Справа № 826/10911/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2014 року 16:05
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., при секретарі судового засідання
Самаренко Х.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування»до
третя особа:Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській областіпро визнання
протиправним рішення,
за участю представників сторін:
від позивача: Ашмінець І.В.;
від відповідача: Мороз Л.Є.;
від третьої особи: не з'явився.
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 07 серпня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
«Укргазвидобування» звернулось до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.
Києві, третя особа: Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області, в якому просить визнати
протиправною та скасувати постанову
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві про відкриття
виконавчого провадження від 11 липня 2014
р. ВП № 43984406.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
задовольнити його в повному обсязі.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
зазначив, що державним виконавцем не
здійснювалося жодних дій щодо
виконання судового рішення із
застосуванням заходів примусового
виконання, а, відповідно без
примусового виконання рішення суду, є
неможливим стягнення виконавчого
збору.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив та просив суд відмовити в їх
задоволенні повному обсязі з огляду на
їх необґрунтованість та
безпідставність.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, докази
чого містяться в матеріалах справи.
Заяви про розгляд справи без участі її
представника або клопотання про
відкладення розгляду справи до суду не
надходило. Заперечень або пояснень по
суті заявлених позовних вимог суду не
надано.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2014 р. державним виконавцем ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження по стягненню з
боржника боргу ВП № 43984406, якою
стягується з ПАТ «Укргазвидобування»
виконавчий збір у розмірі 182 615,00 грн.

Зазначена постанова надіслана ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві та
отримана ПАТ «Укргазвидобування»
18.07.2014 р., що підтверджується штемпелем
вхідної кореспонденції.

Позивач, вважаючи постанову про
відкриття виконавчого провадження
протиправною, звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва за
захистом своїх порушених прав та
законних інтересів.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язання діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року № 606-XIV (надалі - Закон №
606-XIV) державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 606-XIV
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст. 6 Закону № 606-XIV
передбачено гарантії прав фізичних і
юридичних осіб у виконавчому
провадженні, зокрема, державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням
Октябрського районного суду м. Полтави
від 13 вересня 2010 року по справі N° 2-3321/10
постановлено стягнути з ДК
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України» в особі філії ГПУ
«Полтавагазвидобування»
(правонаступником ДК
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України» є ПАТ «Укргазвидобування») на
користь ОСОБА_3 1 826 150,00 грн.

На виконання вказаного рішення
Октябрським судом м. Полтави видано
виконавчий лист, на підставі якого,
постановою від 23.03.2012 р. Октябрським
ВДВС Полтавського міського управління
юстиції було відкрито виконавче
провадження ВП № 31873713.

Позивач платіжними дорученнями № 681
від 23.08.2012 р. на суму 1 000 000,00 грн., № 694 від
27.08.2012 р. на суму 400 000,00 грн., № 737 від
29.08.2012 р. на суму 426 150,06 грн. добровільно
виконав рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 13 вересня
2010 року по справі № 2-3321/10 по сплаті
грошових коштів ОСОБА_3

Таким чином, позивачем в добровільному
порядку було виконано рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 13 вересня 2010 року по справі № 2-3321/10
по сплаті грошових коштів ОСОБА_3

26.11.2012 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області винесена постанова про
повернення виконавчого документу
стягувачу за його заявою.

Однак, 18.07.2014 року на адресу ПАТ
«Укргазвидобування», як
правонаступника ДК
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України», надійшла постанова
державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві про
відкриття виконавчого провадження по
стягненню з боржника боргу ВП № 43984406.

Суд вирішуючи правомірність дій
відповідача щодо винесення
оскаржуваної постанови виходить з
того, що про стягнення з боржника
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У зазначеному розмірі
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV у
разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за належністю
іншому органу державної виконавчої
служби, офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, закінчення виконавчого
провадження за рішенням суду,
винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Відповідно до пп. 3.7.1. п. 3.7 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень (затверджено Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
N 512/5, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802),
стягнення виконавчого збору
здійснюється у порядку, визначеному
статтею 28 Закону.

Постанова про стягнення виконавчого
збору виноситься при першому
надходженні виконавчого документа
державному виконавцю на наступний день
після завершення строку, наданого
боржнику для самостійного виконання
рішення. У постанові про стягнення
виконавчого збору визначається розмір
виконавчого збору, що підлягає
стягненню, зазначений у частині першій
статті 28 Закону. Примусове стягнення
виконавчого збору здійснюється
відповідно до вимог Закону.

Відповідно до пп. 3.7.4 п. 3.7 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень у разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру, закінчення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13
частини першої статті 49 Закону, якщо
виконавчий збір не стягнуто, державний
виконавець у постанові про закінчення
виконавчого провадження (повернення
виконавчого документа) зазначає про
виділення постанови про стягнення
виконавчого збору в окреме провадження
та не пізніше наступного робочого дня
після завершення такого виконавчого
провадження відкриває виконавче
провадження за постановою про
стягнення виконавчого збору, про що
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження. Строк для
самостійного виконання боржнику в
такому випадку не надається.

З системного аналізу наведених
правових норм вбачається, що при
винесенні постанови про повернення
виконавчих документів стягувачеві,
державний виконавець повинен вирішити
витання щодо стягнення виконавчого
збору з боржника.

Натомість, якщо виконавче провадження
закінчено, а виконавчий збір, витрати
на проведення виконавчих дій не
стягнуто, відповідна постанова
виділяється в окреме провадження і
підлягає виконанню в загальному
порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач, відповідно до постанови
про повернення виконавчого документа
стягувачеві від 26.11.2012 р. повернув
виконавчий документ.

При цьому відповідно до п. 2
вищевказаної постанови, постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 06.04.2012 р. та постанову про стягнення
витрат на проведення виконавчих дій
від 26.11.2012 р. виведено в окремі
провадження.

Отже, відповідачем було прийнято
рішення про стягнення з боржника
виконавчого збору та стягнення
виконавчих витрат на проведення
виконавчих дій. Однак питання
стягнення виконавчого збору
залишилось не виконаним.

За результатами винесення постанови
про повернення виконавчого документа
стягувачу та виведення постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 06.04.2012 р. в окреме провадження,
Управлінням державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області останню
направлено ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
до виконання.

Частинами 1, 2 ст. 25 Закону № 606-XIV
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Аналіз вищенаведеної правової норми
дає суду підстави стверджувати, що
прийняття до виконання виконавчого
документу і відкриття виконавчого
провадження є обов'язком державного
виконавця за умов його відповідності
вимогам, передбаченим Законом № 606-XIV.

У зв'язку із вищенаведеним,
відповідачем у відповідності до
положень ст.ст. 17, 20, 25 Закону № 606-XIV
відкрито виконавче провадження ВП №
43984406 на виконання постанови про
стягнення з боржника виконавчого
збору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
державний виконавець, приймаючу спірну
постанову, діяв у спосіб та в межах
прав, наданих йому чинним
законодавством.

Вирішуючи дану справу, суд також
враховує, що позивачем не надано суду
доказів протиправності постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 06.04.2012 р. ВП № 31873713, доказів
протиправних дій чи бездіяльності зі
сторони відповідача, а тому у суду
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог.

З урахуванням фактичних обставин
справи та доказів наявних в матеріалах
справи, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, суд дійшов висновку, що
відповідачем правомірно винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження щодо вирішення питання про
стягнення виконавчого збору з
боржника.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем доведена
правомірність його дій.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи, суд
вважає, що адміністративний позов ПАТ
«Укргазвидобування» не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати не підлягають
поверненню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У позові Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування»
відмовити.

2. Стягнути решту судового збору у
розмірі 3 287,07 грн. з ПАТ
«Укргазвидобування» (,
вул. Кудрявська, буд. 26/28, м. Київ, 04053) на
користь Окружного адміністративного
суду м. Києва (розрахунковий рахунок
№4007, отримувач платежу УДКСУ у
Печерському районі м. Києва, код 38004897,
МФО 820019, банк одержувача ГУ ДКСУ у місті
Києві, код класифікації доходів
бюджету 22030001 із рахунків Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» (,
вул. Кудрявська, буд. 26/28, м. Київ, 04053).

3. Виконання постанови суду в частині
стягнення решти суми судового збору у
розмірі 3 287,07 грн. з рахунків
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування» (,
вул. Кудрявська, буд. 26/28, м. Київ, 04053)
доручити відповідному підрозділу
Міністерства доходів і зборів України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О.Іщук

Повний текст ухвали складено 12.08.2014 р.