Справа № 803/1607/14
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року Справа № 803/1607/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
громадянина Афганістану ОСОБА_3 до
тимчасово виконуючого обов'язки
начальника відділу по роботі з
іноземцями та адміністративного
провадження штабу Чопського
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України майора
Курдельчука Сергія Олександровича про
визнання протиправним та скасування
рішення, визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Афганістану ОСОБА_3
звернувся через представника ОСОБА_4 з
адміністративним позовом до тимчасово
виконуючого обов'язки начальника
відділу по роботі з іноземцями та
адміністративного провадження штабу
Чопського прикордонного загону
Державної прикордонної служби України
майора Курдельчука Сергія
Олександровича, у якому просив визнати
протиправним і скасувати рішення від 24
жовтня 2013 року про поміщення в пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають на території України,
визнати протиправними дії щодо
поміщення його у Волинський пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають на території України (далі
- Волинський ПТПІ).

В обґрунтування позову вказав, що на
підставі оскаржуваного рішення
позивач поміщений у Волинський ПТПІ.

Зазначене рішення вважає незаконним з
таких підстав. У рішенні вказано про
затримання ОСОБА_3 08 жовтня 2013 року за
спробу незаконного перетину кордону з
України в Словаччину, однак це не
підтверджено доказами. Посилаючись в
рішенні на постанову Ужгородського
міськрайонного суду про примусове
видворення з України відповідач не
вказав ні дати постанови, ні справи, у
якій така постанова була прийнята.

Прийняття постанови через 16 днів після
затримання позивача суперечить пункту
2.2 Інструкції про примусове повернення
і примусове видворення з України
іноземців та осіб без громадянства,
затвердженої спільним наказом
Міністерства внутрішніх справ України,
Адміністрації Державної прикордонної
служби України, Служби безпеки України
від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі -
Інструкція про примусове повернення і
примусове видворення з України
іноземців та осіб без громадянства).
Про прийняте рішення не повідомлено у
встановленому порядку прокурора.

Також вважає, що затримання позивача та
його поміщення у Волинський ПТПІ не
вирішувалося судами. Тому його
знаходження в ізоляції від суспільства
суперечить статті 29 Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод.

З наведених підстав позов просив
задовольнити.

У письмовому запереченні проти позову
представник відповідача його вимог не
визнав (а.с.58-59). В обґрунтування
заперечення пояснив, що ОСОБА_3 був
затриманий за незаконне перетинання
кордону з України в Словацьку
Республіку 08 жовтня 2013 року та був
переданий на територію України
відповідно до угоди між Україною та ЄС
про реадмісію осіб.

11 жовтня 2013 року позивач був
притягнутий до адміністративної
відповідальності за вказане
правопорушення та того ж дня на
підставі рішення начальника Чопського
прикордонного загону був поміщений в
ПТПІ до прийняття судом рішення у
справі за адміністративним позовом про
примусове видворення ОСОБА_3 з України.
Постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 17 жовтня 2013
року позов задоволено.

Рішення від 24 жовтня 2013 року про
поміщення позивача в ПТПІ було
прийняте з метою виконання постанови
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 17 жовтня 2013
року.

З посиланням на норми статті 30 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства", Інструкцію
про примусове повернення і примусове
видворення з України іноземців та осіб
без громадянства представник
відповідача в задоволенні позову
просив відмовити.

Представники сторін у письмових
клопотаннях просили розгляд справи
здійснювати за відсутності сторін та
їх представників (а.с.59,78).

З урахуванням таких клопотань та на
підставі частини четвертої статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України (КАС України) судовий розгляд
справи здійснено в порядку письмового
провадження.

Перевіривши доводи сторін письмовими
доказами, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову з таких
мотивів і підстав.

Правовий порядок в України ґрунтується
на встановленому Конституцією України
принципі, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (частина друга статті 19
Конституції України).

Аналогічні критерії правомірності
поведінки суб'єкта владних
повноважень, яким є відповідач,
закріплені частиною третьою статті 2
КАС України, на відповідність яким
перевірялися дії та рішення
відповідача, що є предметом позову.

Спірні правовідносини регулюються
приписами Закону України "Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства" (в редакції, чинній на
момент виникнення цих відносин).

Як вбачається з оскаржуваного рішення,
воно прийняте з метою забезпечення
примусового видворення громадянина
Афганістану ОСОБА_3 на підставі статті
30 Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства".
Такому рішенню передувало прийняття
Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області постанови про
примусове видворення позивача з
території України.

Частинами третьою - четвертою статті 30
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства"
передбачено, що центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, або орган охорони державного
кордону на підставі відповідного
рішення з наступним повідомленням
протягом 24 годин прокурора розміщує
іноземців та осіб без громадянства,
зазначених у частині першої цієї
статті, у пунктах тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства
перебувають у пунктах тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають на території України,
протягом строку, необхідного для
виконання рішення суду про примусове
видворення, але не більш як дванадцять
місяців.

На виконання вимог Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства", з метою упорядкування
роботи з примусового повернення і
примусового видворення іноземців та
осіб без громадянства затверджена
Інструкції про примусове повернення і
примусове видворення з України
іноземців та осіб без громадянства, яка
визначає порядок дій посадових осіб
територіальних органів,
територіальних підрозділів Державної
міграційної служби України (ДМС),
органів охорони державного кордону та
органів Служби безпеки України (СБУ)
під час прийняття рішень про примусове
повернення і примусове видворення з
України іноземців та осіб без
громадянства, їх документування та
здійснення заходів з безпосереднього
примусового повернення та примусового
видворення за межі України.

Пунктом 2.2 Інструкції про примусове
повернення і примусове видворення з
України іноземців та осіб без
громадянства визначено, що при
примусовому видворенні територіальні
органи, територіальні підрозділи ДМС,
органи охорони державного кордону
(стосовно іноземців та осіб без
громадянства, яких затримано у межах
контрольованих прикордонних районів
під час спроби або після незаконного
перетинання державного кордону
України) та органи СБУ невідкладно
готують рішення про поміщення в пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають на території України
(додаток 4) з наступним повідомленням
щодо рішення про поміщення в пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні (додаток 5),
протягом 24 годин прокурора і
розміщують іноземців, які не виконали в
установлений строк без поважних причин
рішення про примусове повернення, або
якщо є обґрунтовані підстави вважати,
що вони ухилятимуться від виконання
такого рішення, або стосовно яких
прийнято адміністративним судом
рішення про їх примусове видворення з
України, або якщо вони прийняті
відповідно до міжнародного договору
про реадмісію або не мають законних
підстав для перебування на території
України, у ПТПІ. Розміщення іноземців у
ПТПІ здійснюється адміністрацією
такого пункту на підставі зазначеного
вище рішення згідно з актом, складеним
пунктом тимчасового перебування та
органом/підрозділом, який доставив
іноземців до пункту. Іноземці
перебувають у ПТПІ протягом строку,
необхідного для виконання рішення
адміністративного суду про примусове
видворення, але не більше ніж
дванадцять місяців.

Таким чином, аналіз норм статті 30
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства" дає
підстави для висновку, що підставою для
розміщення іноземців, які незаконно
перебувають на території України, у
ПТПІ є відповідне рішення, у тому числі,
органу охорони державного кордону, яке
приймається для виконання постанови
адміністративного суду про примусове
видворення такого іноземця з території
України.

Відповідно до Закону України "Про
Державну прикордонну службу", Чопський
прикордонний загін, є органом охорони
кордону в системі Державної
прикордонної служби України, що
входить до складу Західного
регіонального управління.

Отже, повноваження на прийняття
вказаного вище рішення наявні в органу
охорони державного кордону. Юридичною
підставою для прийняття рішення про
поміщення іноземця в ПТПІ є стаття 30
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства", а
фактичною підставою - постанова
адміністративного суду про примусове
видворення іноземця з території
України.

При перевірці фактичних обставин
встановлено, що постановою
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 17 жовтня 2014
року у справі № 308/17862/13-а
за адміністративним позовом Чопського
прикордонного загону Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України до
громадянина Афганістану ОСОБА_3
вирішено питання про його примусове
видворення з України. Постановою суду
було встановлено, що ОСОБА_3 був
затриманий 08 жовтня 2013 року
представником прикордонної поліції
Словацької Республіки за незаконне
перетинання державного кордону з
України в Словаччину поза межами
пункту пропуску в складі групи осіб та
був переданий того ж дня на територію
України в пункті пропуску "Малий
Березний" (а.с.65-66).

В матеріалах справи також наявна копії
протоколу про адміністративне
затримання від 08 жовтня 2013 року, яким
підтверджуються вказані обставини,
акта про приймання-передавання особи
від 08 жовтня 2013 року (а.с.60-62).

Про затримання ОСОБА_3 08 жовтня 2013 року
повідомлено прокурора та посольство
Ісламської Республіки Афганістан в
Україні, про що наявні відмітки в
протоколі затримання (повідомлення від
09 жовтня 2013 року № 29/1027 та № 29/1030).
Позивача поміщено в ПТТП на підставі
рішення тимчасово виконуючого
обов'язки начальника штабу Чопського
прикордонного загону від 11 жовтня 2013
року до прийняття рішення Ужгородським
міськрайонним судом Закарпатської
області про примусове видворення. Про
зазначені дії повідомлено
Ужгородського міськрайонного
прокурора листом від 11 жовтня 2013 року №
29/1049 (а.с.64).

Судом встановлено, що на підставі
направлення від 24 жовтня 2013 року № 29/1098
(а.с.68), та відповідно до акта
приймання-передавання від 24 жовтня 2013
року (а.с.69), ОСОБА_3 був поміщений у
Волинський ПТПІ. Про поміщення ОСОБА_3
до Волинського ПТПІ на підставі
рішення від 24 жовтня 2014 року
повідомлено прокурора листом від 30
жовтня 2013 року № 29/1115 (а.с.70).

Таким чином, наявність юридичних та
фактичних підстав для прийняття
рішення, яке оскаржує позивач, та
підстав його поміщення в ПТПІ до
прийняття оскаржуваного рішення
перевірено судом. Підстав для визнання
рішення від 24 жовтня 2013 року про
поміщення позивача в ПТПІ протиправним
не встановлено. На думку суду,
порушення Чопським прикордонним
загоном встановленого частиною
третьою статті 30 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" строку повідомлення
прокурора про поміщення позивача в
ПТПІ, не є підставою для визнання цього
рішення протиправним та його
скасування, оскільки такі дії
вчиняються після прийняття рішення, а
суд перевіряє його на відповідність
нормам чинного законодавства на момент
прийняття. Крім того, позивач оскаржує
дії відповідача - тимчасово
виконуючого обов'язки начальника
відділу по роботі з іноземцями та
адміністративного провадження штабу
Чопського прикордонного загону
Державної прикордонної служби України
майора Курдельчука С.О., а з матеріалів
справи вбачається, що той лише приймав
рішення від 24 жовтня 2013 року, яке було
перевірене і затверджене начальником
Чопського прикордонного загону.
Наступні дії щодо позивача вчинялися
іншими посадовими особами, які не є
відповідачами у справі.

Щодо доводів представника позивача про
відсутність рішення суду про поміщення
позивача в ПТПІ, то суд зауважує, що
спеціальним законодавством, що
врегульовує відносини з приводу
видворення іноземців не передбачено
повноважень у відповідача для
звернення до суду з позовом про
поміщення в ПТПІ. Так згідно з частиною
першою статті 30 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" постанова
адміністративного суду є підставою для
примусового видворення іноземців та
осіб без громадянства з України. Для
цього центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує реалізацію
державної політики у сфері міграції,
органи охорони державного кордону
(стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України) або органи Служби
безпеки України звертаються до
адміністративного суду з відповідним
позовом.

Відповідно до частини другої статті 162
КАС України в разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України.

Аналіз наведених норм права свідчить,
що центральний орган виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органи
охорони державного кордону та Служби
безпеки України у цих правовідносинах
мають право на звернення до суду з
позовом лише щодо примусового
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України, а
адміністративний суд має повноваження
стосовно розгляду такого позову та
компетенцію щодо прийняття рішення про
примусове видворення іноземця чи особи
без громадянства з України. КАС України
та інші закони України не надають право
цим суб'єктам владних повноважень на
звернення до адміністративного суду з
позовом про затримання іноземця чи
особи без громадянства, тому й
адміністративний суд позбавлений
компетенції стосовно розгляду такого
позову.

В свою чергу, частина третя, четверта
статті 30 Закону України "Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства", пункти 2.2, 2.3 Інструкції
про примусове повернення і примусове
видворення з України іноземців та осіб
без громадянства визначають, що саме на
органи охорони державного кордону при
прийнятті судом рішення про видворення
покладено обов'язок підготовки та
винесення рішення по поміщенню таких
осіб, які незаконно перебувають в
Україні і не виконали в установлений
строк без поважних причин рішення про
примусове повернення, в пункт
тимчасового перебування іноземців на
строк не більше дванадцять місяців.

Як встановлено пунктом 1.8 вказаної
Інструкції, примусове видворення
передбачає: виявлення порушника,
поміщення його в пункт тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають на території України,
документальне оформлення примусового
видворення, подальше супроводження
іноземця до пункту пропуску через
державний кордон України чи до країни
походження.

Пунктом 6 Типового положення про пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 року №1110 (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 2012 року № 70), розміщення
іноземців та осіб без громадянства в
пункті тимчасового перебування
здійснюється адміністрацією такого
пункту на підставі рішення
територіального органу ДМС або органу
охорони державного кордону згідно з
актом, складеним пунктом тимчасового
перебування та органом, який доставив
іноземців та осіб без громадянства до
пункту. Згідно з пунктом 1 Типового
положення ПТПІ є державною установою,
що призначена для тимчасового
утримання іноземців та осіб без
громадянства у разі, коли вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або є обґрунтовані підстави
вважати, що вони ухилятимуться від
виконання такого рішення, або прийнято
адміністративним судом постанову про
їх примусове видворення за межі
України, або вони прибули на територію
України відповідно до міжнародних
договорів про реадмісію, або не мають
законних підстав для перебування на
території України і підлягають
примусовому видворенню за її межі.

Відповідно до пункту 5 Типового
положення іноземці та особи без
громадянства утримуються у пункті
тимчасового перебування протягом
строку, необхідного для виконання
постанови адміністративного суду про
їх примусове видворення за межі
України, але не більш як дванадцять
місяців.

Зазначений строк перебування позивача
у ПТПІ не минув.

Відтак, відсутні підстави вважати, що
позивач незаконно утримується у
Волинському ПТПІ, тим більше через
спрямовані проти нього дії відповідача
у справі.

Зважаючи на встановлені судом
обставини, перевірені письмовими
доказами, з урахуванням аналізу норм
спеціального законодавства, що регулює
відносини органу охорони державного
кордону та іноземців, що незаконно
перебувають на території України та
щодо яких прийнято рішення про їх
примусове видворення, суд дійшов
переконання, що підстави для
задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 2, 71, 122, 160, 162, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, на підставі Конституції
України, Закону України "Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства", Інструкції про
примусове повернення і примусове
видворення з України іноземців та осіб
без громадянства, затвердженої
спільним наказом Міністерства
внутрішніх справ України,
Адміністрації Державної прикордонної
служби України, Служби безпеки України
від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову громадянина Афганістану ОСОБА_3
до тимчасово виконуючого обов'язки
начальника відділу по роботі з
іноземцями та адміністративного
провадження штабу Чопського
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України майора
Курдельчука Сергія Олександровича про
визнання протиправним та скасування
рішення, визнання протиправними дій
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
Ж.В.Каленюк