Справа № 814/1729/14
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/1729/14

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Мороз А. О. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка
Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2014 року по справі за
адміністративним позовом
Миколаївського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Комунального підприємства «Послуги-2»
про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Миколаївське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
позивач) звернулось до суду з
адміністративним позовом до
Комунального підприємства «Послуги-2»
(далі - відповідач, або КП «Послуги-2»)
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у сумі 13128,29 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08 липня
2014 року вказаний адміністративний
позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить вищезазначену
постанову скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог. В обґрунтування скарги апелянт
зазначив, що судом першої інстанції
порушені норми матеріального та
процесуального права.

В судове засідання представник
позивача не прибув, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи був
повідомлений належним чином та
своєчасно, що підтверджується наявним
в матеріалах справи повідомленням про
вручення повістки про виклик до суду
(а.с.61), причини неприбуття суду не
відомі.

Представник відповідача у судове
засідання, також, не прибув, про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи був повідомлений належним чином
та своєчасно, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення повістки
про виклик до суду (а.с.60), причини
неприбуття суду не відомі.

Згідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Крім того, відповідно до приписів п. 2 ч.
1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те, що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, КП
«Послуги-2» надав позивачу звіт за
Формою № 10-ПІ за 2013 рік, в якому
зазначено, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу (осіб) складає 16, з
них: середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність (осіб) - 0, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (осіб)
- 1 (а.с.8).

Середньорічна заробітна плата на
підприємстві згідно зі звітом за
Формою № 10- ПІ за 2013 рік складає 206100
грн., тому позивач нарахував
відповідачу
адміністративно-господарську санкцію
в сумі 12881,25 грн. (розрахунок (а.с.7)).

В зв'язку з тим, що відповідач
самостійно не сплатив суму
адміністративно-господарських
санкцій, позивач нарахував йому пеню в
розмірі 247,04 грн.

Оскільки вищезазначені суми
відповідачем не сплачені позивач
звернувся до суду з позовною заявою до
КП «Послуги-2» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у сумі 13128,29 грн.

Вирішуючи спірне питання та
відмовляючи у задоволенні вказаних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що КП «Послуги-2» було виконано
вимоги чинного законодавства по
створенню робочих місць для інвалідів
та систематично інформовано районний
центр зайнятості про потребу в
працівниках-інвалідах на вільні робочі
місця.

Колегія суддів погоджується з
зазначеним висновком суду першої
інстанції та вважає його обґрунтованим
виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Частиною 1 статті 18 названого Закону
передбачено, що забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Згідно ч. 3 названої статті Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування здійснюється або
безпосереднім зверненням інваліда до
підприємства, або зверненням інваліда
до державної служби зайнятості з
подальшим його направленням на
підприємство, на якому є відповідні
вакансії. При цьому, на підприємство,
установу чи організацію покладено
обов'язок створення робочих місць та
інформування про це органів зайнятості
у встановленому законодавством
порядку.

Як встановлено матеріалами справи,
відповідач вживав заходи щодо
працевлаштування інвалідів на
товаристві у 2013 році, а саме створив
відповідні робочі місця та подавав
протягом року до районного центру
зайнятості звіти про наявність
вакансій за Формою № 3-ПН (а.с.10-28).

Посилання позивача, як в заявленому
адміністративному позові, так і в
поданій апеляційній скарзі, як на
підставу для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських
санкцій, на недостатність подання
відповідачем до центру зайнятості
відповідних звітів для виконання
останнім обов'язку щодо виділення та
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів на
підприємстві, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати інвалідів
для їх працевлаштування на створені
робочі місця. Такий обов'язок покладено
на органи працевлаштування, зазначені
в частині 1 статті 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні». На підприємство ж
покладається обов'язок надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, а також
щорічно до 1 лютого року, що настає за
звітним, подавати відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
відомості про середню річну заробітну
плату на підприємстві,
середньооблікову чисельність штатних
працівників облікового складу та про
кількість працюючих інвалідів.

Отже, чинне законодавство не зобов'язує
підприємства самостійно займатися
працевлаштуванням інвалідів та
з'ясовувати які саме інваліди
потребують роботи.

За таких обставин, є необґрунтованим
покладення на підприємство
відповідальності у вигляді штрафних
санкцій за неналежне виконання своїх
обов'язків спеціально уповноваженими
органами.

Такий висновок апеляційного суду
відповідає позиції Верховного суду
України щодо застосування спірних норм
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
зокрема, викладеною у постановах від 20
червня 2011 року у справі № 21-60а11 та від 02
квітня 2013 року у справі № 21-95а13.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції знаходить
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги
встановлених обставин справи та
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки висновки суду
першої інстанції обґрунтовані та
відповідають чинному законодавству, а
доводи апеляційної скарги їх не
спростовують, колегія суддів, на
підставі ст. 200 КАС України, приходить
до висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року по справі за адміністративним
позовом Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Комунального
підприємства «Послуги-2» про стягнення
заборгованості - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності через 5 днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів
після набрання чинності безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/