Справа № 238/962/14-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Китаєв А.В.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
справа №238/962/14-а

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Білак С.В.,
Сухарька М.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Новоазовського районного суду
Донецької області від 21 квітня 2014 року
у справі № 238/962/14-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Новоазовської
районної державної адміністрації
Донецької області про перерахунок та
стягнення недоотриманої суми на
оздоровлення за 2014 рік, -

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Новоазовської районної державної
адміністрації Донецької області, в
якому просив визнати дії Управління
праці та соціального захисту населення
Новоазовської районної державної
адміністрації щодо відмови в
перерахунку та доплаті виплачених сум
щорічної компенсації на оздоровлення
за 2014 в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, встановлених на
момент виплати протиправними,
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Новоазовської районної державної
адміністрації відповідно до ст.48
закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» провести перерахунок сум
виплачуваної щорічної компенсації на
оздоровлення за 2014 виходячи з розміру 5
мінімальних заробітних плат,
встановлених на момент виплати,
стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Новоазовської районної державної
адміністрації недоотриману суму
щорічної компенсації на оздоровлення
за 2014 в розмірі 5970,00 грн. (а.с. 2-3).

Постановою Новоазовського районного
суду Донецької області від 21 квітня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 12-15).

Позивач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (а.с. 17-18).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що позивач є
ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1
категорії, інвалід 2 групи і перебуваю
на обліку в УПСЗН Новоазовської
районної державної адміністрації.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачена щорічна компенсація на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, встановлених на
момент виплати.

Крім того, апелянт зазначає, що
відповідач посилається на Постанови
Кабінету Міністрів України, відповідно
до яких були зроблені позивачу виплати
щорічних компенсацій на оздоровлення.
При цьому в даних постановах, в
суперечність із законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яким
розмір щорічної допомоги на
оздоровлення встановлений у кратному
розмірі до розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом
на час виплати, встановлені конкретні
розміри такої виплати у твердій
грошовій сумі.

Таким чином, апелянт вважає, що
відповідачем грубо порушувалося право
позивача на соціальний захист як
інваліда, постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з
чим в результаті протиправних дій
відповідача позивач не одержав за
даний період часу значну суму коштів.

Частиною 8 ст. 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що апеляційні скарги у
справах, передбачених пунктами 1, 2
частини першої цієї статті,
розглядаються апеляційними судами в
порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

Позивач віднесений до 1 категорії осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи та є
інвалідом 2 групи, що підтверджено
копіями посвідчень серії НОМЕР_1 від 23
жовтня 2000 року, серії НОМЕР_2 від 30
серпня 2010 року (а.с. 5), перебуває на
обліку в Управлінні соціального
захисту населення Новоазовської
райдержадміністрації як особа, яка
постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є отримувачем від Управління
праці та соціального захисту населення
Новоазовської районної державної
адміністрації Донецької області
щорічної допомоги на оздоровлення,
право на отримання якої встановлено ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Як вбачається з довідки Управління
праці та соціального захисту населення
Новоазовської районної державної
адміністрації Донецької області від 02
квітня 2014 року за № 337, позивач
перебуває на обліку в Управлінні праці
та соціального захисту населення
Новоазовської районної державної
адміністрації Донецької області та
йому відповідно до Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок ЧАЕС» за 2014
рік сплачено 120 грн. (а.с. 6).

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції зробив
висновок про те, що здійснюючи виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2014 рік у розмірі 120 гривень відповідно
до положень постанови КМУ від 12 липня
2005 року № 562, а не в розмірах, що
передбачені положеннями ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
відповідач діяв правомірно.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції та
зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Спірним у даній справі є питання
розміру нарахованої та сплаченої
допомоги на оздоровлення ліквідаторам
наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідам
другої групи.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в редакції Закону станом на 09.07.2007 року,
яка є діючою на даний час щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
інвалідам І та ІІ групи в розмірі п'ять
мінімальних заробітних плат.

Згідно із Законом України від 16.01.2014
року № 719-VІІ, враховуючи зміни, внесені
Законом України від 31.07.2014 року № 1622-VІІ,
установлено, що норми і положення ст. 48
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного Фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Згідно ст. 23 Бюджетного кодексу
України, будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі з бюджету
здійснюються лише за наявності
відповідного бюджетного призначення,
якщо інше не передбачено законом про
Державний бюджет України. Бюджетні
призначення встановлюються законом
про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет) у порядку,
визначеному цим Кодексом.

Згідно до Постанови КМУ від 12 липня 2005
року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», встановлений розмір
допомоги на оздоровлення, а саме: 120
гривень для осіб, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,1
категорії, інвалідам 2 групи. Судова
колегія звертає увагу на те, що на даний
час вказана постанова є діючою, отже
підлягає застосуванню, що узгоджується
з Законом України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік».

При вирішенні спору суд першої
інстанції правомірно застосував
правові позиції щодо правомірності
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 постановлені
судами адміністративної юрисдикції по
адміністративним справам ( ухвала
Вищого адміністративного суду України
від 25 червня 2013 року у справі № К-18676/10-С,
постанова Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.10.2010 р. у
справі № 2а-6302/09/2670, постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28.02.2014 р. у справі № 11/424).

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог,
оскільки неправомірність дій
Управління Праці та соціального
захисту населення щодо виплати
допомоги на оздоровлення в меншому
розмірі ніж встановлено діючим
законодавством не встановлена.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Новоазовського районного суду
Донецької області від 21 квітня 2014 року
у справі № 238/962/14-а - залишити без
задоволення.

Постанову Новоазовського
районного суду Донецької області від
21 квітня 2014 року у справі № 238/962/14-а -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

С.В. Білак

М.Г. Сухарьок