Справа № 2а-15526/12
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21 липня 2014 року 11 год. 56
хв. № 2а-15526/12

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
"Контрактно-дослідницька організація
"ІнноФарм-Україна" до державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про
скасування рішення відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 21 липня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 лютого 2013 року задоволено повністю
позов товариства з обмеженою
відповідальністю
"Контрактно-дослідницька організація
"Іннофарм-Україна" (далі - позивач) до
державної податкової інспекції у
Печерському районі міста Києва
Державної податкової служби (далі -
відповідач) про скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача від 18
липня 2012 року № (далі -
оскаржуване рішення), а саме визнано
протиправним та скасовано оскаржуване
рішення.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 лютого 2013 року скасовано, у справі
постановлено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21 травня 2014 року постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06 лютого 2013 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа до Окружного адміністративного
суду міста Києва надійшла 05 червня
2014 року та, відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, для її нового розгляду і
вирішення 13 червня 2014 року визначено
суддю Данилишина В.М.

Ухвалою суду від 16 червня 2014 року
справу прийнято до провадження та її
призначено до розгляду у судовому
засіданні, а також, згідно зі ст. 55 КАС
України, допущено заміну відповідача
його процесуальним правонаступником -
державною податковою інспекцією у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі - відповідач).

У судовому засіданні 14 липня 2014 року
судом задоволено відповідне письмове
клопотання представника позивача та
допитано як свідка головного
бухгалтера позивача ОСОБА_2 з питань
отримання додаткових доказів
відсутності на обліку лікарських
засобів, отриманих для проведення
клінічних досліджень, підтвердження їх
обліку на позабалансових рахунках.

У ході судового розгляду справи
представники позивача підтримали
позов та просили задовольнити його
повністю.

Представник відповідача не визнав
позов та просив відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову та доказах на їх
обґрунтування, наданих суду у судовому
засіданні 23 червня 2014 року.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України від 21
травня 2014 року вбачається, що рішення
судів попередніх інстанцій скасовано у
зв'язку з не дослідженням ними суттєвих
для справи обставин.

Зокрема, судами першої та апеляційної
інстанцій не перевірено фактичний рух
товарів, отриманих позивачем за
відповідними договорами, а тому у ході
нового розгляду справи необхідно
встановити:

- які саме засоби та у якій кількості
імпортовано позивачем від
спонсорів-нерезидентів на підставі
договорів про клінічні випробування;

- які саме засоби та у якій кількості
передано позивачем медичним установам
для безпосередньої організації та
проведення клінічних випробувань
(досліджень);

- яку кількість лікарських препаратів
фактично використано відповідними
медичними установами, яким чином
відзвітовано про використання таких
препаратів та чи повернуто позивачу
залишок невикористаних лікарських
засобів (за умови наявності).

Тільки за наслідками з'ясування
перелічених обставин можливо дійти
висновку про дійсні обсяги
використання позивачем лікарських
препаратів у ході виконання договірних
зобов'язань із організації та
проведення клінічних випробувань, а
також виявити залишки таких препаратів
у позивача.

У разі виявлення в наявності у позивача
невикористаних та неповернутих
спонсорам-нерезидентам залишків
лікарських-засобів, вартість останніх
підлягає включенню до
оподатковуваного доходу платника як
вартість безоплатно наданих товарів,
незважаючи на зміст договорів, на
виконання яких такий товар отримано.

Враховуючи позицію, викладену в ухвалі
суду касаційної інстанції від 21 травня
2014 року, на новому розгляді справи
судом першої інстанції, у тому числі
додатково, з'ясовано наступні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи.

Так, відповідачем у період із 14 травня
по 25 червня 2012 року проведено перевірку
позивача, за результатами якої 04 липня
2012 року складено акт № 471/22-9/32111078 про
результати планової виїзної перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період із
01 квітня 2009 року по 31 березня 2012 року,
валютного та іншого законодавства за
період із 01 квітня 2009 року по 31 березня
2012 року (далі - акт перевірки),
відповідно до висновків якого,
позивачем занижено податок на прибуток
у загальному розмірі 1589123,00 грн., у тому
числі за: ІІ квартал 2009 року - 197327,00 грн.;
ІІІ квартал 2009 року - 282803,00 грн.; IV
квартал 2009 року - 311352,00 грн.; І квартал 2010
року - 202159,00 грн.; ІІ квартал 2010 року -
141427,00 грн.; ІІІ квартал 2010 року - 433644,00
грн.; IV квартал 2010 року - 20409,00 грн., чим
порушено пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" (далі - Закон; у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

На підставі акту перевірки, 18 липня 2012
року відповідачем прийнято
оскаржуване рішення, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 1589123,00
грн. за основним платежем та у розмірі
397281,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

За результатами адміністративного
(досудового) оскарження, висновки акту
перевірки та оскаржуване рішення
залишені без змін.

Зі змісту акту перевірки судом
з'ясовано, що підставою для нарахування
позивачу грошового зобов'язання є
висновок відповідача про отримання
позивачем у перевіряємому періоді
безповоротної фінансової допомоги у
вигляді безоплатно наданих товарів
медичного призначення, вартість яких
не включено до валового доходу
позивача.

У ході перевірки відповідачем
виявлено, що між позивачем та
компаніями-нерезидентами - PDD Global LTD та
PDD Bulgaria EOOD, укладено договори, за
умовами яких позивач зобов'язався
надати комплекс послуг, пов'язаних із
клінічними випробуваннями лікарських
препаратів (засобів). Для виконання
прийнятих на себе зобов'язань
позивачем імпортовано на територію
України одержані від
спонсорів-нерезидентів лікарські
препарати та засоби для проведення
клінічних досліджень, які у подальшому
передано позивачем відповідним
медичним установам для проведення
таких досліджень.

Згідно з позицією суду касаційної
інстанції, за своєю економіко-правовою
сутністю операція із проведення
позивачем клінічних випробувань
(досліджень) незареєстрованих
лікарських препаратів та засобів є
наданням послуг із використанням
матеріалів спонсора. При цьому, у
якості таких матеріалів виступають
імпортовані позивачем із зазначеною
метою лікарські препарати та засоби. На
виконання договірних зобов'язань
позивачем укладено відповідні
договори на отримання послуг клінік та
медичних установ, які безпосередньо
здійснювали дослідження лікарських
препаратів та засобів.

Як з'ясовано судом першої інстанції у
ході попереднього розгляду справи та
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами, на підставі
укладеного 01 жовтня 2008 року між
позивачем та компанією PDD Global LTD
субконтрактного договору, а також
укладеного 01 липня 2010 року між
позивачем та PDD Bulgaria EOOD субконтрактного
договору, позивачем на митну територію
України ввезено лікарські препарати та
засоби з метою подальшого здійснення
їх клінічних випробувань.

У процедурі клінічних випробувань
позивач виконував роль контрактної
дослідницької організації, тобто
особи, яка у рамках угоди зі спонсором
виконує одну або більше його функцій у
клінічному випробуванні та діє на
підставі доручення.

У вантажно-митних деклараціях (далі -
ВМД) позивача зазначено як одержувача
медичних препаратів та лабораторних
інструментів на безоплатній основі з
відмітками про характер угоди "81" та "84" -
"отримання ТМЦ на безоплатній основі" у
загальному розмірі 6356792,00 грн.

В інвойсі, який додано до ВМД,
зазначено, що ТМЦ ввезено для
використання у клінічному дослідженні.
Матеріали не призначені для продажу.
Вантаж не має комерційної вартості.
Вартість вказано тільки з метою
формування митних платежів.

На вартість безоплатно отриманих
лікарських препаратів та лабораторних
інструментів позивачем нараховано і
сплачено мито та податок на додану
вартість на імпорт.

Відповідно до ст.ст. 7, 8 Закону України
"Про лікарські засоби", з урахуванням
вимог Директиви Європейського
Парламенту та Ради 2001/20/ЄС "Про
наближення законів, підзаконних актів
та адміністративних положень
держав-членів стосовно запровадження
належної клінічної практики при
проведенні клінічних випробувань
лікарських засобів для вживання
людиною" від 04 квітня 2001 року (із
змінами), ICH GCP, міжнародних етичних
принципів біомедичних досліджень із
залученням людини, Міністерством
охорони здоров'я України розроблений
Порядок проведення клінічних
випробувань лікарських засобів та
експертизи матеріалів клінічних
випробувань, затверджений Наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 23 вересня 2009 року № 690 (далі -
Порядок № 690; у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

Зокрема, згідно з розділом ІІ, п. 2
розділу ІХ Порядку № 690, багатоцентрове
клінічне випробування (дослідження) -
випробування лікарського засобу
відповідно до єдиного протоколу
клінічного випробування, що
проводиться більш ніж в одному місці
проведення дослідження, тобто за
участю більш ніж одного дослідника.

Досліджуваний лікарський засіб -
лікарська форма активної субстанції
або плацебо, що вивчається або
використовується для порівняння у
клінічних випробуваннях, уключаючи
препарати, на які вже видане
реєстраційне посвідчення, але вони
використовуються або виготовляються
(складені або впаковані) в інший спосіб
порівняно із зареєстрованою
лікарською формою, або
використовуються за незареєстрованими
показами, або ж використовуються для
отримання додаткової інформації про
зареєстровану форму лікарського
засобу.

Клінічне випробування (дослідження)
лікарського засобу -
науково-дослідницька робота, метою
якої є будь-яке дослідження за участю
людини як суб'єкта дослідження,
призначене для виявлення або
підтвердження клінічних,
фармакологічних та/або інших
фармакодинамічних ефектів одного або
декількох досліджуваних лікарських
засобів, та/або виявлення побічних
реакцій на один або декілька
досліджуваних лікарських засобів,
та/або для вивчення усмоктування,
розподілу, метаболізму та виведення
одного або кількох лікарських засобів
з метою підтвердження його (їх)
безпечності та/або ефективності.

Контрактна дослідницька організація -
фізична або юридична особа, яка в
рамках угоди зі спонсором виконує одну
чи більше його функцій (повноважень) у
клінічному випробуванні й діє на
підставі доручення, виданого спонсором
з чітко визначеними делегованими
повноваженнями.

Спонсор - юридична або фізична особа,
яка несе відповідальність за ініціацію
та організацію клінічного
випробування лікарського засобу та/або
його фінансування.

Ввезення/вивезення на/з територію(ї)
України, облік та зберігання
досліджуваного лікарського засобу та
супутніх матеріалів, призначених для
проведення клінічного випробування,
біологічних зразків для лабораторних
аналізів здійснюються у порядку,
визначеному законодавством.

У ході нового розгляду справи судом
також з'ясовано, що ввезені на митну
територію України лікарські препарати
та засоби позивачем передано
відповідним установам, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями актів прийому-передачі.

Згідно з листом товариства з обмеженою
відповідальністю "Агенція
"С.М.О.-Україна" від 26 червня 2014 року №
14/308, вказаним товариством у період із 20
травня 2009 року по 19 жовтня 2010 року від
позивача за актами приймання-передачі
прийнято лікарські засоби, які не
повертались позивачу, а розподілено у
затверджені Державним експертним
центром Міністерства охорони здоров'я
України місця для проведення
відповідних клінічних випробувань та
їх залишки знищено після завершення
вказаних випробувань № CV185-056 та № CV185-057
у встановленому законодавством
порядку.

Відповідно до листа товариства з
обмеженою відповідальністю
"ІМП-Логістика Україна" від 02 липня 2014
року № 300, вказаним товариством у
період із квітня 2009 року по вересень 2010
року отримано від позивача матеріали
для клінічних досліджень, про що
складено відповідні акти
прийому-передачі. Отримані матеріали
для клінічних досліджень не
повертались позивачу.

Згідно з листом представництва SanaClis
s.r.o. від 03 липня 2014 року № 30, у період із
квітня 2009 року по травень 2010 року
вказане представництво отримало від
позивача матеріли для проведення
клінічних випробувань. Передача
матеріалів здійснювалась на підставі
відповідних актів прийому-передачі.
Матеріали (лікарські препарати та
засоби) використовувались для
проведення клінічних випробувань та не
повертались позивачу.

Тобто, як вбачається з викладених
обставин, передані позивачем для
проведення клінічних випробувань
(досліджень) лікарські препарати та
засоби йому не повертались.

Представниками позивача у ході нового
судового розгляду справи не надано
суду будь-яких письмових доказів, за
результатами дослідження яких суд міг
би встановити, яку кількість
лікарських препаратів та засобів
фактично використано відповідними
медичними установами та яким чином
відзвітовано про використання таких
препаратів.

Про необхідність надання таких доказів
для долучення до матеріалів справи для
врахування під час прийняття у ній
судового рішення по суті судом
зазначено як при прийнятті справи до
провадження, так і наголошувалось у
кожному судовому засіданні.

Відповідно до п. 1.23 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4
Закону, безоплатно надані товари
(роботи, послуги) - це: товари, що
надаються платником податку згідно з
договорами дарування, іншими
договорами, які не передбачають
грошової або іншої компенсації
вартості таких матеріальних цінностей
і нематеріальних активів чи їх
повернення, або без укладення таких
угод; роботи та послуги, які надаються
платником податку без вимоги про
компенсацію їх вартості; товари,
передані юридичній чи фізичній особі
на відповідальне зберігання і
використані нею в її виробничому або
господарському обороті.

Доходи з інших джерел, у тому числі, але
не виключно, у вигляді: вартості
товарів (робіт, послуг), безоплатно
наданих платнику податку у звітному
періоді, крім їх надання неприбутковим
організаціям згідно з п. 7.11 ст. 7 цього
Закону та у межах таких операцій між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи, крім
випадків, визначених у ч. 4 ст. 3 Закону
України "Про списання вартості
несплачених обсягів природного газу".

Таким чином, системно проаналізувавши
викладені норми та обставини,
враховуючи позицію суду касаційної
інстанції, суд прийшов до висновку про
правомірність прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених норм та
обставин вбачається, що позов
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Контрактно-дослідницька організація
"Іннофарм-Україна" до державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про
скасування рішення відповідача є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю
"Контрактно-дослідницька організація
"ІнноФарм-Україна".

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 30
липня 2014 року