Справа № 257/4374/14-а
Суддя: Білак С. В.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чудопалова
Суддя-доповідач - Білак С. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
справа №257/4374/14-а

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Білак С.В.,
суддів Васильєвої І.А., Сухарька М.Г.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька на
постанову Київського районного суду м.
Донецька від 06 червня 2014 р. у справі №
257/4374/14-а (головуючий І інстанції
Чудопалова С.В.) за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька про
визнання незаконним та скасування
рішення про відмову у перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до
Київського районного суду м. Донецька з
позовом до УПФУ в Київському районі м.
Донецька про визнання незаконним та
скасування рішення про відмову у
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання, зобов'язання
відповідача провести перерахунок
грошового утримання з 01.12.2013 року з
розрахунку 90 % від грошового утримання
працюючого судді.

Постановою Київського районного суду
м. Донецька від 06 червня 2014 року позивні
вимоги задоволені. Суд першої
інстанції визнав протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька щодо
відмови у перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання,
зобов'язав Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Донецька
провести перерахунок призначеного
ОСОБА_2 щомісячного довічного
грошового утримання з розрахунку 90 %
від грошового утримання працюючого
судді на відповідній посаді без
обмеження розміру з 01 березня 2014 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та постановити нове рішення,
яким відмовити в задоволені позовних
вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу
тим, що вказана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено судом апеляційної
інстанції, позивач ОСОБА_2 перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду в
Київському районі м. Донецька і отримує
з 01.03.2007 року щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці згідно
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» у розмірі 90% заробітної
плати при стажі роботи на посаді судді
понад 30 років.

03.06.2013 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Донецька на підставі рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 04.12.2013 року зроблено перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання у зв'язку із зміною розміру
заробітної плати працюючого судді у
січні 2013 року.

Відповідно до довідки апеляційного
суду Донецької області № 115/14 від 03.02.2014
року розмір заробітної плати
працюючого судді змінився з 01.12.2013 року
(а.с. 5).

20 лютого 2014 року позивач звернулась до
УПФУ в Київському районі м. Донецька з
заявою про перерахунок пенсії, надавши
відповідну довідку.

Рішенням УПФУ в Київському районі м.
Донецька від 28.02.2014 року у задоволенні
заяви відмовлено, оскільки органи
Пенсійного Фонду України здійснюють
лише призначення і виплату щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці і не мають повноважень для
його перерахунку, а також те, що ч.4 ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статусу суддів» передбачає проведення
перерахунку лише суддям
Конституційного суду України (а.с. 6).

Управління Пенсійного фонду в
апеляційній скарзі посилається на
право здійснювати перерахунок пенсії
лише суддям Конституційного суду
України.

Спірним питанням в справі є
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання як судді у
відставці у зв'язку з підвищенням
заробітної плати судді, працюючого на
відповідній посаді відповідно до ст. 129,
138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» від 08.07.2010р. № 2456-VI
відповідно до довідки апеляційного
суду Донецької області.

Норма статті 126 Конституції України і
закони України гарантують
незалежність і недоторканність суддів.
До таких конституційних гарантій
віднесено обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів (частина перша
статті 130 Конституції України).

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів,
врегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07 липня
2010 року.

Призначення та нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці,
проводиться згідно вимог статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Відповідно до частини першої статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» від 7 липня 2010 року №
2453(далі-Закон №2453) передбачено, що
суддя, який вийшов у відставку, після
досягнення чоловіками віку 62 роки,
жінками - пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
37 Закону України "Про державну службу",
або за його вибором щомісячне довічне
грошове утримання.

За змістом пункту 8 частини четвертої
статті 47, статей 136-138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів"
належне матеріальне та соціальне
забезпечення судді, в тому числі і
щомісячне довічне грошове утримання, є
елементами статусу судді та однією з
основоположних гарантій незалежності
судді.

До змін, внесених Законом України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» № 3668, частини перша, друга
статті 138 Закону № 2453 мали таку
редакцію, судді, який вийшов у
відставку, при досягненні пенсійного
віку виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
«Про державну службу»‚ або за його
вибором щомісячне довічне грошове
утримання.

Відповідно до п.13 розділу XV "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" у разі, якщо особа має
право на отримання пенсії відповідно
до законів України "Про державну
службу", "Про статус суддів" та
вказаного Закону, призначається одна
пенсія за її вибором, при цьому різниця
між розміром пенсії, на який має особа
відповідно до зазначених законодавчих
актів, та розміром пенсії із солідарної
системи відповідно до цього Закону
фінансується за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Таким чином, законом виключно для
суддів у відставці встановлюється
щомісячне довічне грошове утримання
або за їх вибором пенсія державних
службовців, що є гарантією
забезпечення незалежності суддів.

З 1 січня 2011 року стаття 43 Закону
України «Про статус суддів» та
Постанова Верховної Ради України «Про
порядок введення в дію Закону України
«Про порядок введення в дію Закону
України «Про статус суддів» у
відповідності з пункту другого
Прикінцевих та Перехідних Положень до
Закону України № 2453 втратили свою
чинність, однак, відповідно до його
норм, із внесеними до нього змінами, які
діють з 1 жовтня 2011 року, положення щодо
визначення розміру щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, аналогічні положенню
колишнього Закону України «Про статус
суддів» від 15 грудня 1992 року,
відповідають частині 3 статті 138
вказаного вище Закону №2453 (в редакції
на час виникнення спору).

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
прямо залежить від розміру заробітної
плати працюючого на відповідній посаді
судді, а тому у разі збільшення
грошового утримання працюючого судді
підлягає корегуванню і грошове
утримання судді у відставці.

Оскільки положеннями статті 43 Закону
України «Про статус суддів» в редакції
1992 року, так і положенням Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 7 липня 2010 року, розмір
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
встановлений від відсотків грошового
утримання працюючого судді на
відповідній посаді, то розмір
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці повинен
збільшуватися в разі підвищення
заробітної плати працюючого судді. У
зв'язку з тим, що з 1 грудня 2013 року
заробітна плата працюючого на
відповідній посаді судді змінилася у
бік підвищення, відповідач
зобов'язаний провести позивачу
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання, виходячи з
довідки апеляційного суду Донецької
області, відповідно до заробітної
плати працюючого на відповідній посаді
судді.

Згідно частини 3 статті 138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», в редакції від 01.01.2013 року
чинній на час спірних правовідносин,
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. За кожний
повний рік роботи на посаді судді понад
20 років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання".

Відповідно до частини 4 статті 138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», у разі зміни розміру грошового
утримання діючих суддів
Конституційного Суду України
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання. За
нормами частини п'ятою цієї статті
довічне грошове утримання суддям
виплачується органами Пенсійного
фонду України за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Разом з тим, стаття 138 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів»
регулюючи порядок здійснення
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання діючих суддів
Конституційного Суду України, не
містить підстав забороняючих
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
судів загальної юрисдикції,
господарських судів, спеціалізованих
судів тощо.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті другої, абзацу другого пункту 2
розділу другого «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» права щодо
змін умов виплати пенсій і щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці) було встановлено, що частина
третя статті 138 Закону України № 2453 до
внесених Законом № 3668 змін
передбачала: «Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання». Таким чином, визначений
Законом 2453 порядок нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання було змінено Законом 3668,
внаслідок чого зменшено розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів. Залишивши незмінним
зміст права на щомісячне довічне
грошове утримання суддів, Закон 3668
вузив обсяг цього права, встановивши
обмежену базу для нарахування суддям
щомісячного довічного грошового
утримання, та скасував право суддів на
одержання щомісячного довічного
грошового утримання без обмеження
граничного розміру, чим знизив і
досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Отже, частина
третя статті 138 Закону України 2453 не
узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України. Цим
же рішенням Конституційного Суду
України встановлено порядок його
виконання, а саме: - підлягають
застосуванню частини перша, друга
статті 138 Закону №2453 у редакції Закону
№ 3668 як такі, що не суперечать
Конституції України; частина третя
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
України №3668, яка суперечить
Конституції України не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону України № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом №3668 а саме:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Перше, друге, трете речення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, що суперечать
Конституції України, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Проте підлягають застосуванню
перше речення частини п'ятої статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме: „Пенсія
або щомісячне довічне грошове
утримання судді виплачується
незалежно від заробітку (прибутку),
одержуваного суддею після виходу у
відставку"‚ та четверте речення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 зі
змінами, внесеними Законом № 3668, а саме:
„Довічне грошове утримання суддям
виплачується органами Пенсійного
фонду України за рахунок коштів
Державного бюджету України. Дія статті
2 Закону № 3668 не поширюється на Закон №
2453. Дія абзацу другого пункту 2 розділу
II „Прикінцеві та перехідні положення"
Закону № 3668 не поширюється на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання)».

Виходячи з вищенаведених положень
закону, обчислення щомісячного
довічного утримання суддів у відставці
повинно здійснюватися у відсотковому
відношенні до розміру грошового
утримання працюючих суддів, тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

В зв'язку з зазначеним та
вищевикладеним, відмова відповідача у
проведенні перерахунку розміру
щомісячного грошового утримання судді
у відставці є неправомірною.

Порядок видачі документів для
призначення і виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці, органами Пенсійного Фонду
України, затвердженого Правлінням
Пенсійного Фонду України 25 січня 2008
року не можуть регулювати порядок
знаходження судді у відставці і
обмежувати права осіб, які отримали
право на відставку та перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання раніше, оскільки Конституція
України, як зазначено в її статті 8 має
найвищу юридичну силу, а її норми є
нормами прямої дії, то Управління
Пенсійний Фонд України зобов'язано
керуватися Конституцією України як
актом прямої дії.

Виходячи з норм статті 58 Конституції
України та висновків, викладених у
рішеннях Конституційного суду України
від 22 травня 2008 року і від 03 червня 2013 р
№ 3-рп-2013 випливає висновок, що
матеріальні та соціальні гарантії
судді у відставці, які були встановлені
на час виходу у відставку не можуть
бути обмежені або скасовані, а ні новим
законом, а ні внесенням змін до чинного
Закону.

Оскільки, на день виходу позивача у
відставку, умови призначення, виплати
та перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання, були визначені
статтею 43 Закону України «Про статус
суддів» та Постановою Верховної Ради
України «Про порядок введення в дію
Закону України Про статус суддів»,
вимоги позивача про перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання працюючого судді на
відповідній посаді без обмеження
розміру грошового утримання, є
законними і обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що
відносини публічної служби виникли
раніше, тобто до набрання чинності
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» від 7 липня 2010 року зі
змінами, що набрали чинності з 1 жовтня
2011 року. Щомісячне довічне грошове
утримання позивачу призначено і
визначено на підставі чинного на той
період Закону України «Про статус
суддів», згідно якого йому надавалося
право на перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання у разі
підвищення заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді.

Колегія суддів враховує той факт, що
відповідно до пункту другого розділу
другого Прикінцевих та Перехідних
положень Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної реформи»
обмеження пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання)
максимальним розміром, встановленим
цим Законом, не поширюється на
пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне,
довічне грошове утримання) призначена
до набрання чинності цим Законом з дня
прийняття рішення Конституційного
Суду України від 3 червня 2013 року, а саме
з 3 червня 2013 року.

Суддівська винагорода, з якої підлягає
обчислення пенсії, визначена на
законодавчому рівні та встановлена
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів».

Колегія суддів аналізуючи
вищевикладене та з врахуванням
висновків рішення Конституційного
Суду України № 3-рп/2013 від 3 червня 2013
року, зазначає, що діючими нормами
законодавства на відповідача
покладено обов'язок здійснювати
виплати та здійснювати перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці,
враховуючи наявність підвищення
заробітної плати у працюючих суддів
без обмеження максимального розміру.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини по справі та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька на постанову
Київського районного суду м. Донецька
від 06 червня 2014 р. у справі № 257/4374/14-а
залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Донецька від 06 червня 2014 р. у справі №
257/4374/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
С.В.Білак

Судді
І.А.Васильєва

М.Г.Сухарьок