю вакантної посади
державного інспектора відділу митного
оформлення № З митного поста
«Краковець».

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2014р.
змінено постанову Львівського
окружного адміністративної суду від
03.03.2014р. у справі №813/6873/13-а стосовно
дати поновлення з 12.08.2013 року на 13.08.2013
року.

23.06.2014 року на Львівську митницю
Міндоходів надійшла вимога державного
виконавця, якою повідомлено, що підстав
для звернення державного виконавця до
суду із заявою про роз'яснення судового
рішення чи встановлення або зміну
способу виконання рішення не
вбачається та, одночасно направлено
постанову про накладення штрафу від
17.06.2014 року ВП №42737174.

Постановою головного державного
виконавця відділу ПВР УДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області від 17.06.2014 року за №42737174 за
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення Львівського окружного
адміністративного суду про поновлення
на роботі незаконно звільненого
працівника на боржника- Львівську
митницю накладено штраф у розмірі 1020,00
грн.

Не погодившись із вказаною постановою
позивач оскаржив її до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України "Про
виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999
р. (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України, судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Аналогічні правило
міститься і в частині 1 статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Згідно з ст. 19 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, зокрема, за заявою стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 11
Закону України "Про виконавче
провадження", державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Частиною 1 та 2 ст.75 Закону №606-XIV
встановлено, що після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Згідно з частиною 1 статті 76
вищезазначеного Закону, рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного
працівника виконується негайно.
Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого державний
виконавець виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Згідно із частиною першою статті 87
Закону України «Про виконавче
провадження», у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
які можуть бути виконані лише
боржником, та рішення про поновлення на
роботі державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу в розмірі від
двох до десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, на
посадових осіб - від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян і на боржника - юридичну особу
- від двадцяти до тридцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та призначає новий строк для
виконання.

З урахуванням вищевикладеного, негайне
виконання судового рішення,
передбачене нормами Кодексу
адміністративного судочинства України
та Закону України «Про виконавче
провадження» передбачає виконання
рішення протягом мінімально можливого
часу для його виконання.

Оскільки, негайне виконання рішень про
поновлення на роботі є способом
забезпечення права на працю, позивач
був зобов'язаний виконати судове
рішення протягом мінімально можливого
часу з моменту одержання постанови
державного виконавця.

Суд вважає, що проміжок часу, який минув
між датою отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження та
датою фактичного виконання рішення, не
відповідає критерію мінімально
можливого та жодним чином не
співвідноситься з визначеною
законодавцем категорією «негайно».
Крім того, належних доказів про
поважність причин порушення строків на
виконання судового рішення чи посилань
на об'єктивні підстави неможливості
виконання рішення позивачем надано не
було.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 8 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенств права, відповідно до якого
зокрема людина, її права та свободи
визнаються найвищим цінностями та
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Судом враховується
положення ст. 55 Конституції України,
згідно з якою права і свободи людини і
громадянин захищаються судом.

Неможливість особою домогтися
виконання судового рішення, винесеного
на її користь, становить втручання у
право на мирне володіння майном, що
викладене у першому реченні пункту
першого статті 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод. У рішенні
Європейського суду з прав людини від
29.06.2004 року (справа "Жовнір проти
України") Суд відзначив, що право на
судовий розгляд, гарантоване статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, також захищає і
виконання остаточних та обов'язкових
судових рішень, які у країні, яка
поважає верховенство права, не можуть
залишатися невиконаними, завдаючи
шкоди одній із сторін.

Твердження Львівської митниці
про неможливість виконати вимоги
виконавчого листа від 03.03.2014 року
№813/6873/13-а, виданого Львівським
окружним адміністративним судом про
зобов'язання Львівської митниці
Міндоходів поновити ОСОБА_3 на посаді
державного інспектора відділу митного
оформлення № 3 митного поста
«Краковець» Львівської митниці
Міндоходів, являються безпідставними і
такими, що не відповідають дійсності,
тому суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України,-

Постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя
Р.М. Брильовський