Справа № 2а-6399/12/0170/25
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

27 лютого 2014 року м.Київ
В/800/770/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Голяшкін О.В., Заяць В.С., Стрелець Т.Г.,
Мироненко О.В., Чумаченко Т.А.,

перевіривши заяву заступника
Генеральної прокуратури України про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 03 грудня 2013 року у справі
№К/800/34132/13 за позовом заступника
прокурора м.Ялти Автономної Республіки
Крим до Кореїзької селищної ради, треті
особи - Державна адміністрація
Лівадійського, Масандрівського,
Місхорського парків-памяток
содово-паркового мистецтва
загальнодержавного значення, ОСОБА_6,
ОСОБА_9про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генеральної прокуратури
України звернувся із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 03 грудня 2013 року у даній
справі на підставі п.1 ст.237 Кодексу
адміністративного судочинства України
з мотивів неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих же норм матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копії ухвали Вищого
адміністративного суду України від 02
липня 2013 року у справі №№К/800/244/13,
К/800/1639/13 та постанови Вищого
господарського суду України від 20
березня 2012 року у справі
№5002-24/5067.1-2010(2-19/5070-2009).

Відповідно до положень п.1 ст.237 КАС
України заява про перегляд судового
рішення може бути подана виключно за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень, спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема: різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі; різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню; різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень має місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 03 грудня 2013 року, про
перегляд якої ставиться питання,
залишено без змін постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 12 березня 2013 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 20 травня 2013 року. Суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
першої та апеляційної інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог
заступника прокурора м.Ялти Автономної
Республіки Крим щодо визнання
протиправним та скасування рішення
Кореїзької селищної ради від 10 грудня
2008 року №1208 «Про затвердження
технічної документації по землеустрою
в частині складання документів, які
посвідчують право на земельну ділянку
ОСОБА_6 та передачі у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування індивідуального
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в АДРЕСА_3 з земель
Кореїзської селищної ради» з підстав
правомірності дій відповідача. Суди
виходили з того, що земельна ділянка,
яка проектувалася до відведення,
розташована в межах населеного пункту
Кореїзької селищної ради та не є
об'єктом природно-заповідного фонду у
зв'язку з відсутністю встановлених меж
Місхорського парку-пам'ятки
садово-паркового мистецтва та
правовстановлюючих документів на
землю.

Згідно ухвали Вищого
адміністративного суду України від 02
липня 2013 року, на яку посилається
заявник в обґрунтування неоднакового
застосування судами норм
матеріального права, судом касаційної
інстанції скасовано постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року та залишено в силі постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 20
жовтня 2011 року, якою задоволені позовні
вимоги заступника прокурора м.Ялта
Автономної Республіки Крим в інтересах
держави в особі Республіканського
комітету Автономної Республіки Крим з
охорони навколишнього природного
середовища про визнання протиправним
та скасування рішення Лівадійської
селищної ради від 14 листопада 2008 року
№123, яким затверджено проект
землеустрою по відводу та передачі у
власність ОСОБА_8 земельної ділянки
орієнтованою площею 0,1077 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна ділянка)
за адресою: АРК, м.Ялта АДРЕСА_1, та
зобов'язано управління державного
комітету по земельних ресурсах в м.Ялта
Автономної Республіки Крим скасувати
державну реєстрацію державного акту на
право власності на земельну ділянку
від 23 листопада 2009 року серії ЯЖ № 541602.
Рішення судів мотивовані тим, що на час
прийняття оскаржуваного рішення
фактично були визначені межі
Ялтинського гірсько-лісового
природного заповідника на території
Лівадійської селищної ради, а тому
відповідно до положень ст.150 Земельного
кодексу України у відповідача відсутні
повноваження відносно розпорядження
землями, які знаходяться в межах
Ялтинського лісово-гірського
заповідника на території Лівадійської
селищної ради та відносяться до земель
природно-заповідного фонду.

Постановою Вищого господарського суду
України від 20 березня 2012 року, на яку
також посилається заявник, скасовано
постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 22
грудня 2011 року та залишено в силі
рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 31
серпня 2011 року, яким задоволено позов
Державної адміністрації
Лівадійського, Масандрівського,
Місхорського парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва
загальнодержавного значення, визнано
недійсними пункти 2, 3, 4, 5 підпункти 6.1,
6.2, 6.3, 6.4 пункту 6 рішення 25-ї сесії 24-го
скликання Кореїзької селищної ради від
18 травня 2004 року №1145 «Про передачу
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Океан» земельної ділянки для
реконструкції та улаштування
культурно-розважального центру за
адресою: АДРЕСА_2»; визнано недійсним
договір оренди земельної ділянки від 02
квітня 2009 року, укладений між
Кореїзькою селищною радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АДРЕСА_2. Суд першої
інстанції, з яким погодився суд
касаційної інстанції, на підставі
експертного висновку, даних звіту
«Розробка проектів організації
території, охорони та використання
парків-пам'яток садово-паркового
мистецтва Масандрівський,
Лівадійський і Місхорський» встановив,
що спірна земельна ділянка знаходиться
в межах Місхорського парку (як об'єкта
природно-заповідного фонду) та,
застосувавши положення ст.150
Земельного кодексу України та ст.ст.7 та
38 Закону України «Про
природно-заповідний фонд України»,
дійшов висновку про неправомірність
оспорюваного рішення ради і, як
наслідок, недійсність укладеного на
його підставі правочину.

Із доданих до заяви копій судових
рішень вбачається, що підстави
позовних вимог та встановлені судами
фактичні обставини у вказаних справах
є різними, тому відсутні підстави
вважати, що судами касаційної
інстанції зроблені протилежні
висновки щодо позовних вимог внаслідок
неоднакового застосування одних і тих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстави для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України відсутні.

Керуючись статтями 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в допуску до провадження
заяви заступника Генеральної
прокуратури України про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 03
грудня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді