Справа № 813/892/13-а
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
Справа №
4999/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
26.02.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Начальника управління з питань
дотримання процесуального
законодавства Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини Островського О.В. про
встановлення наявності чи відсутності
повноважень, визнання протиправними
дій, зобов'язання вчинити дії, визнання
права, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Начальника управління з питань
дотримання процесуального
законодавства Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини Островського О.В. про
встановлення наявності чи відсутності
повноважень, визнання протиправними
дій, зобов'язання вчинити дії, визнання
права.

Львівський окружний адміністративний
суд постановою від 26.02.2013 року в
задоволенні позову відмовив.

Позивача оскаржив дане судове рішення
в апеляційному порядку, просить
скасувати оскаржувану постанову та
задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що в справі наявні
всі докази, які підтверджують під
ставність позовних вимог,
відповідачем, навпаки, жодних доказів
на спростування позову не надано.
Відповідач неналежним чином розглянув
його (позивача) звернення та ухилився
від вирішення його по суті, не вжив
заходів до поновлення порушених прав
позивача.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися, у зв'язку з
чим справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
06.07.2012 року позивачем направлено до
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини звернення з проханням
здійснити необхідні заходи для
вирішення питання про відновлення
порушених прав позивача передбачених
ст.ст. 19, 40, 55 та п.8 ст.129 Конституції
України, що полягають у порушенні
суддею Апеляційного суду м.Києва
ОСОБА_2 норм Цивільно-процесуального
кодексу України.

08.07.2012 року позивачем направлено до
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини звернення з проханням
здійснити необхідні заходи для
вирішення питання про відновлення
порушених прав позивача передбачених
ст.ст. 8, 40, 55, 56 та ст.124 Конституції
України, що полягають у порушенні
суддею Сокальського районного суду
Львівської області, колегією суддів
Апеляційного суду Львівської області
та Вищим спеціалізованим судом України
норм Конституції України, Рішень
Конституційного Суду України, норм
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод, норм
Цивільно-процесуального Кодексу
України.

Листом Секретаріату Уповноваженого
Верховної ради України з прав людини
від 06.08.2012 року за вих. № 7.2/9-Б201140.12/13-01,
за підписом начальника Управління з
питань дотримання процесуального
законодавства Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини Островської О.В надано
відповідь на звернення позивача та
повідомлено, що дисциплінарне
провадження щодо суддів вищих
спеціалізованих судів та суддів
Верховного суду України здійснює Вища
рада юстиції.

Повно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції дав їм належну
оцінку та вірно застосував відповідні
норми матеріального законодавства.

Зокрема, як правильно зазначено в
оспорюваній ухвалі суду першої
істнації, спірні правовідносини
регулюються Конституцією України,
Законом України від 23.12.1997 року № 776/97-ВР
«Про Уповноваженого Верховної Ради
України з прав людини», Законом України
від 02.10.1996 року № 393/96-ВР «Про звернення
громадян», Положенням про Секретаріат
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, затвердженим наказом
Уповноваженим Верховної Ради України з
прав людини від 20.06.2012 року № 4/8-12,
Інструкцією з ведення діловодства за
зверненнями громадян України,
іноземців, осіб без громадянства чи їх
представників, народних депутатів
України, підприємств, установ,
організацій з відомостями про
порушення прав і свобод людини і
громадянина у Секретаріаті
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, затвердженою Наказом
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини від 14.12.2009 року № 19/7-09,
Положенням про Управління з питань
дотримання процесуального
законодавства Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, затвердженим
Уповноваженим Верховної Ради України з
прав людини від 27.06.2012 року, Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Згідно ст. 8 Конституції України, в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами
прямої дії. Звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод
людини і громадянина безпосередньо на
підставі Конституції України
гарантується.

Згідно ст. 19 Конституції України,
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 40 Конституції України, усі
мають право направляти індивідуальні
чи колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Згідно ст. 55 Конституції України, права
і свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Кожен має право звертатися за захистом
своїх прав до Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини.

Кожен має право після використання
всіх національних засобів правового
захисту звертатися за захистом своїх
прав і свобод до відповідних
міжнародних судових установ чи до
відповідних органів міжнародних
організацій, членом або учасником яких
є Україна.

Кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 57 Конституції України,
кожному гарантується право знати свої
права і обов'язки. Закони та інші
нормативно-правові акти, що визначають
права і обов'язки громадян, мають бути
доведені до відома населення у порядку,
встановленому законом.

Закони та інші нормативно-правові акти,
що визначають права і обов'язки
громадян, не доведені до відома
населення у порядку, встановленому
законом, є нечинними.

Згідно ст. 59 Конституції України, кожен
має право на правову допомогу. У
випадках, передбачених законом, ця
допомога надається безоплатно. Кожен є
вільним у виборі захисника своїх прав.
Для забезпечення права на захист від
обвинувачення та надання правової
допомоги при вирішенні справ у судах та
інших державних органах в Україні діє
адвокатура.

Згідно ст. 60 Конституції України, ніхто
не зобов'язаний виконувати явно
злочинні розпорядження чи накази. За
віддання і виконання явно злочинного
розпорядження чи наказу настає
юридична відповідальність.

Згідно ст. 101 Конституції України,
парламентський контроль за
додержанням конституційних прав і
свобод людини і громадянина здійснює
Уповноважений Верховної Ради України з
прав людини.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини» парламентський контроль
за додержанням конституційних прав і
свобод людини і громадянина та захист
прав кожного на території України і в
межах її юрисдикції на постійній
основі здійснює Уповноважений
Верховної Ради України з прав людини,
який у своїй діяльності керується
Конституцією України, законами
України, чинними міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 3 цього ж Закону, метою
парламентського контролю, який
здійснює Уповноважений, є:

1) захист прав і свобод людини і
громадянина, проголошених
Конституцією України, законами України
та міжнародними договорами України;

2) додержання та повага до прав і свобод
людини і громадянина суб'єктами,
зазначеними у статті 2 цього ж Закону;

3) запобігання порушенням прав і свобод
людини і громадянина або сприяння їх
поновленню;

4) сприяння приведенню законодавства
України про права і свободи людини і
громадянина у відповідність з
Конституцією України, міжнародними
стандартами у цій галузі;

5) поліпшення і подальший розвиток
міжнародного співробітництва в галузі
захисту прав і свобод людини і
громадянина;

6) запобігання будь-яким формам
дискримінації щодо реалізації людиною
своїх прав і свобод;

7) сприяння правовій інформованості
населення та захист конфіденційної
інформації про особу.

Згідно ст. 14 цього ж Закону,
Уповноважений зобов'язаний
додержуватися Конституції України і
законів України, інших правових актів,
прав та охоронюваних законом інтересів
людини і громадянина, забезпечувати
виконання покладених на нього функцій
та повною мірою використовувати надані
йому права.

Уповноважений зобов'язаний зберігати
конфіденційну інформацію. Це
зобов'язання діє і після припинення
його повноважень. У разі розголошення
таких відомостей Уповноважений несе
відповідальність у встановленому
законодавством порядку. Уповноважений
не має права розголошувати отримані
відомості про особисте життя заявника
та інших причетних до заяви осіб без
їхньої згоди.

Згідно ст. 16 цього ж Закону,
Уповноважений здійснює свою
діяльність на підставі відомостей про
порушення прав і свобод людини і
громадянина, які отримує: за
зверненнями громадян України,
іноземців, осіб без громадянства чи їх
представників; за зверненнями народних
депутатів України; за власною
ініціативою.

Згідно ст. 17 цього ж Закону
Уповноважений приймає та розглядає
звернення громадян України, іноземців,
осіб без громадянства або осіб, які
діють в їхніх інтересах, відповідно до
Закону України «Про звернення
громадян».

Звернення подаються Уповноваженому в
письмовій формі протягом року після
виявлення порушення прав і свобод
людини і громадянина. За наявності
виняткових обставин цей строк може
бути подовжений Уповноваженим, але не
більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про
порушення прав і свобод людини і
громадянина;

2) роз'яснює заходи, що їх має вжити
особа, яка подала звернення
Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в
орган, до компетенції якого належить
розгляд справи, та контролює розгляд
цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих
звернень, які розглядаються судами,
зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо
заінтересована особа подала позов,
заяву або скаргу до суду. Повідомлення
про прийняття звернення до розгляду
або відмову у прийнятті звернення до
розгляду надсилається в письмовій
формі особі, яка його подала. Відмова у
прийнятті звернення до розгляду
повинна бути вмотивованою.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
звернення громадян» звернення,
оформлені належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному
органом державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення. У
разі якщо звернення не містить даних,
необхідних для прийняття
обґрунтованого рішення органом чи
посадовою особою, воно в той же термін
повертається громадянину з
відповідними роз'ясненнями.

Згідно 19 цього ж Закону, органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги скласти про це
мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати
його на засідання відповідного органу,
що розглядає його заяву чи скаргу;

- відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених
законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим
нормативним актам, невідкладно вживати
заходів до припинення неправомірних
дій, виявляти, усувати причини та умови,
які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених
прав, реальне виконання прийнятих у
зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги
необґрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та
перевіряти стан розгляду заяв чи скарг
громадян, вживати заходів до усунення
причин, що їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності
можливостей розгляд звернень громадян
покладається на посадову особу чи
підрозділ службового апарату,
спеціально уповноважені здійснювати
цю роботу, в межах бюджетних
асигнувань. Це положення не відміняє
вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Згідно ст. 20 цього ж Закону звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно п. 3 Положення про Секретаріат
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, основними завданнями
Секретаріату Уповноваженого є:
організаційне, правове,
науково-консультативне,
інформаційно-аналітичне,
науково-експертне, контрольне,
матеріально-технічне, фінансове та
інше забезпечення діяльності
Уповноваженого з метою здійснення
парламентського контролю за
додержанням конституційних прав і
свобод людини і громадянина.

Згідно п.п. 2 п. 11 цього ж Положення,
керівник Секретаріату, крім іншого,
організовує виконання доручень
Уповноваженого.

Згідно п. 3.4. Інструкції з ведення
діловодства за зверненнями громадян
України, іноземців, осіб без
громадянства чи їх представників,
народних депутатів України,
підприємств, установ, організацій з
відомостями про порушення прав і
свобод людини і громадянина у
Секретаріаті Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини,
(затвердженої Наказом Уповноваженого
ВРУ з прав людини від 14.12.2009 року № 19/7-09)
під час розгляду роз'яснюються заходи,
що їх має вжити особа, яка подала
звернення. Під час вивчення матеріалів
звернення, виконавець у справі готує
пропозиції, проекти листів, які
погоджує та підписує керівник
структурного підрозділу, якщо інше не
зазначено в дорученні.

Якщо під час вивчення матеріалів
звернення, прийнято рішення відмовити
заявнику у його розгляді, виконавець у
справі готує проект листа-відповіді та
подає на підпис керівнику структурного
підрозділу або посадовій особі, яка
дала доручення.

Згідно п. 2 Положення про Управління з
питань дотримання процесуального
законодавства Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, основним завданням
Управління є забезпечення реалізації
повноважень Уповноваженого у сфері
здійснення парламентського контролю
за додержанням процесуальних прав і
свобод людини і громадянина.

Згідно п.п. 3.1.6. та п.п. 3.1.10 п. 3.1. п. 3
Положення про Управління з питань
дотримання процесуального
законодавства Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, Управління відповідно до
покладеного на нього завдання:

- розглядає звернення громадян з
питань, що належить до компетенції
Управління, готує пропозиції щодо
відкриття провадження у справах про
порушення прав людини та здійснює
реалізацію відкритих проваджень;

- за дорученням Уповноваженого
роз'яснює заходи, яких має вжити особа,
що подала звернення до Уповноваженого.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у визнанні за позивачем та/або
його представником прав гарантованих
ст.ст. 8, 40, 55, 57, 59 Конституції України,
оскільки Конституцією України
закріплено загальні засади, на яких
базуються суспільно-політичні
відносини в державі. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави,
держава відповідає перед людиною за
свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.
Забезпечення прав і свобод людини і
громадянина означає їх визнання,
дотримання та захист. Відповідно,
закони та інші нормативно - правові
акти приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй. Права
і свободи людини, закріплені
Конституцією є невідчужуваними,
непорушними та не є вичерпними, а тому
не потребують додаткового визнання
судом, оскільки діють в силу Основного
Закону України - Конституцією України.

Також судом першої інстанції підставно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог про встановлення наявності чи
відсутності повноважень відповідача
згідно ст. ст. 55, 101 Конституції України
та Закону України «Про Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини»,
оскільки відповідач згідно ст. 19
Конституції України зобов'язана діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. За
юридичною природою повноваження це -
офіційно надане кому-небудь право
якої-небудь діяльності, ведення справ.
Повноваження відповідача визначені у
Положенні про Секретаріат
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини та Інструкції з ведення
діловодства за зверненнями громадян
України, іноземців, осіб без
громадянства чи їх представників,
народних депутатів України,
підприємств, установ, організацій з
відомостями про порушення прав і
свобод людини і громадянина у
Секретаріаті Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини, а також у
Положенні про Управління з питань
дотримання процесуального
законодавства Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини.

Вірно зазначено в оскаржуваній
постанові суду, що позивачем не надано
жодних належних та допустимих доказів
про наявність публічно-правового спору
та порушення права, свобод та інтересів
позивача у зв'язку з позовними вимогами
щодо наявності чи відсутності
повноваження відповідача визначених
вищевказаним нормами.

Судом першої інстанції дано правильну
правову оцінку доводам позивача щодо
протиправного перевищення
відповідачем своїх повноважень при
розгляді звернення позивача, порушення
відповідачем норм ст. 19, 24, 40, 55, 64, 101
Конституції України, ст.ст. 2, 3, 14, 16, 17
Закону України «Про Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини»,
ст.ст.7, 19, 20 Закону України «Про
звернення громадян», ст.ст. 9, 10 Закону
України «Про інформацію» при розгляді
звернення позивача, оскільки згідно
вимог п. 3.4. Інструкції з ведення
діловодства за зверненнями громадян
України, іноземців, осіб без
громадянства чи їх представників,
народних депутатів України,
підприємств, установ, організацій з
відомостями про порушення прав і
свобод людини і громадянина у
Секретаріаті Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини, відповідач
відповідно до доручень Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини чи
Керівника Секретаріату наділена
правом підпису письмової відповіді на
звернення особи із роз'ясненням
заходів, які має вжити особа, яка подала
звернення.

Оскільки відповідачем в межах
Інструкції з ведення діловодства за
зверненнями громадян України,
іноземців, осіб без громадянства чи їх
представників, народних депутатів
України, підприємств, установ,
організацій з відомостями про
порушення прав і свобод людини і
громадянина у Секретаріаті
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, надано позивачу
письмову, обґрунтовану відповідь на
його ж звернення, вимоги про
зобов'язання відповідача передати
звернення позивача на розгляд
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини обґрунтовано судом
першої інстанції визнані
безпідставними. В оскаржуваній
постанові вірно вказано, що незгода
позивача з особою, що підписала таку
відповідь в межах наданих їй
повноважень, не дає підстав для
зобов'язання відповідача передати
звернення позивача для повторного
розгляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є безпідставними, законності
оскаржуваного судового рішення суду не
спростовують, у зв'язку з чим підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 26.02.2013 року
у справі № 813/892/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська