Справа № 372/3732/14-а
Суддя: Кравченко М. В.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/3732/14-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 серпня 2014 року
Обухівський
районний суд Київської області в
складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Радченко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Обухівського
районного суду Київської області
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві про скасування постанови
по справі про адміністративне
правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із
адміністративним позовом до
відповідача, в якому просить скасувати
постанову № 96 по справі про
адміністративне правопорушення,
винесену 14 липня 2014 року інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права при її винесенні,
порушенні прав позивача при розгляді
справи про адміністративне
правопорушення, безпідставність
висновків представника інспекції ДАБК
при проведенні перевірки та складенні
акту і протоколу про адміністративне
правопорушення.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримала позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
те, що порушення прав позивача під час
розгляду справи про адміністративне
правопорушення, помилковість і
безпідставність висновків перевірки,
короткий проміжок часу проведення
перевірки, неврахування суттєвих
документів, ненадання можливості
спростувати висновки перевірки.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоч про час і місце судового
розгляду належно повідомлений, що
підтверджується поштовим
повідомленням, заяв, клопотань чи
заперечень суду не надав.

Згідно ч.4 ст.128 КАС України у разі
неприбуття відповідача - суб'єкта
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
або без повідомлення про причини
неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Враховуючи неявку відповідача, суд
вважає за можливе розглянути справу
без його участі на підставі наявних у
справі доказів.

Вислухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 є замовником
будівництва житлового будинку по вул.
Чорногірська, 14,16 в м.Києві, що
підтверджується декларацією про
початок виконання будівельних робіт,
містобудувними умовами, витягами з
Державного реєстру речових прав,
Державного земельного кадастру,
договорами, проектами, іншою
документацією, наявною у справі.

02 липня 2014 року головним державним
інспектором Інспекційного відділу № 3
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві Радченком М.М. було
складено акт перевірки дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.

Того ж дня, тобто 02 липня 2014 року
головним державним інспектором
Інспекційного відділу № 3 інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві Радченком М.М.
було складено протокол про
адміністративне правопорушення, який
містить довільний опис виявлених
порушень та висновок про вчинення
ОСОБА_1 правопорушень, передбачених
частиною 1 статті 96, частиною 13 статті 96,
частиною 18 статті 96 Кодексу України про
адміністративні правопорушення. При
цьому протокол складався за
відсутності позивача ОСОБА_1 свідків чи
будь-яких інших осіб, одноособово
інспектором ДАБК.

Згідно ч.1 ст. 256 Кодексу України про
адміністративні правопорушення у
протоколі про адміністративне
правопорушення зазначаються: дата і
місце його складення, посада, прізвище,
ім'я, по батькові особи, яка склала
протокол; відомості про особу, яка
притягається до адміністративної
відповідальності (у разі її виявлення);
місце, час вчинення і суть
адміністративного правопорушення;
нормативний акт, який передбачає
відповідальність за дане
правопорушення; прізвища, адреси
свідків і потерпілих, якщо вони є;
пояснення особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності;
інші відомості, необхідні для
вирішення справи. Якщо правопорушенням
заподіяно матеріальну шкоду, про це
також зазначається в протоколі.

Вказаний протокол складено з
порушенням вимог ст.256 КУпАП, оскільки в
ньому не неконкретно зазначено суть
адміністративного правопорушення,
правова кваліфікація кожного із
епізодів діяння, не розмежовано якими
саме діями вчинено який саме із трьох
різних видів правопорушення, при цьому
викладення суті правопорушення за
побудовою речень та змістом протоколу
не відповідає фабулі статей КУпАП, за
якими притягується до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1

В протоколі також не вказано місце
вчинення порушення, тобто адреса місця,
де було вчинено адміністративне
правопорушення, зокрема назва
населеного пункту, точна адреса, що
унеможливлює встановлення
територіальної юрисдикції та
компетенції органів, які повинні
складати протокол та розглядати справу
по суті.

Крім того, в протоколі про
адміністративне правопорушення
неповністю зазначено дані про адресу
проживання (область).

В протоколі відсутні будь-які підпис
особи, що притягується до
адміністративної відповідальності,
тому суд вважає доведеними посилання
позивача на те, що вона не була
ознайомлена із її правами та
обов'язками, не було надано можливості
надати пояснення, не було повідомлено
про місце і час розгляду справи, їй не
було вручено другий примірник
протоколу.

В протоколі відсутні дані про свідків
правопорушення, згідно пояснень
позивача такі свідки відповідачем не
опитувались і не залучались.

Таким чином, доводи позову про
неправомірність дій в частині
складення протоколу про
адміністративне правопорушення
знайшли підтвердження під час судового
розгляду, з матеріалів справи
вбачається, що складений відповідачем
протокол оформлений без дотримання
вимог ст.256 КУпАП, дії відповідача не
ґрунтуються на законі, а оскаржувана
постанова ґрунтуються на висновками
незаконно складеного протоколу про
адміністративне правопорушення, тому
їх слід вважати неправомірними.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, визначений Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може
бути підданий впливу в зв'язку з
адміністративним правопорушенням
інакше як на підставах і в порядку,
встановлених законом.

14 липня 2014 року в.о. начальника
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві Ліхуновим Кирилом
Євгеновичем було складено постанову №
96 по справі про адміністративне
правопорушення щодо накладення на
ОСОБА_1 адміністративного стягнення за
частиною 1 статті 96, частиною 13 статті 96,
частиною 18 статті 96 Кодексу України про
адміністративні правопорушення у
вигляді штрафу із застосуванням ст.36
КУпАП в розмірі 10200 грн.

Згідно ст. 268 КУпАП справа про
адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності. Під час відсутності
цієї особи справу може бути розглянуто
лише у випадках, коли є дані про
своєчасне її сповіщення про місце і час
розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Проте, як свідчать матеріали справи на
розгляд справи про адміністративне
правопорушення позивач взагалі не
викликалась,а постанова їй направлена
поштою разом із попередньо складеним
протоколом.

В порушення ст. 278 цього ж Кодексу,
відповідно до якої орган (посадова
особа) при підготовці до розгляду
справи про адміністративне
правопорушення вирішує, зокрема,
питання щодо сповіщення осіб, які
беруть участь у розгляді справи про
адміністративне правопорушення,
справу було розглянуто, незважаючи на
те, що на момент її розгляду були
відсутні відомості про отримання
особою повідомлення про розгляд
справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності тощо.

Всупереч наведених вимог закону
посадовою особою, що проводила розгляд
справи про адміністративне
правопорушення, не з'ясовано питання
щодо того, чи взагалі підлягає позивач
адміністративній відповідальності за
ст. 96 КУпАП. Це призвело надалі до
притягнення до адміністративної
відповідальності особи, в діях якої
відсутній склад правопорушення.

Подані суду докази не містять
відомостей про дотримання
відповідачем процедури розгляду справ
про адміністративне правопорушення,
визначеної ст.ст. 278-280 КУпАП, виконання
відповідачем приписів ст.ст. 7, 9, 23, 33, 245,
247, 268 КУпАП, чим порушено законні права
позивача. Враховуючи викладене суд
покладає в основу судового рішення
доводи позивача, відповідно до яких
позивач не була запрошена та присутня
на розгляді справи про адміністративне
правопорушення, їй не роз'яснювались її
права, вона не була ознайомлена із
протоколом про адміністративне
правопорушення, позбавлена можливості
надати пояснення по суті
правопорушення, їй своєчасно не було
надано копії відповідних
процесуальних документів.

Сукупність встановлених судом
обставин вказує на суттєві порушення
законодавства при складенні протоколу,
винесенні оскаржуваної постанови та у
процедурі притягнення позивача ОСОБА_1
до адміністративної відповідальності,
тому оскаржувану постанову слід
скасувати з огляду на грубі порушення
процесуального законодавства.

Крім того, при винесенні оскаржуваної
постанови було також порушено норми
матеріального права.

Як свідчать матеріали справи про
адміністративне правопорушення,
перевірка здійснювалась контролюючим
органом на підставі ст. 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та згідно з
Порядком здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 23 травня 2011 року
№ 553.

Разом з тим, постановою Кабінету
Міністрів України від 23 травня 2011 року
№ 553, яка розроблена на підставі ч. 2 ст.
41 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»,
встановлено порядок здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, а саме визначено процедуру
здійснення заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності (п. 1
Порядку).

Відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
встановлюється Законом України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності», дія
якого розповсюджується виключно на
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (суб'єктів
містобудування) за вчинення таких
правопорушень, а не на громадян.

Відповідно до п.3 Порядку накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1995 року
№ 244 (у редакції постанови КМУ від 2
жовтня 2013 року № 735), штрафи за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, що передбачені Законом
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» накладаються на суб'єктів
містобудування - юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, за вказаних вище обставин
позивач не є суб'єктом
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 96 КУпАП, оскільки
вона не являється суб'єктом
містобудування, не є юридичною особою
або фізичної особою-підприємцем, тому в
даному випадку склад такого
правопорушення відсутній.

Доводи позивача про безпідставність
висновків постанови про порушення
позивачем законодавства з причин
відсутності певної документації
узгоджуються із поданими суду
письмовими доказами, але ніяк не
спростовані відповідачем.

За таких обставин, суд вважає, що
достатні правові та фактичні підстави
для притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
частиною 1 статті 96, частиною 13 статті 96,
частиною 18 статті 96 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
відсутні, тому провадження у слід
закрити за відсутності в її діях складу
адміністративного правопорушення.

Крім того, суд вважає, що позивачем не
пропущено строки звернення до
адміністративного суду, причини
пропуску визначеного оскаржуваною
постановою строку на її оскарження
слід вважати поважними, оскільки
позивач не була присутня при розгляді
справи про адміністративне
правопорушення, постанова їй
направлена поштою із значною
затримкою, матеріали справи не містять
достовірних даних про дату отримання
позивачем оскаржуваної постанови.

Статтею 6 КАС України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно ч.2 цієї ж статті в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час судового розгляду відповідачем
не подано жодних доказів в
обґрунтування правомірності рішення
суб'єкта владних повноважень, при цьому
доводи позовної заяви підтверджуються
наявними у справі належними і
допустимими доказами, тому суд вважає,
що всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України
відповідач не довів правомірності
своїх дій.

Згідно ст.9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Суд вважає, що оскаржувані дії
відповідача як суб'єкта владних
повноважень є неправомірними, оскільки
не узгоджуються із положеннями чинного
законодаства України та суперечать
вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, права свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. Кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Оскільки наявні у матеріалах справи
докази вказують на неправомірність дій
відповідача щодо притягнення позивача
до адміністративної відповідальності,
позов слід визнати обґрунтованим, тому
він підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 9, 17, 71, 158-163 КАС України,
ст.293 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову № 96 по справі про
адміністративне правопорушення,
винесену 14 липня 2014 року в.о. начальника
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві Ліхуновим Кирилом
Євгеновичем щодо накладення на ОСОБА_1
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу із застосуванням ст.36 КУпАП в
розмірі 10200 грн.

Провадження у справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 96,
частиною 13 статті 96, частиною 18 статті 96
Кодексу України про адміністративні
правопорушення закрити за відсутності
в її діях складу адміністративного
правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Суддя
М.В.Кравченко