Справа № 2а-2603/11 2-а/1326/233/2012
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
Справа №
876/13050/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судових засідань
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на ухвалу Франківського
районного суду міста Львова від 27
вересня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Франківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про стягнення виплат
громадянам, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи,

В С Т А Н О В И В :

02.08.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
заявою про зміну способу і порядку
виконання постанови Франківського
районного суду міста Львова від 27.02.2012
року у справі № 2а-2603/11 шляхом стягнення
з Франківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради суми
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік в розмірі п’яти
мінімальних заробітних плат, що діяли
на момент належної виплати з у
рахуванням проведених нарахувань.

Ухвалою Франківського районного суду
міста Львова від 27 вересня 2013 року
відмовлено в задоволенні заяви.

Не погодившись із вказаною ухвалою її
оскаржив ОСОБА_2, подавши апеляційну
скаргу, вважає ухвалою порушено
основні принципи адміністративного
судочинства, порушено норми
процесуального права, неправильно
застосовано судом норми матеріального
права, просить скасувати осаржувану
ухвалу та прийняти нову ухвалу, якою
задоволити заяву. Обгрунтовуючи свою
незгоду із судовим рішенням, апелянт
зазначив, що управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
повідомило, що на виконання вимог
державного виконавця, проведено
нарахування допомоги, однак виконання
судового рішення та вимог державного
виконавця в частині виплати стягувачу
нарахованої суми унеможливлюється з
поважних та незалежних від боржника
причин. Тому вважає, що виконання
рішення Франківського районного суду
міста Львова від 27.02.2012 року можливе
шляхом зміни способу виконання із
зобов’язання вчинення певних дій, які
мають на меті виплату конкретної суми
доплати, на стягнення цієї суми.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
задоволенню не підлягає з наступних
міркувань.

Судом встановлено, що постановою
Франківського районного суду міста
Львова від 27.02.2012 року, позов задоволено
частково, визнано неправомірними дії
Франківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради щодо
відмови у нарахуванні та виплаті
ОСОБА_2 як інваліду ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі 5
(п'яти) мінімальних заробітних плат,
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2011 рік,
зобов'язано Франківський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради провести нарахування та
виплатити ОСОБА_2 як інваліду ІІ групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі 5 (п'яти) мінімальних заробітних
плат, відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2011 рік
виходячи із розміру п'яти мінімальних
заробітних плат, що діяли на момент
належної виплати з урахуванням
проведених нарахувань, у задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Франківського районного суду міста
Львова від 27.02.2012 року та наведених
процесуальних норм дають підстави
колегії суддів зробити висновок про те,
що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин заявник просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а безпосередньо саме це судове
рішення по суті позовних вимог, а також
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. У той час як в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій і
лише в установленому процесуальним
законом порядку оскарження цієї
постанови (ст.ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні заяви про
зміну способу виконання рішення,
врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
"захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

Отже, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
поданої заяви.

З огляду на зазначене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
ухвала відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 199,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити
без задоволення, ухвалу Франківського
районного суду міста Львова від 27
вересня 2013 року по справі № 2-а/1326/233/12 –
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

О.О.
Большакова

Судді

І.В. Глушко

ОСОБА_3

Повиний текст ухвали виготовлено 18
серпня 2014 року.