Справа № 826/18278/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/24531/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Костенко М. І. Горголь І.
С. Гаврилюк М. Я.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДЖЕЙ
ДАБЛ-Ю ТІ» на постанову та
ухвалуОкружного адміністративного
суду міста Києва від 16.01.2014 року
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.04.2014 рокуу
справі№ 826/18278/13-аза позовомТовариства
з обмеженою відповідальністю «ДЖЕЙ
ДАБЛ-Ю ТІ»доДержавної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києвіпроскасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.01.2014 року у справі № 826/18278/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2014 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, прийняти нову про
задоволення позову. Свої вимоги
заявник обґрунтовує порушенням судами
норм матеріального та процесуального
права, зокрема, п. 1.32 ст. 1, пп. 1.20.2 п. 1.20
ст. 1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.4.4 п. 5.4, п. 5.1, пп. 5.3.9
п. 5.3 ст. 5, п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. пп. 7.4.1, 7.4.4,
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 137.1 ст.
137, п. п. 138.2, 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139,
п. 185.1 ст. 185, п. п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1
ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України, ст. ст. 2, 7, 69, 76, 79 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатом
проведеної документальної планової
виїзної перевірки ТОВ «ДЖЕЙ ДАБЛ-Ю ТІ»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2012 року складено акт перевірки від
19.06.2013 року № 120/22-30/35032277, яким
зафіксовано порушення законодавства,
зокрема: п. 1.32 ст. 1, пп. 1.20.2. п. 1.20 ст. 1, пп.
5.2.1 п. 5.2, пп. 5.4.4 п. 5.4, п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5, п. 11.2 ст. 11 Закону України від «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пп. пп. 14.1.27, 14.1.36, 14.1.103, 14.1.159 п. 14.1 ст. 14, п.
137.1 ст. 137, п. п.138.2, 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139, п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму 602
330, 00 грн.; пп. 7.2.1 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. пп.
7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» та п. 185.1 ст.
185, п. п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п.
201.1 ст. 201 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 434 342, 00
грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем 17.07.2013 року прийняті
податкові повідомлення-рішення: №
, яким товариству визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем на суму
522 909,00 грн., та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 84 193,00 грн.; №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 370 810,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкцій на суму 78 700,00 грн.

Рішенням ГУ Міндоходів у м. Києві від
23.09.2013 року № 4539/10/26-15-10-04 скарга ТОВ
«ДЖЕЙ ДАБЛ-Ю ТІ» залишена без
задоволення, а податкові
повідомлення-рішення від 17.07.2013 року №
, № - без змін, та збільшено
суму грошового зобов'язання по
податковому повідомленню-рішенню №
в розмірі 79 421,00 грн. податку на
прибуток та 19 855, 25 грн. штрафних
санкцій, збільшено суму грошового
зобов'язання по податковому
повідомленню-рішенню № в розмірі
11 304, 00 грн. податку на додану вартість
та 64 306,00 грн. штрафних санкцій.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 17.10.2013 року № 13472/6/99-99-10-01-15
скарга ТОВ «ДЖЕЙ ДАБЛ-Ю ТІ» залишена
без задоволення.

11.11.2013 року, враховуючи результати
розгляду зазначених скарг,
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення № з податку
на додану вартість на загальну суму 529
120,00 грн., з яких за основним платежем 382
114, 00 грн., за штрафними санкціями 143 006,00
грн., № з податку на прибуток
підприємств на загальну суму 706 378,25
грн., з яких за основним платежем 602 330,00
грн., за штрафними санкціями - 104 048,25 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що договори
про надання послуг, укладених між ТОВ
«ДЖЕЙ ДАБЛ-Ю ТІ» та ТОВ «ГРУПЕМ»,
договір на виконання робіт, укладеного
позивачем та ТОВ «Імперіум плюс», не
носять реального характеру, у зв'язку з
чим формування податкового кредиту та
валових витрат по вказаним операціям є
протиправними.

Колегія суддів вважає такий висновок
передчасний, враховуючи наступне.

Колегія суддів вважає такий висновок
апеляційного суду помилковим,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
серед іншого, чи вчинені вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства передбачено, що судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до п. 134.1.1 ст. 134 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України).

Згідно із п. 138.8 ст. 138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України).

Аналогічні положення містяться в ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Відповідно до п. 198.1 ст.198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України, встановлює, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно із п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України).

У відповідності до п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Аналогічні положення визначені в ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди зазначили, що по
господарським операціям щодо
виконання договору від 06.04.2012 року №
0604-12, укладеного позивачем та ТОВ
«Імперіум плюс», відсутнє належне
документальне підтвердження. При
цьому, такі висновки судів ґрунтуються
лише на акті Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва № 522/22-2/37643014 від 15 березня 2013 року
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Імперіум Плюс»
щодо підтвердження господарських
відносин із платниками податків за
квітень, червень, серпень, жовтень,
лютий, березень 2012 року.

В силу положень п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 163, ст. 206
Кодексу адміністративного судочинства
України суди повинні були вказати з
посиланням на відповідні норми
матеріального права, якими доказами
має підтверджуватись фактичне
виконання таких операцій та вказати
причини відхилення поданих платником
доказів.

Проте, стверджуючи про безтоварність
операцій із виказаним контрагентом,
судами взагалі не досліджено та не
надано оцінки доказам, наданим
позивачем в обґрунтування доводів щодо
фактичного виконання цього договору.

Посилання на акт про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Імперіум Плюс» не є безумовною
підставою для висновків про
нереальність спірних господарських
операцій без дослідження відповідних
первинних документів.

В разі якщо контрагентом платника
податковий облік ведеться із
порушенням вимог чинного
законодавства, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а
несплата податку продавцем та його
контрагентами по ланцюгу (у томі числі
у разі ухилення від сплати), в разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем.

Крім того, позивач посилається на
судові рішення у справі № 826/14894/13-а, в
яких зазначено про реальність
господарських операцій позивача та ТОВ
«Імперіум Плюс» по договору № 0604-12, що
здійснені у квітні 2012 року.

В обґрунтування висновків щодо
неможливість підтвердити витрати
здійсненні підприємством по договорам,
укладеним позивачем з ТОВ «ГРУПЕМ»,
зазначено, що надані позивачем докази
не доводять зв'язку таких витрат з
реалізацією (збутом) продукції
(товарів, робіт, послуг).

Колегія суддів з таким висновком не
погоджується, оскільки судами першої
та апеляційної інстанцій не враховано
характер послуг, надання яких є
предметом цих договорів, з огляду на те,
що вони використовуються з метою
організації господарської діяльності
товариства, а не подальшої реалізації.

Твердження про те, що в актах виконання
послуг, відсутні дані щодо виду
(номенклатури) часу та місця надання
вказаних послуг, що не може підтвердити
факту їх надання та не дає можливості
зробити висновки щодо зв'язку цих
витрат з фінансово-господарською
діяльністю підприємства є
необґрунтованими, оскільки зазначені
дані містяться у звітах про виконані
роботи, оцінки яким судами першої та
апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова судів першої та апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню як
такі, що прийняті з порушенням норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати викладене,
розглянути спір з урахуванням наданих
позивачем первинних документів та
доказів на підтвердження реальності
спірних операцій, застосувати при
оцінці доводів сторін норми
матеріального права, які повинні бути
застосовані, і вирішити спір згідно із
законодавством.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДЖЕЙ
ДАБЛ-Ю ТІ» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16.01.2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.04.2014 року
у справі № 826/18278/13-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

М. І. Костенко