Справа № 408/573/14-а
Суддя: Карягіна В. А.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
№2-а/408/33/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року

смт.Біловодськ

Суддя Біловодського
районного суду Луганської області
Карягіна В.А.,розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Біловодської районної державної
адміністрації Луганської області про
поновлення пропущеного строку,
визнання дій неправомірними з
зобов*язанням здійснити нарахування та
виплату суми допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, -

В С ТА Н О В И В :

11.06.2014 року позивачка звернулася до
суду з адміністративним позовом до
відповідача про поновлення
пропущеного строку, визнання дій
неправомірними щодо відмови в
перерахунку та виплаті щомісячної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею 3 років з зобов*язанням
здійснити перерахунок та виплату суми
допомоги по догляду за дитиною ,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ними
трирічного віку за період з 22.04.2011р по
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 до
досягнення нею трирічного віку за
період з 20.09.2013р по 01.03.2014р, виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років з урахуванням
проведених виплат, вказавши, що
відповідач зобов*язаний був при
нарахуванні допомоги керуватися
вимогами Закону України « Про державну
допомогу сім*ям з дітьми», в редакції,
що діяла з 2008 року, а не Законом
України « Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів» ,яким було
зупинено дію положень ч.1 ст. 15
вищезгаданого Закону «Про державну
допомогу сім*ям з дітьми». Відповіддю
від 14.03.2014 року відповідачем їй було
відмовлено в перерахунку та виплаті
допомоги в розмірі прожиткового
мінімуму , у зв*язку з чим вона
звернулася з позовом до суду.

Позивач у судове засідання
не з'явився, в позовній заяви виклав
клопотання про розгляд справи без
її участі.

Представник відповідача в
судове засідання не з*явився, в
запереченнях звернувся до суду з
заявою розглянути справу без його
участі, позов не визнав з мотивів,
викладених у запереченні до позову.

Дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила
двох синів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 народила доньку ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвами про
народження (арк..спр.10-12), стоїть на
обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення
Біловодської РДА Луганської області.

Відповідно до довідки відповідача
позивачці з урахуванням доходів
відповідачем було нараховано та
сплачено за січень - червень 2011р- 130грн,
липень 2011р- 331,29грн( по 07.07.2011р -
лікарняний лист), серпень-жовтень 2011р-
390грн, листопад 2011р- 316,33грн( одній
дитині виповнилося три роки),
грудень2011р- жовтень 2013р- 260грн на двох
дітей, листопад 2013р - 312 грн(по 18.11.2013р -
лікарняний лист), грудень 2013р - березень
2014р - 390грн на трьох дітей.

25.лютого 2014 року позивачка звернулася
до відповідача з заявою про
перерахунок державної допомоги
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму за період з 16.12.2012р по
теперішній час , однак, листом від 14.03.
2014 року відповідача у виплаті
державної допомоги з розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років їй було відмовлено з
посиланням на виконання ч.1 ст.15 Закону
України «Про державну допомогу сім*ям з
дітьми» з внесеними до нього змінами
Законом України « Про державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
.(а.с 15).

Вважаючи дані дії відповідача такими,
що не відповідають вимогам діючого
законодавства України , позивачка
оскаржила їх дії до суду.

Законом України « Про державну
допомогу сім*ям з дітьми» від 21.11.1992р.
встановлено гарантований державою
рівень матеріальної підтримки сімей з
дітьми шляхом надання державної
грошової допомоги з урахуванням
складу сім*ї, її доходів та віку дітей
і спрямований на забезпечення
пріоритету державної допомоги сім*ям з
дітьми у загальній системі
соціального захисту населення.

Частиною 1 ст.1 вищевказаного Закону
встановлено, що громадяни України, в
сім*ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 5 ,1 Закону України « Про
державну допомогу сім*ям з дітьми» від
21.11.1992 року зі змінами та доповненнями
передбачено, що всі види державної
допомоги сім*ям з дітьми, крім допомоги
у зв*язку з вагітністю та пологами
жінкам, зазначеним у ч.2 ст.4 цього
Закону , призначають та виплачують
органи соціального захисту населення
за місцем проживання батьків. Порядок
призначення та виплати державної
допомоги сім*ям з дітьми та перелік
документів, необхідних для призначення
допомоги за цим Законом,
встановлюється кабінетом Міністрів
України. При цьому, вказаною статтею
функції щодо встановлення розміру
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
Кабінету Міністрів не делеговані.

Ст.15 вказаного закону передбачено, що
державна допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Даний закон є спеціальним, таким, що
регулює правовідносини, які пов*язані з
призначенням та виплатою державної
допомоги на неповнолітніх дітей.
Умови призначення даного виду
державної допомоги передбачені ст.. 14
вказаного закону, при цьому закон не
передбачає обмежень чи особливих умов
або розподілу осіб, що мають право на
отримання такої допомоги на
застрахованих чи не застрахованих
осіб.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007 року, який набрав
чинності з 01.01.2008 року, були внесені
зміни до ч.1 ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(далі - Закон № 2811-ХІІ), відповідно до
яких допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн. Внесені зміни не розглядалися
Конституційним Судом України стосовно
їх неконституційності.

Проте, відповідно до Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008р.» Розділ I цього
Закону набирає чинності з 01.012008р. і діє
по 31.12.2008р. Отже, з 1.01.2009р. ст.15 Закону
№2811-ХII відновила попередню
редакцію, відповідно до якої допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Однак, ст. 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
установлено, що у 2009 р. допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" та
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням"(№ 2240-ІІІ) призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Аналогічним чином врегульовано
спірні правовідносини у 2010р. ст.45
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік».

В зв'язку з тим, що у передбачений
законом спосіб положення Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та «;Про Державний бюджет
України на 2010 рік» не визнано
неконституційними та не скасовано, у
2009-2010 р. допомога при народженні дитини
та по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку призначалась та
виплачувалась у відповідності до п. 22
Постанови КМУ №1751 від 27.12.2001р. «Про
затвердження Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми».

Оскільки ані Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
ані іншими Законами не
встановлювалось на 2011р. інший, ніж у
Законах №2811-ХII та №2240-III розмір
допомоги, а дії Законів про бюджет
діяли, відповідно, лише у 2009 та 2010 роках,
спірні правовідносини з 01.01.2011р.
регулюються Законами №2811-ХII та №2240-III,
а положення Постанови КМУ №1751 від
27.12.2001р. в тій частині, в якій воно
суперечить названим законам,
застосовуватися не може. Отже, з 01.01.2011р.
у відповідача виник обов'язок
здійснювати виплату державної
допомоги в розмірах, передбачених
Законом №2811-ХII

Законами України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік», «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» та
«Про Державний бюджет України
на 2014 рік», змін до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»,
зокрема щодо виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку не вносилося,
рішень про зупинення дії цього Закону
на 2012-2014 роки не приймалося, таким чином
, відповідачем у вказаний в позові
період не вірно застосовується
положення ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
в редакції, яка діяла на грудень 2008
року

На підставі викладеного суд вважає,що
допомога по догляду за дітьми до
досягнення ними трирічного віку
позивачці виплачувалась відповідачем
з порушенням вимог діючого
законодавства.

Згідно до ст.. 8 Конституції України в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно- правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.
Пунктом 1 частини 1 статі 92 Конституції
України передбачено, що виключно
Законами України визначаються права та
свободи людини та громадянина,
гарантії цих прав і свобод.

Відповідно до ст. 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно- правового
акту Конституції України, Закону
України, Міжнародному договору, згода
на обов*язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, суд вважає за необхідне
при вирішенні даного спору
застосовувати статтю 22 та 46
Конституції України, ст.15 Закону
України «Про державну допомогу
сім*ям з дітьми» від 21.11.1992року, не
приймаючи до уваги докази, на які
посилається представник відповідача,
як на підставу заперечень проти позову.

Ст..92 ч.1.п.1 Конституції України
передбачено, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод, тому у 2012-2014р році
нарахування та виплата допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку повинна здійснюватися
територіальними управліннями праці та
соціального захисту населення на
підставі ст..15 ЗУ «Про державну
допомогу сім*ям з дітьми». За таких
обставин суд вважає за необхідне
визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Біловодської райдержадміністрації
Луганської області щодо відмови в
виплаті допомоги позивачу з розміру
прожиткового мінімуму, визначеного
Законами України Про державний бюджет
України на 2012,2013 та 2014 роки
неправомірними, а також зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату державної допомоги , виходячи
з розміру прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, визначеного
Законом на відповідний період.

Виходячи з вищевказаного суд приходить
до висновку, що позивачка має право на
перерахунок та виплату недоплаченої
допомоги по догляду за дітьми ОСОБА_2
,ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до досягнення ними
трирічного віку,

Що стосується нарахуванню та виплаті
допомоги позивачці з часу народження
дітей, а саме, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
22.04.2011року по 07.07.2011року та ОСОБА_4 з
20.09.2013року по 18.11.2013року, суд вважає за
необхідне в задоволенні позову
відмовити, оскільки в цей період
позивачка перебувала на лікарняному
після народження дітей,

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції
України органі державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов*язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України. Орган державної влади
ухилився від виконання Закону України
« Про державну допомогу сім*ям з
дітьми» всупереч рішенню
Конституційного Суду України від
14.12.2000р.№15-рп ( справа про виконання
рішень Конституційного Суду України),
порушив та продовжує порушувати права
позивачки відмовою у виплаті
державної допомоги в розмірі,
встановленому законами України.

Але, відповідно до ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи, що позивачка з часу
отримання допомоги повинна була знати
про порушення свого права на
отримання допомоги по догляду за
дитиною, так як вказана допомога
виплачувалася щомісяця і вона знала
про її розмір, а звернулася в суд за
захистом порушеного права тільки 11
червня 2014 року, жодних поважних причин
пропущення цього строку звернення до
суду за вказаний період позивачем не
наведено, суд вважає відсутніми
підстави для поновлення позивачу
строку для звернення до суду з даним
позовом, у зв*язку із чим задоволенню
підлягають позовні вимоги на
утримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з
11.12.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 з
11.12.2013р по заявлений в позові
строк,1.03.2014року. Згідно наданим доказам
позивачка і на даний час отримує
допомогу по догляду за ОСОБА_4 до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі, що оспорюється. У зв*язку із
чим суд вважає за можливе , враховуючи
можливість в разі захисту інтересів
осіб, права яких порушені, застосувати
ст.. 11 КАС України, вийти за межі
позовних вимог , визначивши кінцеву
дату виплат днем прийняття рішення
суду.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Оскільки позовні вимоги
підлягають задоволенню частково,
судові витрати, здійснені позивачем ,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 2,11, 17, 18, 87, 94, 99,100, 122,158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково

Визнати неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Біловодської
районної державної адміністрації
Луганської області щодо відмови в
перерахунку та виплаті ОСОБА_1
державної допомоги по догляду за
дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до
досягнення ними трирічного віку.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Біловодської районної державної
адміністрації Луганської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 державної допомоги по догляду
за дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з
11.12.2013року по ІНФОРМАЦІЯ_2, за ОСОБА_4 за
період з 11.12.2013року по 27.06.2014року в
розмірі прожиткового мінімуму,
встановленого для дітей віком до 6
років ,визначеного Законом на
відповідний період, з врахуванням
здійснених виплат.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити .

Стягнути з Державного
бюджету України на користь позивачки
судові витрати зі сплати судового
збору в сумі 36,54 грн .

Копію постанови направити
сторонам для відома.

Постанова суду може бути оскаржена
до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Біловодський районний суд Луганської
області шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк від дня
оголошення , сторонам в цей же строк з
часу отримання копії постанови.

Суддя

Біловодського райсуду

Карягіна В.А.

Луганської області