Справа № 825/2707/14
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2014 року
Чернігів Справа №
825/2707/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Непочатих В.О.,

при секретарі
Якуш І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Чернігівській області, 3-ті особи:
Міністерство фінансів України,
Державна казначейська служба України
про визнання протиправною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Чернігівській області, 3-ті особи:
Міністерство фінансів України,
Державна казначейська служба України,
в якому просить суд визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо ненарахування та
невиплати матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
за 2013 рік; зобов'язати відповідача
здійснити нарахування матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік у
розмірі середньомісячної заробітної
плати відповідно до наказу голови
Чернігівського районного суду
Чернігівської області № 02-07/100 від
11.12.2013; стягнути з відповідача на
користь позивача суму матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік,
визначену в довідці, наданій
відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 11.12.2013 головою
Чернігівського районного суду
Чернігівської області був виданий
наказ про надання, зокрема, позивачу
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань у розмірі
середньомісячної заробітної плати.
Даний наказ 11.12.2013 був направлений до
відповідача для здійснення
відповідних нарахувань та виплат,
проте не був виконаний відповідачем в
зв'язку з відсутністю у кошторисі
відповідних асигнувань. Позивач
вважає, що порушені його конституційні
права на отримання належної заробітної
плати.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явилися, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. Фіксування
судового засідання, відповідно до
статті 41 Кодексу адміністративного
судочинства України, не здійснювалося.

Позивач в позовній заяві заявив
клопотання про розгляд справи у його
відсутність.

Від відповідача до суду надійшли
письмові заперечення, в яких просить
розглянути справу без участі
представника, в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі,
посилаючись на те, що розмір асигнувань
кошторису на оплату праці в 2013 році
дало можливість здійснити виплату лише
обов'язкових складових заробітної
плати. Крім того, зазначає, що допомога
для вирішення соціально-побутових
питань надається працівникам в межах
затвердженого фонду оплати праці, а
конкретний розмір матеріальної
допомоги має бути попередньо
погоджений з відповідачем.

Відповідно до положень статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України справа вирішується на підставі
наявних в ній доказів.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач з 22.09.2008
працює на посаді секретаря судових
засідань в Чернігівському районному
суді Чернігівської області.

11.12.2013 головою Чернігівського
районного суду Чернігівської області
було видано наказ № 02-07/100 (а.с. 9, 10) про
надання матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
працівникам апарату Чернігівського
районного суду Чернігівської області
та направлено до відповідача для
здійснення відповідних нарахувань і
виплат.

У зв'язку з тим, що зазначений наказ
залишився без виконання, 30.07.2014 позивач
звернувся до відповідача з заявою, в
якій просив повідомити підстави
нездійснення нарахування та виплати
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік
(а.с. 8).

Відповідач листом від 04.08.2014 за №
03-32/887/14 повідомив позивача, що
асигнувань на виплату матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових питань для
працівників апарату суду кошторисом не
передбачено (а.с. 6).

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

За змістом частини другої статті 142
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» функції головного
розпорядника коштів Державного
бюджету України щодо фінансового
забезпечення діяльності судів
здійснює Державна судова
адміністрація України.

Відповідно до частини першої статті 33
Закону України «Про державну службу»
(далі - Закон) оплата праці державних
службовців повинна забезпечувати
достатні матеріальні умови для
незалежного виконання службових
обов'язків, сприяти укомплектуванню
апарату державних органів
компетентними і досвідченими кадрами,
стимулювати їх сумлінну та ініціативну
працю.

Також державним службовцям можуть
надаватися матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань.
Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України (частини
шоста та сьома статті 33 Закону).

Згідно підпункту 3 пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №
268 «Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів»
керівникам органів, зазначених у
пункті 1 цієї постанови, у межах
затвердженого фонду оплати праці
надано право надавати працівникам
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується відповідачем, що наказ
голови Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 11.12.2013 №
02-07/100 про надання матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових питань був
своєчасно направлений до відповідача,
ніким не оскаржений та не скасований,
проте виплата матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
відповідачем не проводилась.

У відповідності до вимог частини
дев'ятої статті 33 Закону скорочення
бюджетних асигнувань не може бути
підставою для зменшення посадових
окладів, надбавок до них та
фінансування інших, передбачених цим
Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Бюджетним кодексом України
регулюються відносини, що виникають у
процесі складання, розгляду,
затвердження, виконання бюджетів та
розгляду звітів про їх виконання, а
також контролю за виконанням
Державного бюджету України та місцевих
бюджетів. Бюджет - це план формування та
використання фінансових ресурсів для
забезпечення завдань і функцій, які
здійснюються органами державної влади,
органами влади Автономної Республіки
Крим та органами місцевого
самоврядування протягом бюджетного
періоду.

Однією з конституційних гарантій прав
і свобод людини і громадянина є
недопущення їх скасування чи звуження
їх змісту та обсягу при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів (частини друга, третя статті 22
Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене, суд вважає, що
відповідачем не спростовано
протиправність своєї бездіяльності
щодо ненарахування та невиплати
позивачу матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
за 2013 рік, з урахуванням вимог,
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Посилання відповідача на те, що
невиплата вказаної допомоги зумовлена
нестачею виділених з державного
бюджету коштів, судом не приймаються до
уваги, оскільки частиною дев'ятою
статті 33 Закону виключається
можливість зменшення фінансування
будь-яких виплат, передбачених цим
Законом, у випадку скорочення
бюджетних асигнувань.

Згідно з частиною другою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Частиною другою статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено право суду прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Враховуючи встановлену в судовому
засіданні протиправність
бездіяльності відповідача щодо
ненарахування та невиплати позивачу
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік,
суд вважає за необхідне, з метою
захисту прав, свобод та інтересів
позивача, вийти за межі позовних вимог
шляхом визнання протиправною
бездіяльність відповідача щодо
ненарахування та невиплати позивачу
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік;
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити позивачу матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік у
розмірі середньомісячної заробітної
плати відповідно до наказу голови
Чернігівського районного суду
Чернігівської області № 02-07/100
від 11.12.2013.

Стосовно позовної вимоги про стягнення
з відповідача на користь позивача суми
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік,
визначену в довідці відповідачем, суд
зазначає, що вона не підлягає
задоволенню, оскільки відповідачем
питання про нарахування матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік не
вирішувалось. Крім того, зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік
відновлює права та законні інтереси
позивача.

Згідно з частинами першою та другою
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд, на
підставі наданих доказів в їх
сукупності, системного аналізу
положень законодавства України,
приходить до висновку, що
адміністративний позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 11, 69, 70, 71, 158 - 163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Чернігівській області щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_1
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік.

Зобов'язати Територіальне управління
Державної судової адміністрації
України у Чернігівській області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань за 2013 рік у
розмірі середньомісячної заробітної
плати відповідно до наказу голови
Чернігівського районного суду
Чернігівської області № 02-07/100 від
11.12.2013.

В решті позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.О. Непочатих