Справа № 826/10471/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2014 року 09:51
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., за участю секретаря
судового засідання Савченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
позовомПриватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Здорово»доВідділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві про за участю:визнання дій
протиправними, скасування постанов від
23.06.2014 ВП № 43095729, від позивача -
Ніколенко Є.А.; від відповідача - не
з'явився (клопотання про розгляд справи
за відсутності) ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Здорово» (далі -
позивач) звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві (далі -
відповідач, державний виконавець), в
якому просить суд: визнати дії
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в місті Києві Кузьменко Л.М.
щодо винесення постанови про стягнення
з боржника виконавчого збору у розмірі
4000,00 грн. від 23 червня 2014 року та
постанови про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій у
розмірі 50,00 грн. від 23 червня 2014 року
протиправними та скасувати зазначені
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем неправомірно
винесено оскаржувані постанови,
оскільки постанову про відкриття
виконавчого провадження було одержано
із запізненням, а державним виконавцем
фактично не було розпочато процедуру
примусового виконання, оскільки
грошові кошти були перераховані
стягувачу у виконавчому провадженні
безпосередньо позивачем, а не з
депозитного рахунку державної
виконавчої служби, тобто добровільно.
Відповідач проти задоволення позову
заперечував з підстав, викладених у
поданих письмових запереченнях. В
обґрунтування своїх доводів зазначав,
що позивач не скористався своїм правом,
передбаченим ст. 35 Закону України «Про
виконавче провадження» щодо
продовження терміну для самостійного
виконання рішення суду у зв'язку з
несвоєчасним одержанням постанови про
відкриття виконавчого провадження.
Оскільки наданий позивачу державним
виконавцем строк для добровільного
виконання судового рішення сплинув,
державним виконавцем правомірно
прийнято рішення про стягнення з
боржника виконавчого збору, а також про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій.
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 липня 2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
у судовому засіданні.

В судовому засіданні 31 липня 2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, зазначивши у письмових
запереченнях про розгляд справи за
відсутності відповідача.

На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України у судовому засіданні 31 липня 2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

Постановою головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
Кузьменко Л.М. від 24 квітня 2014 року
відкрито виконавче провадження № 43095729
з примусового виконання виконавчого
листа Голосіївського районного суду
міста Києва № 752/9895/13-ц, виданого 09
квітня 2014 року, про стягнення з ПрАТ «СК
«Здорово» на користь ОСОБА_4 40000,00 грн.

У вказаній постанові боржнику,
Приватному акціонерному товариству
«Страхова компанія «Здорово»,
встановлено строк до 30 квітня 2014 року
для добровільного виконання
виконавчого листа Голосіївського
районного суду міста Києва № 752/9895/13-ц.

Вказана постанова була надіслана
боржнику 30 квітня 2014 року та отримана
ПрАТ «СК «Здорово» 05 травня 2014 року.

12 червня 2014 року ПрАТ «СК «Здорово»
було сплачено на рахунок ОСОБА_4
вищевказану заборгованість у розмірі
40000,00 грн., а 16 червня 2014 року
повідомлено державного виконавця про
фактичне виконання виконавчого листа
Голосіївського районного м. Києва №
752/9895/13-ц від 09 квітня 2014 року про
стягнення з ПрАТ «СК «Здорово» на
користь ОСОБА_4 40000,00 грн., шляхом
подання відповідної заяви про закриття
виконавчого провадження № 43095729.

23 червня 2014 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
Кузьменко Л.М. винесено постанову про
стягнення з боржника ПрАТ «СК
«Здорово» виконавчого збору у розмірі
4000,00 грн. у зв'язку з невиконанням
боржником виконавчого листа
Голосіївського районного суду м. Києва
№ 752/9895/13-ц від 09 квітня 2014 року у
встановлений строк.

Крім того, 23 червня 2014 року
відповідачем у ВП № 43095729 винесено
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій у
розмірі 50,00 грн.

Вважаючи дії державного виконавця щодо
винесення наведених постанов
протиправними, а постанови такими, що
підлягають скасуванню, позивач
звернувся до суду з даним позовом за
захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно частини першої статті 12
наведеного Закону сторони виконавчого
провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Частиною другою статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно частини першої статті 27
вказаного Закону у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

У разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються (ч. 3 ст. 27
Закону).

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про виконавче
провадження» у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, частиною першою статті 35
наведеного Закону передбачено, що за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладення
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

Разом з тим, позивач, отримавши
постанову про відкриття виконавчого
провадження після спливу строку,
встановленого для добровільного
виконання рішення суду, наданим йому
частиною першою статті 35 Закону
України «Про виконавче провадження»
правом на звернення до державного
виконавця із заявою про відкладення
виконавчих дій не скористався, що
визнавалось представником позивача і в
судовому засіданні.

Враховуючи встановлені обставини
справи та виконання боржником
(позивачем у даній справі) рішення суду
після спливу установленого строку для
його добровільного виконання, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог у
даній частині позову та відсутність
підстав для визнання протиправними дій
відповідача й скасування постанови від
23 червня 2014 року у ВП № 43095729 про
стягнення з боржника виконавчого
збору.

У частині позовних вимог про визнання
дій відповідача протиправними та
скасування постанови від 23 червня 2014
року у ВП № 43095729 про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій у розмірі 50,00 грн., суд
зазначає наступне.

Так, позивачем ні у позовній заяві, ні у
судовому засіданні взагалі не наведено
та не зазначено підстав, за яких
постанова від 23 червня 2014 року у ВП №
43095729 про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій підлягає
скасуванню.

Відповідно ж до частини першої статті 41
Закону України «Про виконавче
провадження» витрати органів
державної виконавчої служби, пов'язані
з організацією та проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
примусового виконання рішень, є
витратами виконавчого провадження.

Пунктами 6 та 7 частини четвертої статті
41 наведеного Закону до витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату: виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень; інших витрат,
необхідних для забезпечення належної
організації виконання рішень органами
державної виконавчої служби.

Частиною п'ятою статті 41 зазначеного
Закону встановлено, що про стягнення з
боржника витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного відділу
державної виконавчої служби. Зазначена
постанова надсилається сторонам не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення і може бути оскаржена ними
до суду у десятиденний строк.

З постанови від 23 червня 2014 року у ВП №
43095729 про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій у розмірі 50,00
грн. вбачається, що остання затверджена
начальником Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві відповідно до вимог частини
п'ятої статті 41 Закону України «Про
виконавче провадження».

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог позивача у частині
визнання протиправними дій
відповідача й скасування постанови від
23 червня 2014 року у ВП № 43095729 про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій та,
відповідно, про відсутність підстав
для задоволення позову у цій частині.

Посилання позивача на постанову
Пленуму Верховного Суду України від 26
грудня 2003 року № 14 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» судом до уваги не
беруться, позаяк Законом України від 4
листопада 2010 року № 2677-VI Закон України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року № 606-XIV викладено у новій
редакції.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частин першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи встановлені обставини
справи, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Здорово» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
В.П. Катющенко