Справа № 826/6511/14
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6511/14
інстанції: Мазур А.С.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою позивача Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 19 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів до Приватного
підприємства «Сінта-сервіс» про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач Київське міське відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулися в суд з адміністративним
позовом до Приватного підприємства
«Сінта-сервіс» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у сумі 52820,00 грн. та пені в розмірі 317,50
грн..

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 19 червня 2014 року в задоволенні
вимог позивача відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подали
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення вимог позивача.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, учасників судового
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про відмову
в задоволенні вимог позивача.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач в порушення статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» не виконав
норматив працевлаштування інвалідів в
кількості 2 особи, у зв'язку з чим
відповідач зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції
та пеню у розмірі, встановленому чинним
законодавством.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
згідно звіту за 2013 рік на підприємстві
відповідача середньооблікова
чисельність штатних працівників
становила 100 осіб, норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів -
4 осіб, фактично працюючих інвалідів - 2
особи, фонд оплати праці штатних
працівників в 2013 році складав 2641,00 тис.
грн., середньорічна заробітна плата на
підприємстві відповідача - 26 410 грн.,
позивачем розраховано
адміністративно-господарську санкцію
за невиконання відповідачем нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів за 2013 рік в сумі 52 820,00 грн..

Відповідно до частини першої статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

З урахуванням вимог зазначеної статті
Закону, підприємством створено 4
робочих місця для працевлаштування
інвалідів, тобто норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів
виконано.

Колегія суддів апеляційної інстанції в
повному обсязі підтримує позицію суду
першої інстанції, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця.

Законодавство України в сфері
соціальної захищеності інвалідів
обов'язок з працевлаштування інвалідів
покладає на орган державної влади з
питань праці та соціальної політики,
органи місцевого самоврядування,
громадські організації інвалідів, але
цьому мають передувати певні дії
підприємств, установ і організацій зі
створення робочих місць для інвалідів
та з відповідного інформування
зазначених органів з метою
працевлаштування інвалідів. Обов'язок
державних органів щодо
працевлаштування інвалідів виникає
після виконання підприємствами
обов'язку щодо створення робочих місць
і надання передбаченої законодавством
про соціальну захищеність інвалідів
інформації про наявність вільних
робочих місць та вакантних посад, на
яких може використовуватися праця
інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем протягом квітня-грудня 2013
року подавалися звіти про наявність
вакансій для інвалідів, форми № 3-ПН до
Дніпровського районного центру
зайнятості, про що свідчать звіти.

Дніпровський районний центр
зайнятості та позивач не направляли до
відповідача інвалідів з метою їх
працевлаштування.

Відповідачем вчинені всі можливі дії
для працевлаштування необхідної
кількості інвалідів на підприємстві.

Колегія суддів приходить до висновку,
що за обставин, які склалися у спірних
правовідносинах, на відповідача не
може бути покладена відповідальність
за непрацевлаштування інвалідів.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Апелянтом не було надано суду доказів,
які б свідчили про факт відмови
позивача у працевлаштуванні інвалідів,
які були направлені службою зайнятості
до даного суб'єкта господарювання.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального та процесуального
права, правову позицію з приводу яких
аргументовано виклав в мотивувальній
частині оскаржуваного апелянтом
рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200,
205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
07.08.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.