Справа № 816/3121/14
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року м.ПолтаваСправа №
816/3121/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Христич
О.С.,

представника позивача -ОСОБА_1,

представника відповідача - Хорішка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2014 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 звернулася до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 26 червня 2014
року №Ф-3049-25 в розмірі 10981 грн 13 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що вона є фізичною
особою-підприємцем та одночасно є
пенсіонером за віком, також, перебуває
на спрощеній системі оподаткування,
тому відповідно до статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" як пенсіонер,
звільнена від обов'язку сплати єдиного
внеску, бо є суб'єктом підприємницької
діяльності, який обрав особливий
спосіб оподаткування. У зв'язку з цим
просить вищевказану вимогу про сплату
боргу (недоїмки) скасувати та визнати
протиправною.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги,
просила позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував
посилаючись на те, що фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 не має правових
підстав для звільнення від сплати
єдиного внеску, оскільки вона ще не
досягла загальновстановленого
пенсійного віку, а тому зобов'язана
сплачувати єдиний внесок відповідно до
вимог чинного законодавства, а саме, до
досягнення віку, який надає право на
отримання пенсії за віком. Тому
оскаржувана вимога про сплату недоїмки
винесена правомірно.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримав заперечення
проти позову та просив суд у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши залучені до матеріалів
справи та зібрані судом письмові
докази, застосувавши до спірних
правовідносин відповідні норми
матеріального та процесуального права,
суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи суд встановив, що
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована як
фізична особа-підприємець 23 червня 2014
року виконавчим комітетом Полтавської
міської ради, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1 (а.с.14).

Відповідно до довідки Пенсійного фонду
України Октябрського району в м.
Полтаві, позивач перебуває на обліку в
Октябрському управління Пенсійного
фонду, як пенсіонер за віком, список №2
та отримує пенсію довічно (а.с.32).

Позивач перебуває на спрощеній системі
оподаткування (єдиний податок 1 група 10
%) з 01січня 2012 року (а.с.34).

26 червня 2014 року Полтавською ОДПІ
винесено вимогу №Ф-3049-25 (а.с. 44) про
сплату ОСОБА_3 боргу з єдиного внеску в
розмірі 10981 грн 13 коп.

Вказана вимога була отримана позивачем
07 липня 2014 року (а.с.8-9).

Не погодившись із нарахуванням
відповідачем єдиного внеску, позивач
оскаржив вимогу про сплату боргу
(недоїмки) до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" (далі -
Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6
Закону №2464-VI платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пункту 4 частини 1 статті 4
Закону №2464-VI платниками єдиного внеску
є: фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (частина
четверта статті 4 Закону № 2464-VI).

Таким чином, за змістом цієї норми
фізичні особи - підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати єдиного внеску
за себе, за умови, якщо вони є
пенсіонерами за віком (незалежно від
того чи досягли вони загального
пенсійного віку чи така пенсія
оформлена на пільгових умовах - зі
зменшенням пенсійного віку) та
отримують відповідно до закону пенсію.

Зазначені особи можуть брати
добровільну участь у солідарній
системі або в накопичувальній системі
пенсійного страхування, або одночасно
в обох системах відповідно до
укладеного договору про добровільну
участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (далі -
договір про добровільну участь) згідно
із Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Згідно з частини 4 статті 25 Закону
№2464-VI орган доходів і зборів у порядку,
за формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 01
липня 2011 року по 31 липня 2011 року, з 26
жовтня 2011 року по 25 грудня 2011 року
здійснювала діяльність шляхом сплати
та придбання фіксованого патенту. З 01
січня 2012 року по теперішній час (19
серпня 2014 року - дата формування
службової записи №746) перебуває на
прощеній системі оподаткування (єдиний
податок 1 група 10 %) (а.с.42).

Відповідно до пенсійного посвідчення
позивача ОСОБА_4 НОМЕР_2, копія якої
наявна в матеріалах справи (а.с.10),
ОСОБА_3 отримує пенсію за віком довічно,
та перебуває на обліку в Октябрському
управлінні Пенсійного фонду, як
пенсіонер за віком, список 2 (а.с.32).

Також, на момент розгляду справи по
суті, у суду відсутні докази на
підтвердження факту укладення ОСОБА_3
договору про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування.

Частиною 1 статті 9 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (далі - Закон
№1058-IV) встановлено, що в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: пенсія за віком; пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років. До досягнення віку,
встановленого абзацом першим цієї
статті, право на пенсію за віком мають
жінки 1961 року народження і старші після
досягнення ними такого віку: 55 років -
які народилися до 30 вересня 1956 року
включно; 55 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1956 року по 31
березня 1957 року; 56 років - які
народилися з 1 квітня 1957 року по 30
вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1957 року по 31
березня 1958 року; 57 років - які
народилися з 1 квітня 1958 року по 30
вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1958 року по 31
березня 1959 року; 58 років - які
народилися з 1 квітня 1959 року по 30
вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1959 року по 31
березня 1960 року; 59 років - які
народилися з 1 квітня 1960 року по 30
вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1960 року по 31
березня 1961 року; 60 років - які
народилися з 1 квітня 1961 року по 31
грудня 1961 року.

Закон України "Про пенсійне
забезпечення" передбачає, що громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом (стаття 1).

За цим Законом призначаються: а)
трудові пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років (стаття
2).

Право на пенсію за віком мають жінки -
після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше 20 років (стаття 12).

На пільгових умовах мають право на
пенсію за віком, незалежно від місця
останньої роботи працівники, зайняті
повний робочий день на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці, - за
списом №2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи не менше 25 років, з них
не менше 12 років 6 місяців на зазначених
роботах; жінки - після досягнення 50
років і при стажі роботи не менше 20
років, з них не менше 10 років на
зазначених роботах . Працівникам, які
мають не менше половини стажу роботи з
шкідливими і важкими умовами праці,
пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої
роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої
роботи - жінкам (стаття 13).

Відповідно до частини 1 статті 1
Закону №1058-IV пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

На момент розгляду справи вік ОСОБА_3
становив 56 років. З огляду на
вищевикладене, позивачу було
призначено пенсію зі зниженням
пенсійного віку.

Проаналізувавши вищевикладені норми
законодавства, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_3 отримує пенсію за
віком призначену та пільгових умовах, а
частина 4 статті 4 Закону №2464-VI не
містить застережень щодо неможливості
поширення її дії на коло осіб, яким
пенсію за віком призначено на
пільгових умовах на підставі статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Тому, суд не погоджується з
посиланнями відповідача на те, що до
фізична особа - підприємець ОСОБА_3 не є
пенсіонером за віком у розумінні
Закону України №2464-VI, а також, на
посилання про те, що позивач отримуючи
пенсію на пільгових умовах не є такою
що отримує пенсію за віком, і
зобов'язана сплачувати єдиний внесок
відповідно до вимог винного
законодавства до досягнення віку, який
надає право на отримання пенсії за
віком.

Судом враховано правові позиції
колегії суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постановах від 15 квітня
2014 року № 21-57а14 та № 21-70а14 від 13 травня
2014 року № 21-74а14.

Відтак, позивач не повинен сплачувати
за себе єдиний внесок.

Оскільки матеріали справи не
містять доказів того, що фізична особа -
підприємець, у відповідності до вимог
статті 12 Закону №1058-IV, уклала з
Пенсійним фондом договір про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, позивач, як
пенсіонер за віком, не є платником
єдиного внеску.

Отже вимога позивача про визнання
протиправною та скасування вимоги
Полтавської ОДПІ про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-3049-25 від 26 червня 2014 року
є обґрунтованою, такою, що підтверджена
матеріалами справи, а тому позову
підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 4 Закону
України "Про судовий збір" передбачено,
що під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Як свідчать наявна у матеріалах справи
квитанція від 06 серпня 2014 року №1696, при
зверненні до суду з даним
адміністративним позовом фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3 сплачено,
зокрема, 10 відсотків розміру ставки
судового збору, що становить 182 грн 70
коп. та надміро сплачено 36 грн 94 коп.
Всього позивачем сплачено судовий збір
у розмірі 219 грн 64 коп.

У зв'язку з цим, з Державного бюджету
України на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 підлягають
стягненню судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 182 грн 70 коп (10
відсотків розміру ставки судового
збору), а також підлягають поверненню
зайво сплачений судовий збір у розмірі
36 грн 94 коп.

В силу статті 5 Закону України "Про
судовий збір" Пенсійний фонд України та
його органи звільнені від сплати
судового збору, а тому судовий збір в
сумі, що становить 90 відсотків розміру
ставки судового збору, з відповідача до
державного бюджету не стягується.

З приводу вимоги позивача про
стягнення з Державного бюджету України
судових витрат, зокрема, витрат по
наданню правової допомоги у розмірі 1500
грн, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Згідно статті 87 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати складаються із
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи, до яких належать,
зокрема, витрати на правову допомогу.

Частиною третьою статті 90 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Так, відповідно до статті 1 Закону
України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративним
справах" від 20 грудня 2011 року №4191-VI
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Водночас, суд зауважує, що
правовідносини між адвокатом або
фахівцем у галузі права та клієнтом
визначаються цивільно-правовою угодою.
Права та обов'язки адвоката визначені
Законом України "Про адвокатуру",
Правилами адвокатської етики тощо.

Частиною першою статті 12 Закону
України "Про адвокатуру" визначено, що
оплата праці адвоката здійснюється на
підставі угоди між громадянином чи
юридичною особою і адвокатським
об'єднанням чи адвокатом.

З огляду на зазначене, підставою для
відшкодування судових витрат на
правову допомогу є, зокрема, наявність
належних та допустимих доказів щодо
взаємозв'язку між сплаченими позивачем
адвокату коштами та наданою йому
правовою допомогою, яка стосується
безпосередньо з підготовкою
процесуальних документів та
супроводження даної судової справи.
Окрім того, понесена позивачем сума
витрат на правову допомогу повинна
бути розрахована у відповідності до
Закону України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративним
справах" від 20 грудня 2011 року №4191-VI.

Позивачем до матеріалів справи надано
виписану адвокатом ОСОБА_1 копію
квитанції від 01 серпня 2014 року №338 про
сплату гонорару в розмірі 1500 грн, (а.с.21).
Зазначена квитанція скріплена
печаткою адвоката ОСОБА_1, проте,
квитанція не містить відомостей про
підставу для сплати коштів, а вказано
лише, що оплата здійснена за "гонорар".

Отже, з урахуванням вищевикладеного,
квитанції 01 серпня 2014 року №338 не є
належним доказом оплати позивачем
гонорару за надання правової допомоги
саме щодо розгляду даної справи.

Також , суд звертає увагу, що
представником позивача 19 серпня 2014
року подано до суду додаткові
документи, серед яких, зокрема надано
договір №224 від 01 серпня 2014 про надання
адвокатських послуг (а.с.31), у пункті 1
зазначеного договору вказано, що
"замовник доручає, а Виконавець приймає
на себе обов'язки, щодо представлення
інтересів Замовника в Господарському
судді Полтавської області щодо
позовних вимог про стягнення
заборгованості", тоді як, в судовому
засіданні 21 серпня 2014 року
представником позивача надано ще один
договір №224 від 01 серпня 2014 року (а.с. 51),
в пункті 1 зазначено, що "замовник
доручає, а Виконавець приймає на себе
обов'язки, щодо представлення
інтересів Замовника в суді Полтавський
окружний адміністративний суду судді
Полтавської області". Представник
позивача не змогла в судовому
засіданні чітко пояснити, чому
зазначені договори, які винесені одним
числом і мають однаковий номер
протиріччя один одному щодо суду у
якому здійснюється представлення
інтересів.

До суду не надано розрахунок вартості
правової допомоги в розмірі 1500 грн.
Тому позивачем не доведено обсяг
наданої правової допомоги щодо
конкретної справи; розумність витрат,
тобто, відповідність понесених
стороною витрат складності, обсягу та
характеру наданої адвокатом ОСОБА_1
правової допомоги

З огляду на те, що позивачем не надано
суду належного документального
підтвердження здійснення витрат на
правову допомогу та пов'язаних із
розглядом справи в сумі 1500 грн., суд
приходить до висновку про наявність
підстав для відмови у задоволенні
зазначеної вимоги.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки)-задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної податкової інспекції
у м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від 26
червня 2014 року №Ф-3049-25 про сплату боргу
(недоїмки).

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (реєстраційних номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1)
понесені нею витрати по сплаті
судового збору в розмірі 182,70 грн (сто
вісімдесят дві гривні сімдесят
копійок).

Повернути з Державного бюджету України
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3
(реєстраційних номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) сплачену
згідно квитанції №1696 від 06 серпня 2014
року суму судового збору в розмірі 36,94
грн (тридцять шість гривень дев'яносто
чотири копійки).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 26
серпня 2014 року.

Суддя
С.О. Удовіченко