Справа № 697/2041/14-а
Суддя: Хорошун О. В.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 697/2041/14-а
провадження № 2-а/697/140/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2014 р. м. Канів

Канівський міськрайонний суд
Черкаської області у складі:

головуючої судді - Хорошун О.В,

за участі секретаря - Кізко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області про визнання протиправними дій
та скасування постанови, -

у с т
а н о в и в:

09.08.2014 року позивач звернувся до суду із
позовом до відповідача про визнання
дій протиправними та скасування
постанови, в якому просить визнати
протиправними дії відповідача щодо
винесення постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві та
скасувати відповідну постанову
посилаючись на те, що 07.05.2014 року
відповідачем було відкрите виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа №2-а-10581/2011 від 12.11.2013 року
виданого Канівським міськрайонним
судом Черкаської області про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України у м. Каневі Черкаської
області провести перерахунок пенсії та
здійснити виплату на користь позивача
перерахованої пенсії з 27.03.2011 року по
22.07.2011р.. Ухвалою суду від 19.02.2014 року
було змінено виконання постанови
Канівського міськрайонного суду
Черкаської області у справі №2-а-10581/2011
з зобов'язання здійснити перерахунок і
виплатити пенсію на стягнення з
управління Пенсійного фонду України у
м. Каневі та Канівському районі
грошових коштів в сумі 1182,07 грн., яка до
теперішнього часу не виконана. 30.07.2014
року державним виконавцем винесено
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві на підставі
положень п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження» з
посиланням на те, що згідно ч. 2 ст. 3
Закону України «Про виконавче
провадження», стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконується органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування. Позивач не
погоджується зі змістом винесеної
постанови вказуючи, що згідно ч. 3 ст. 3
Закону України «Про виконавче
провадження», органи, установи,
організації та особи, зазначені в ч.ч. 1,
2 цієї статті, не є органами примусового
виконання. Крім того, позивач зазначає,
що у своїй відповіді Канівське
управління Державної казначейської
служби України Черкаської області
повідомило її, що чинним
законодавством не передбачено
повноважень органу Казначейства на
здійснення списання коштів з рахунків
боржника відкритих в банківських
установах, натомість такі права мають
органи ВДВС відповідно до положень
Закону України «Про виконавче
провадження». Оскільки відповідно до
положень ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, на думку
позивача, аргументація державного
виконавця при винесенні постанови про
повернення виконавчого документа є
необґрунтованою, враховуючи, що ним не
були здійснені всі можливі виконавчі
дії спрямовані на виконання ухвали
суду. Також позивач посилається на те,
що наведене у постанові про повернення
виконавчого документу обґрунтування
не відповідає п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження», а
отже оскаржувана постанова суперечить
положенням ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження».

В судове засідання сторони не
з'явилися, надали суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності.

Суд вважає за можливе розглянути
справу у письмовому провадженні,
відповідно до частини 6 статті 128 КАС
України.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно наявного в матеріалах справи
виконавчого листа у справі №2-а-10581/2011
виданого Канівським міськрайонним
судом Черкаської області 12.11.2013 року,
суд зобов'язав управління Пенсійного
фонду України в м. Каневі Черкаської
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 місячної компенсації в
разі втрати годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування», відповідно до ст..ст. 52,67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» починаючи з 27.03.2011 року по
22.07.2011 року, з врахуванням раніше
виплачених сум (а.с. 9).

За змістом ухвали Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області від 19.02.2014 року, змінено спосіб
виконання постанови Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області у адміністративній справі
№2-а-10581/2011-а за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України у
м. Каневі про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання суб'єкта
владних повноважень здійснити
перерахунок і виплату пенсії, шляхом
стягнення з управління Пенсійного
фонду України у м. Каневі та
Канівському районі користь ОСОБА_1
заборгованості в сумі 1182,0 грн. (а.с. 10-11).

Постановою державного виконавця від
20.03.2014 року стягувачеві постановою
повернуто виконавчий документ на
підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження», що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією відповідної постанови
(а.с. 12).

Позивач звернулася до Канівського
управління Державної казначейської
служби Черкаської області з заявою про
виконання постанови суду.

За змістом листа Канівського
управління Державної казначейської
служби України Черкаської області
№03-11/798 від 17.04.2014 року, позивачу був
повернути пакет документів поданий ним
на виконання до казначейської служби з
посиланням на те, що рахунки відкриті в
органі Казначейства, використовуються
виключно для зарахування коштів
єдиного внеску, а Положенням про рух
коштів не передбачено отримання,
фінансування та проведення видатків,
зокрема щодо оплати пенсій, підвищення
пенсій непрацюючим пенсіонерам,
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю тощо. Фінансування пенсійних
виплат та видатків на утримання
органів Пенсійного фонду України
проводиться не через рахунки відкриті
в органах Казначейства, а через рахунки
відкриті у банках. Чинним
законодавством не передбачено
повноважень органу Казначейства на
здійснення списання коштів з рахунків
боржника відкритих в банківських
установах, натомість такі права мають
органи Державної виконавчої служби
відповідно до положень Закону України
«Про виконавче провадження» (а.с. 14).

Постановою від 07.05.2014р. відкрито
провадження за виконавчим листом
№2-а-10581/2011р. виданого Канівським
міськрайонним судом Черкаської
області.

Постановою від 30.07.2014 року відповідач
повернув позивачу вказаний вище
виконавчий лист на підставі положень п.
9 ч. ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження» з посиланням на те, що
згідно Закону України «Про виконавче
провадження», рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевого бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, при
цьому, механізм стягнення таких коштів
передбачений Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевого бюджетів або боржників,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 03.09.2011 року №845
(а.с. 18).

Статтею 124 Конституції України і ст. 255
КАС України передбачено, що судові
рішення, які набрали чинності є
обов'язковим до виконання всіма
посадовими особами на всій території
України.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Механізм виконання судових рішень про
стягнення коштів з бюджетних установ
визначається Законом України «Про
виконавче провадження», Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» та
Постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 року № 845 «Про
затвердження Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників».

Загалом виконання рішення суду
покладається на державну виконавчу
службу України. Проте, відповідно до ч. 2
ст. 3 Закону України «Про виконавче
провадження», рішення про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами Державного
казначейства України в установленому
Кабінетом Міністрів України порядку.

Порядок виконання рішень судів на
інших органів (посадових осіб) про
стягнення коштів з держаних органів,
державних підприємств, установ та
організацій регулюється Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», який було
прийнято 05.06.2012 року та який набув
чинності з 01.01.2013 року.

Зазначений Закон встановлює гарантії
держави щодо виконання судових рішень
та виконавчих документів, визначених
Законом України "Про виконавче
провадження" та особливості їх
виконання.

Відповідно до вимог ст. 2 зазначеного
Закону держава гарантує виконання
рішення суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є: державний
орган; державні підприємство, установа,
організація (далі - державне
підприємство); юридична особа,
примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону,
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до Державної
казначейської служби України у строки,
встановлені Законом України "Про
виконавче провадження", із заявою про
виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
Державної казначейської служби
України документи та відомості,
необхідні для перерахування коштів,
згідно з переліком, затвердженим
Кабінетом Міністрів України. У разі
якщо стягувач подав не всі необхідні
для перерахування коштів документи та
відомості, Державна казначейська
служба України протягом п'яти днів з
дня надходження заяви повідомляє в
установленому порядку про це
стягувача.

У разі неподання стягувачем документів
та відомостей у місячний строк з дня
отримання ним повідомлення Державна
казначейська служба України повертає
заяву стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися
до Державної казначейської служби
України для виконання рішення суду у
визначені частиною другою цієї статті
строки, перебіг яких починається з дня
отримання стягувачем повідомлення
Державної казначейської служби
України.

Перерахування коштів стягувачу
здійснюється у тримісячний строк з дня
надходження до Державної
казначейської служби України
необхідних для цього документів та
відомостей.

Окрім цього порядок стягнення коштів з
державних органів, державного або
місцевих бюджетів або боржників
регулюється Постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 року
№ 845 «Про затвердження Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників».

6 лютого 2013 року набрала чинності
постанова Кабінету Міністрів України
від 30.01.2013 № 45 «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 року № 845».

Зазначена постанова прийнята у зв'язку
із приведенням постанови Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про
затвердження Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ» (далі - Порядок) у
відповідність із Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

Вищевказаний Порядок визначає
механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судовими органами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку
рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Отже, починаючи з 08.02.2013 року, тобто з
моменту набрання чинності змін до
зазначеного Порядку, виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб)
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
покладається виключно на органи
Казначейства.

Відповідно до п. 6 зазначеного Порядку у
разі прийняття судом рішення про
стягнення коштів, що набуло чинності
стягувач подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб: заяву про виконання такого
рішення із зазначенням реквізитів
банківського рахунка, на який слід
перерахувати кошти, або даних про
перерахування коштів у готівковій
формі через банки або підприємства
поштового зв'язку, якщо зазначений
рахунок відсутній; оригінал
виконавчого документа; судові рішення
про стягнення коштів, що набули
чинності (у разі наявності); оригінал
або копію розрахункового документа
(платіжного доручення, квитанції тощо),
який підтверджує перерахування коштів
до відповідного бюджету.

До заяви можуть додаватися інші
документи, які містять відомості, що
сприятимуть виконанню рішення про
стягнення коштів (довідки та листи
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, або органів
місцевого самоврядування, рішення
органів досудового розслідування та
прокуратури тощо).

Виконавчі документи пред'являються до
виконання протягом одного року з дня,
що настає за днем набрання рішенням про
стягнення коштів законної сили, якщо
інше не передбачено законом. Строки
пред'явлення виконавчих документів
перериваються в разі пред'явлення їх до
виконання, відстрочки або розстрочки
виконання рішень про стягнення коштів
в установленому порядку. Пропущені
строки пред'явлення виконавчих
документів суду до виконання
поновлюються судом в установленому
законом порядку, а рішень про стягнення
коштів, прийнятих державними органами
(посадовими особами), які відповідно до
закону мають право приймати такі
рішення, - не поновлюються.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів від 15 квітня 2013 р. № 267, до
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 р. N 845, внесено зміни, а
саме: пункт 25 доповнено абзацом такого
змісту: «У разі наявності у боржника
окремої бюджетної програми для
забезпечення виконання рішень суду
безспірне списання коштів з боржника
(виконання рішень суду про стягнення
коштів з боржника) здійснюється лише за
цією бюджетною програмою. При цьому
пункти 24 - 34 цього Порядку
застосовуються лише щодо зазначеної
бюджетної програми.".

Пункт 33 викладено в такій редакції: У
разі коли судове рішення стосується
спорів фізичних осіб із суб'єктами
владних повноважень з приводу
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання
пенсійних виплат, соціальних виплат
непрацездатним громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг або судове
рішення неможливо виконати протягом
двох місяців з дня надходження
документів, зазначених у пункті 6 цього
Порядку, орган Казначейства для
виконання рішення про стягнення
передає до Казначейства документи та
відомості згідно з підпунктом 1 пункту
47 цього Порядку. При цьому органом
Казначейства відновлюється проведення
платежів боржника».

Таким чином, на даний час державні
виконавці позбавлені можливості
проводити будь-яке списання коштів за
виконавчими документами за якими
боржниками є державні органи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Посилання відповідача в оскаржуваній
постанові про повернення виконавчого
документу на вказану норму закону, на
думку суду, є цілком обґрунтованою,
оскільки в даному випадку наявна
встановлена законом заборона щодо
проведення саме державною виконавчою
службою виконавчих дій, що в свою чергу
виключає можливість виконання
відповідного рішення державною
виконавчою службою.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1, 2, 5, 71, 128, 159-163, 181 КАС України,
Конституцією України, Законами України
«Про виконавче провадження», «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», Постановами Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 року
№ 845 «Про затвердження Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників», від 30.01.2013 № 45 «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 серпня 2011 року № 845», суд, -

п о с т а
н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області про визнання протиправними дій
та скасування постанови - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Канівський міськрайонний суд
Черкаської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
О . В . Хорошун