Справа № 826/7594/14
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2014 року 15:48 № 826/7594/14
Окружний адміністративний суд м.Києва
у складі судді Клименчук Н.М., за участю
секретаря судового засідання Мині І.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Мілє»доІнспекції з
питань захисту прав споживачів у місті
Києвіпро визнання протиправними
та скасування постанови та рішення
за участю представників сторін:
від позивача: Новицька К.Б., Гамкрелідзе
від відповідача: Левенець В.О.
На підставі ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мілє» звернулось до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування постанови та рішення від
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
спірні рішення не ґрунтуються на
нормах чинного законодавства та є
протиправними, а тому підлягають
Представник відповідача в судовому
засіданні щодо задоволення позовних
вимог заперечив, в обґрунтування
правомірності винесення спірного
рішення та накладення штрафних
санкцій, у зв'язку із правомірним
встановленням, що продукція, яка
введена позивачем в обіг не відповідає
встановленим вимогам, за що
передбачено відповідальність згідно з
п. 2 ч.2 ст. 44 Закону України "Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції".

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу Інспекції з
питань захисту прав споживачів у місті
Києві про проведення позапланових
перевірок від 14.01.14 року №18 на підставі
статті 11 Закону України "Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції" та листа Державної
інспекції України з питань захисту
прав споживачів від 26 лютого 2013 року
№6097-2-7/6 наказано відділу ринкового
нагляду здійснити позапланову не
виїзну перевірку суб'єкта
господарювання - ТОВ "Мілє".

Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у місті Києві на підставі
наказу про проведення позапланових
перевірок від 14.01.14 року №18 та
направлення на проведення перевірки
від 14.01.14 року №000017 проведено
позапланову поєднану з виїздом
перевірку з питань відповідності
продукції, що вводиться в обіг ТОВ
«Мілє» вимогам Технічних регламентів,
дія яких поширюється на продукцію,
Закону України "Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції", Правилам застосування
національного знаку відповідності,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29 листопада 2001
року №1599.

За результатами перевірки складено акт
від 26.03.2014 року за № 000071 (далі по тексту -
акт перевірки).

В акті перевірки встановлено
порушення: Закону України "Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції" та Правил
застосування національного знаку
відповідності, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 листопада 2001 року №1599.

Зазначені порушення в акті перевірки
обґрунтовані наступним: не надано
повного складу технічної документації,
а саме відсутні загальні
конструкторські та виробничі
креслення, схеми вузлів, деталей тощо,
описи та пояснення необхідні для
розуміння зазначених креслень та схем
та протоколи випробувань. При цьому у
акті перевірки зазначено, що
відповідачем не беруться до уваги
надані до перевірки документи, що не
були у повному обсязі переведені на
офіційну мову діловодства.

Крім того встановлено, що в порушення
Правил застосування національного
знаку відповідності, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 листопада 2001 року №1599 позивачем
залучено орган з оцінки відповідності,
хоча у даному випадку це не
передбачено, оскільки процедура оцінки
відповідності проводилась із
застосуванням модуля «А».

У зв'язку із встановленням зазначених
порушень, у акті перевірки зроблено
висновок, що продукція, яка введена
позивачем в обіг, не відповідає
встановленим вимогам, за що
передбачено відповідальність згідно з
п. 2 ч.2 ст. 44 Закону України "Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції".

За результатми проведеної перевірки
відповідачем прийнято рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів, яким обмежено надання
продукції на ринок, а саме:
мікрохвильової печі Miele M-8261-2, Машини
для приготування кави Miele CM 51000 black,
Машини для приготування кави Miele CM 51000
white, Прасувальної машини Miele B 995 D,
Сушильної машини Miele T 9747 WP, Панелі
конфорок Miele KM 6230, Пральної машини Miele W
6746 WPS, Пральної машини Miele W 59656 WPS,
Пральної машини Miele WT 2780 WPM, шляхом
приведення продукції у відповідність
із встановленими вимогами.

Крім того, прийнято постанову про
накладення штрафних санкцій від 31.03.14
року №000043, згідно якої встановлено, що
ТОВ "Мілє" порушено вимоги пункту 2
частини другої статті 44 Закону України
"Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції", та
постановлено сплатити штраф у розмірі
1500 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян у сумі 25 500,00 грн.

Позивач вважає дії відповідача щодо
проведення перевірки, а також рішення
винесені за результатами такої в силу
невідповідності викладених у акті
перевірки доводів дійсним обставинам
справи, у зв'язку із чим просить суд
скасувати рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
та постанову про накладення штрафних
санкцій.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд прийшов
до переконання про підставність
позовних вимог виходячи з наступних
міркувань.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначає Закон України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності".

Відповідно до визначень, які
закріплені у статті 1 Закону України
від 02.12.2010р. №2735-VІ, органом державного
ринкового нагляду є центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державного ринкового
нагляду у межах сфери своєї
відповідальності, що визначається
відповідно до цього Закону (далі - орган
ринкового нагляду). У разі якщо орган
ринкового нагляду здійснює визначені
цим Законом та Законом України "Про
загальну безпечність нехарчової
продукції" повноваження також через
свої територіальні органи, термін
"орган ринкового нагляду" позначає
також його територіальні органи.

Під державним ринковим наглядом (далі -
ринковий нагляд) Закон розуміє
діяльність органів ринкового нагляду з
метою забезпечення відповідності
продукції встановленим вимогам, а
також забезпечення відсутності загроз
суспільним інтересам.

Сферою дії зазначеного Закону є
відносини щодо: - здійснення ринкового
нагляду за продукцією, що охоплюється
встановленими вимогами, крім видів
продукції, зазначених у частині 5 цієї
статті; - здійснення контролю всієї
продукції, крім видів продукції,
зазначених у частині п'ятій цієї
статті.

Права та обов'язки суб'єктів
господарювання та повноваження
органів ринкового нагляду також
врегульовані нормами Закону України
від 02.12.2010р. №2735-VІ.

Так, положеннями частини 1 статті 7
названого Закону закріплено, що
суб'єкти господарювання під час
здійснення ринкового нагляду та
контролю продукції мають право: 1)
вимагати від посадових осіб, які
здійснюють ринковий нагляд і контроль
продукції, додержання вимог
законодавства; 2) перевіряти наявність
у посадових осіб, які здійснюють
ринковий нагляд та контроль продукції,
наявність службових посвідчень; 3)
одержувати від посадових осіб, які
здійснюють ринковий нагляд, копії
посвідчень (направлень) на проведення
перевірок та не допускати їх до
проведення перевірок, якщо вони не
надали копії таких документів; 4) бути
присутніми під час здійснення всіх
заходів ринкового нагляду; 5)
одержувати в установленому порядку від
органів ринкового нагляду і органів
доходів і зборів необхідну, доступну та
достовірну інформацію про результати
ринкового нагляду і контролю
продукції; 6) вимагати від посадових
осіб, які здійснюють ринковий нагляд та
контроль продукції, забезпечення
конфіденційності будь-якої інформації,
одержаної під час здійснення ринкового
нагляду та контролю продукції, крім
випадків, визначених цим та іншими
законами України; 7) оскаржувати в
установленому законом порядку будь-які
рішення, приписи, дії та бездіяльність
органів ринкового нагляду, органів
доходів і зборів та їх посадових осіб; 8)
звертатися за захистом своїх прав та
інтересів до суду; 9) вживати за власною
ініціативою заходів щодо запобігання
та уникнення ризиків, які становить
продукція, що надається ними на ринку,
забезпечення відповідності цієї
продукції встановленим вимогам та
усунення порушень вимог, встановлених
цим Законом та Законом України "Про
загальну безпечність нехарчової
продукції".

Крім того, відповідно до частини 2
названої статті суб'єкти
господарювання під час здійснення
ринкового нагляду та контролю
продукції користуються іншими правами,
визначеними цим Законом, Законом
України "Про загальну безпечність
нехарчової продукції", іншими
нормативно-правовими актами (у тому
числі технічними регламентами), а в
межах здійснення ринкового нагляду -
також правами, визначеними Законом
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності".

У той же час, статтею 8 Закону України
від 02.12.2010р. №2735-VІ за суб'єктами
господарювання закріплено певні
обов'язки, зокрема, з надання на вимогу
органів ринкового нагляду
документації, що дає змогу
ідентифікувати будь-який суб'єкт
господарювання, який поставив їм
відповідну продукцію.

Як вбачається з наявних у матеріалах
справи копій направлення від 14.01.14р.
№000017 на проведення перевірки, надані
сторонами у справі, в примірнику
направлення, наданому відповідачем,
міститься інформація про строк
проведення перевірки - з 13 по 26 березня
2014 року. Крім того, на звороті
зазначеного документа є підпис
представника позивача про отримання
копії направлення.

За таких обставин судом не
встановлено, а позивачем не доведено
допущення відповідачем порушень при
призначенні та проведенні
позапланової перевірки.

Що ж стосовно доводів позивача з
приводу протиправності рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів та постанови про накладення
штрафних санкцій, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, вжиття
обмежувальних заходів відносно ТОВ
"Мілє" та накладення штрафу відбулось у
зв'язку з введенням в обіг продукції,
яка не відповідає Технічним
регламентам, а саме, у тому числі, у
зв'язку із ненаданням повного складу
технічної документації, яка повинна
надавати можливість оцінити
відповідність продукції.

За таких обставин суду належить
встановити факт наявності у позивача
технічної документації, яка дає
можливість оцінити відповідність
продукції Технічним регламентам.

Частиною 7 статті 23 Закону України "Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції" встановлено, що
під час невиїзної перевірки
характеристик продукції у випадках,
передбачених цим Законом, перевірці
підлягають такі документи (їх копії) та
інформація: 1) декларація про
відповідність; 2) супровідна
документація, що додається до
відповідної продукції (включаючи
інструкцію щодо користування
продукцією); 3) загальний опис продукції
та схема (креслення) конструкції
виробу, а також повний склад технічної
документації на відповідну продукцію,
передбачений технічним регламентом; 4)
документи щодо системи якості чи
системи управління якістю; 5) висновки
експертиз та протоколи випробувань
зразків відповідної продукції,
відібраних (узятих) у межах здійснення
ринкового нагляду і контролю
продукції; 6) документи, що дають змогу
відстежити походження відповідної
продукції та її подальший обіг
(договори, товарно-супровідна
документація тощо); 7) документи і
матеріали щодо стану виконання
суб'єктом господарювання рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів, у тому числі в межах
моніторингу дій суб'єктів
господарювання, що вживаються ними для
вилучення відповідної продукції з
обігу та/або її відкликання; 8)
повідомлення та інша інформація,
надана суб'єктами господарювання,
органами доходів і зборів, органами з
оцінки відповідності згідно з
положеннями цього Закону та Закону
України "Про загальну безпечність
нехарчової продукції"; 9) інші документи
та матеріали, звернення, одержані
органами ринкового нагляду відповідно
до положень цього Закону та Закону
України "Про загальну безпечність
нехарчової продукції".

Судом встановлено, що супровідним
листом від 25.03.2014 року позивачем надано
до перевірки документацію, частина
якої викладена іноземною мовою.

При цьому в акті перевірки зазначено,
що позивачем надано ряд документів та
матеріалів іноземною мовою, у зв'язку з
чим такі документи до уваги не
приймались, посилаючись при цьому на
положення статті 15 Закону України "Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції", якими
передбачено, що посадові особи, які
здійснюють ринковий нагляд, мають
право вимагати від суб'єктів
господарювання надання документів і
матеріалів, необхідних для здійснення
ринкового нагляду, одержувати копії
таких документів і матеріалів. У разі
якщо оригінали таких документів і
матеріалів складені іншою мовою, ніж
мова діловодства та документації
державних органів, на вимогу органів
ринкового нагляду суб'єкти
господарювання зобов'язані за власний
рахунок забезпечити їх переклад мовою
діловодства та документації державних
органів в обсязі, необхідному для
здійснення ринкового нагляду.

У свою чергу позивач зазначає, що
вимоги про здійснення перекладу
документів і матеріалів мовою
діловодства та документації державних
органів чи надання додаткових
документів позивач не отримував, однак
така документація була надана із
частковим перекладом, що є достатнім
для встановлення змісту та здійснення
контролю.

Доказів на спростування зазначеного,
матеріали справи не містять, а тому
відповідачем неправомірно не
враховано документи та матеріали, які
надані іноземною мовою.

На підтвердження відповідності
продукції вимогам Технічних
регламентів позивачем надано в
матеріали справи копії протоколів
випробувань з метою сертифікації,
сертифікатів відповідності та
декларацій про відповідність
продукції вимогам технічних
регламентів.

За визначенням статті 1 Закону України
"Про підтвердження відповідності"
сертифікат відповідності - документ,
який підтверджує, що продукція, системи
якості, системи управління якістю,
системи екологічного управління,
персонал відповідає встановленим
вимогам конкретного стандарту чи
іншого нормативного документа,
визначеного законодавством.

Статтею 11 Закону України "Про
підтвердження відповідності"
передбачено, що сертифікація в
законодавчо регульованій сфері
провадиться згідно з вимогами
технічних регламентів.

За результатами проведення
сертифікації у разі позитивного
рішення призначеного органу з оцінки
відповідності заявникові видається
сертифікат відповідності, зразок якого
затверджується центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
оцінки відповідності.

З аналізу зазначених правових норм
вбачається, що факт наявності у
позивача сертифікатів відповідності,
виданих акредитованим органом з оцінки
відповідності свідчить про
відповідність перевіреної продукції
вимогами технічних регламентів.

Таким чином, висновки Акта перевірки
про невідповідність перевіреної
продукції, технічним регламентам
документально не підтверджуються та є
помилковими.

Крім того, підставою для винесення
спірних рішення та постанови слугувало
встановлення під час перевірки,
порушень позивачем Правил
застосування національного знаку
відповідності, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 листопада 2001 року №1599 позивачем
залучено орган з оцінки відповідності,
хоча у даному випадку це не
передбачено, оскільки процедура оцінки
відповідності проводилась із
застосуванням модуля «А».

Суд не вправі погодитись із такими
висновками відповідача, виходячи із
наступних міркувань.

У пункті 7 Технічного регламенту
зазначається, що нанесення
національного знака відповідності на
електрообладнання повинно буди
здійснено у відповідності до правил,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29 листопада 2001
року №1599 "Про затвердження опису та
правил застосування національного
знака відповідності".

Разом з тим, із аналізу вказаних правил
застосування національного знака
відповідності вбачається, що єдиним
можливими порушеннями таких є
відсутність на товарі знака
відповідності.

Що ж стосовно наявності поряд із знаком
відповідності ідентифікаційного
номеру органу з оцінки відповідності,
то таке позначення є необхідним в разі
залучення такого органу.

Як встановлено судом та не
заперечується відповідачем, позивачем
при підтвердженні відповідності
продукції залучав відповідний орган з
оцінки, у зв'язку із чим біля
національного знака відповідності
нанесено ідентифікаційний номер
органу з оцінки.

Разом з тим, не зважаючи на те, що товар,
який був предметом оцінки
відповідності, не передбачав
обов'язкове залучення органу оцінки,
присутність такого у жодному випадку
не може вважатись порушенням правил
застосування національного знака
відповідності.

З приводу правомірності винесення
відповідачем рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів,
яким обмежено надання продукції на
ринок, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно частини першої статті 30 Закону
України "Про державний ринковий нагляд
і контроль не харчової продукції"
обмеження надання продукції на ринку
здійснюються шляхом: 1) приведення
продукції у відповідність із
встановленими вимогами (згідно з
частинами першою і третьою статті 29
цього Закону); 2) тимчасової заборони
надання продукції на ринку.

Частина друга статті 30 Закону України
"Про державний ринковий нагляд і
контроль не харчової продукції"
встановлює, що обмеження надання
продукції на ринку, визначені у пункті 1
частини першої цієї статті,
застосовуються органами ринкового
нагляду у випадках, передбачених цим
Законом, якщо існує можливість
приведення такої продукції у
відповідність із встановленими
вимогами. Зазначені обмеження можуть
застосовуватися до продукції, що
надається на ринку, у тому числі тієї,
що зберігається на складах виробників
(імпортерів), та/або продукції, що
перебуває у споживачів (користувачів).

Відповідно до частини п'ятої статті 30
Закону України "Про державний ринковий
нагляд і контроль не харчової
продукції" тимчасова заборона надання
продукції на ринку застосовується
органами ринкового нагляду у разі
прийняття ними рішення про: 1) відбір
зразків продукції для проведення їх
експертизи (випробування) - на строк
проведення експертизи (випробування); 2)
приведення продукції у відповідність
із встановленими вимогами - на строк
дії відповідного обмеження. Тимчасова
заборона надання продукції на ринку
запроваджується одночасно з
прийняттям рішень, зазначених у цій
частині.

Відповідно до пункту 2 частини другої
статті 44 Закону України "Про державний
ринковий нагляд і контроль не харчової
продукції" передбачено, що до особи, яка
ввела продукцію в обіг або відповідно
до цього Закону вважається такою, що
ввела продукцію в обіг, застосовуються
штрафні санкції у разі введення в обіг
продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам (крім випадків,
передбачених статтею 28 цього Закону), у
тому числі нанесення Національного
знака відповідності на продукцію, що не
відповідає вимогам технічних
регламентів, - у розмірі від п'ятисот до
тисячі п'ятисот неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
повторне протягом трьох років вчинення
такого самого порушення, за яке на
особу вже було накладено штраф, - у
розмірі від тисячі до трьох тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Зі змісту наведених норм Закону
вбачається, що обмежувальні заходи у
вигляді приведення продукції у
відповідність із встановленими
вимогами та тимчасової заборони
надання продукції на ринку можуть
вживатись у відношенні до продукції,
яка не відповідає встановленим
вимогам, у тому числі якщо порушено
вимоги щодо застосування та нанесення
Національного знака відповідності, а
штрафні санкції можуть бути засновані
до особи за введення в обіг продукції,
яка не відповідає встановленим вимогам
технічних регламентів, та за
розповсюдження продукції, на якій
відсутній Національний знак
відповідності, якщо його нанесення на
продукцію передбачено технічним
регламентом на відповідний вид
продукції.

Однак, як встановлено вище, висновки
Інспекції про невідповідність
перевіреної продукції, технічним
регламентам документально не
підтверджуються, відповідних доказів
відповідачем не надано, а порушення
вимог щодо застосування та нанесення
Національного знака відповідності
стосовно продукції ТОВ "Мілє", яка
перевірялась не встановлено.

За таких підстав суд приходить до
висновку, що вжиття відносно ТОВ "Мілє"
обмежувальних (коригувальних) заходів
на підставі рішення інспекції про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів від 31.03.2014 року №000015 і
застосування штрафних санкцій на
підставі постанови про накладення
штрафних санкцій від 31.03.2014 року №000043 є
протиправним, а зазначені рішення та
постанова підлягають скасуванню.

Відповідно статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові особи і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 70, 71, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «Мілє» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
постанову про накладення штрафних
санкцій від 31.03.2014 року №000043 та рішення
про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів від 31.03.2014 року
№000015.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Мілє» понесені
судові витрати, у вигляді сплаченого
судового збору, в розмірі - 255,78 грн.
(двісті п'ятдесят п'ять гривень 78 коп.).

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст.185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Н.М. Клименчук