Справа № 807/1827/14
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2014 рокум. Ужгород№ 807/1827/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судових засідань Кібкало
І.А.

за участю сторін, які беруть участь у
справі:

позивача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Огородник",
представник - Бучок А.О.,

відповідача: Територіальної державної
інспекції праці у Закарпатській
області, представник - Турянський Я.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Огородник" до
Територіальної державної інспекції
праці у Закарпатській області про
визнання протиправним та скасування
припису № 07-18-019/0344-0384 від 12 травня 2014
року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Огородник"
звернулося до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Територіальної
державна інспекції праці у
Закарпатській області про визнання
протиправним та скасування припису №
07-18-019/0344-0384 від 12 травня 2014 року.

У ході судового розгляду справи
позивач змінив позовні вимоги та
просив суд визнати протиправним та
скасувати припис № 07-18-019/0344-0384 від 12
травня 2014 року в частині вимог
заповнення трудових книжок і
вкладишів до них у відповідних
розділах російською мовою, укладення
на 2014 -2019 року колективного договору,
погодження умов праці з виборним
уповноваженим органом від трудового
колективу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
вимоги оскаржуваного припису щодо
заповнення трудових книжок і вкладишів
до них у відповідних розділах
українською і російською мовами,
укладення на 2014-2019 роки колективного
договору та погодження умов оплати
праці з виборним уповноваженим органом
є необґрунтованими, так як наявність
записів на державній мові у трудовій
книжці Законом України "Про засади
державної мовної політики" визнана
обов'язковою, а на іншій мові - за
бажанням громадянина. Разом з тим,
вказує на те, що на підприємстві станом
на 21 травня 2014 року орган, чи
представник, уповноважений на
представництво трудового договору не
обраний.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав змінені позовні
вимоги за обставин викладених у
позовній заяві та заяві про зміні
позовних вимог, просив суд позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив з
мотивів викладених у письмових
запереченнях, зокрема пояснивши, що
оскаржуваний припис прийнятий на
законних підставах та відповідає
чинному законодавству. Відповідач
наголошує, що діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством, а тому позовні
вимоги є необґрунтованими, та такими,
що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення сторін та оцінивши докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до
наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Закарпатській області
проведено планову перевірку з питань
дотримання вимог законодавства про
працю товариства з обмеженою
відповідальністю "Огородник". В
результаті даної перевірки виявлено
порушення вимог трудового
законодавства та 12 травня 2014 року
відповідачем винесено припис за №
07-18-019/0344-0384, що і є предметом розгляду
даної адміністративної справи.

Як вбачається із матеріалів справи
позивач порушив вимоги п. 2.1 глави 2
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, а саме
такі не заповнені у відповідних
розділах українською і російськими
мовами.

Відповідно до ст. 10 Конституції
України, державною мовою в Україні є
українська мова.

Згідно вимог ч. 1 ст. 13 Закону України
"Про засади державної мовної політики"
паспорт громадянина України або
документ, що його заміняє, і відомості
про його власника, що вносяться до
нього, виконуються державною мовою і
поруч, за вибором громадянина, однією з
регіональних мов або мов меншин
України. Дія цього положення
поширюється й на інші офіційні
документи, що посвідчують особу
громадянина України або відомості про
неї (записи актів громадянського стану
і документи, що видаються органами
реєстрації актів громадянського стану,
документ про освіту, трудова книжка,
військовий квиток та інші офіційні
документи), а також документи, що
посвідчують особу іноземця або особу
без громадянства, у разі наявності
письмової заяви особи.

Отже, як слідує із вказаної норми
Закону записи у трудовій книжці
виконуються державною мовою і поруч, за
вибором громадянина однією з
регіональних мов або мов меншин
України.

Як встановлено у судовому засіданні
відповідач вказує на те, що позивач
порушив вимоги п. 2.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, згідно якого трудові
книжки і вкладиші до них заповнюються у
відповідних розділах українською і
російською мовами.

Однак, відповідачем не враховано
вимоги п. 3 розділу Х Закону України "Про
засади державної мовної політики", яким
передбачено, що приведення у
відповідність із цим Законом чинні
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Відтак, заповнення трудових книжок
російською мовою без волевиявлення
громадянина не є обов'язковою вимогою,
а тому суд приходить до висновку про те,
що оскаржуваний припис в частині щодо
заповнення трудових книжок і вкладишів
у відповідних розділах українською і
російською мовами підлягає скасуванню.

Що стосується припису в частині
укладення колективного договору та
узгодження умов оплати праці з
трудовим колективом, то суд вказує на
наступне.

правові засади розробки, укладення та
виконання колективних договорів і
угод визначається Законом України "Про
колективні договори і угоди" № 3356-ХІІ
від 01.07.1993р., що також кореспондується з
дефініцією наданою ст. 10 Кодексу
законів про працю.

У відповідності до ст. 1 даного
законодавчого акту колективний
договір, угода укладаються на основі
чинного законодавства, прийнятих
сторонами зобов'язань з метою
регулювання виробничих, трудових і
соціально-економічних відносин і
узгодження інтересів працівників та
роботодавців.

Відповідно до вимог ст. 11 Кодексу
законів про працю та ст. 2 Закону
України "Про колективні договори та
угоди" колективний договір укладається
на підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності і господарювання, які
використовують найману працю і мають
права юридичної особи. Колективний
договір може укладатися в структурних
підрозділах підприємства, установи,
організації в межах компетенції цих
підрозділів.

Статтею 12 Кодексу законів про
працю та положеннями ст. 3 Закону
України "Про колективні договори і
угоди" регламентуються сторони
колективного договору. Так,
колективний договір укладається між
роботодавцем з однієї сторони і одним
або кількома профспілковими органами,
а у разі відсутності таких органів -
представниками працівників, обраними і
уповноваженими трудовим колективом з
іншої сторони.

У відповідності до ст. 15 Кодексу
законів про працю колективні договори
підлягають повідомній реєстрації
місцевими органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування.

Форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (ст. 97 Кодексу законів про
працю, ст. 15 Закону України "Про оплату
праці")

Згідно вимог ч. 7 ст. 65
Господарського кодексу України на всіх
підприємствах, які використовують
найману працю, між власником або
уповноваженим ним органом і трудовим
колективом або уповноваженим ним
органом повинен укладатися
колективний договір, яким регулюються
виробничі, трудові та соціальні
відносини трудового колективу з
адміністрацією підприємства. Вимоги до
змісту і порядок укладення колективних
договорів визначаються законодавством
про колективні договори.

З проведеного правового аналізу
законодавчих норм, що регулюють
правовідносини з приводу укладення
колективних договорів, вбачається, що
укладення таких є обов'язковим для всіх
підприємств і організацій, які
використовують найману працю і мають
права юридичної особи.

Судом встановлено та не
заперечується позивачем, що ТОВ
"Огородник" є юридичною особою та
використовує найману працю, у зв'язку
із чим на нього поширюється обов'язок
укладення колективного договору.

Аналогічна правова позиція
викладена в Ухвалі ВАС України від 17
квітня 2014 року у справі № к/800/50845/13.

Відтак, суд приходить до висновку
про те, що припис за № 07-18-019/0344-0384 від 12
травня 2014 року в частині укладення
колективного договору та узгодження
умов оплати праці з трудовим
колективом є обґрунтованим.

Керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 128,
160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Огородник" до
Територіальної інспекції з питань
праці у Закарпатській області про
скасування припису від 12 травня 2014 року
- задовольнити частково.

2. Скасувати припис Територіальної
інспекції з питань праці у
Закарпатській області № 07-18-019/0344-0384 від
12 травня 2014 року в частині заповнення
трудових книжок і вкладишів до них у
відповідних розділах українською і
російською мовами.

3. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя Р.О. Ващилін