Справа № 802/912/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 серпня 2014 р. Справа № 802/912/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд в складі

Головуючого судді Богоноса М.Б.,

Суддів: Віятик Н.В.

Сала П.І.

за участю:

секретаря судового засідання:
Слишинської Н.С.

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача:
Левицького О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Державної виконавчої служби
України

про: визнання протиправною та
скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

26.03.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
позивач - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) з
адміністративним позовом до
відповідача - відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України (відділ ПВР ДВС України).
У позовній заяві позивач просить
визнати протиправною та скасувати
постанову відділу примусового
виконання рішень ДВС України від 27.01.2014
року про закінчення виконавчого
провадження ВП № 40981249.

В обгрунтування позовних вимог,
позивач зазначає, що 27.01.2014 року
відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП № 40981249 у
зв'язку із повним виконанням судового
рішення на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження». Позивач посилається на
те, що рішення по справі № 802/2837/13-а
фактично не було виконано, а тому
підстав для закінчення вказаного
виконавчого провадження у відповідача
не було.

Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 01.04.2014 року,
враховуючи положення пункту 11
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України "Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" №3 від 13.12.2010р., на підставі
статті 52 Кодексу адміністративного
судочинства України, судом допущено
заміну первинного відповідача -
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України на
належного відповідача - Державну
виконавчу службу України.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повністю із підстав,
що вказані в позовній заяві, у зв'язку
із чим просив адміністративний позов
задовольнити повністю. Зазначив, що
постанова Вінницького окружного
адміністративного суду № 802/2837/13-а не
виконана, а тому постанова відділу
примусового виконання рішень ДВС
України від 27.01.2014 року про закінчення
виконавчого провадження є
неправомірною та підлягає скасуванню.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
вважає його необґрунтованим та просив
суд відмовити в його задоволенні. При
цьому, посилався на те, що згідно з п.8 ч.1
ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження» рішення по справі №
802/2837/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації про визнання дій
протиправними та зобов'язати вчинити
дії виконано, а тому відповідачем
правомірно винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів встановила
наступне.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 14.08.2013 року,
залишеної без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 22.10.2013 року, по справі № 802/2837/13-а
повністю задоволений позов ОСОБА_2 до
Департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації та зобов'язано
Департамент соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації надати ОСОБА_2 дозвіл на
перереєстрацію легкового автомобіля
марки Volkswagen Passat 1997 р.в., номер кузова
НОМЕР_1, ввезеного як гуманітарна
допомога інваліду ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, без сплати мита та інших
податків (зборів), передбачених
законодавством при імпорті
автомобілів.

06.11.2013 р. Вінницьким окружним
адміністративним судом видано
виконавчий лист № 802/2837/13-а. На
виконання вищевказаного судового
рішення відповідач відкрив виконавче
провадження ВП № 40981249.

У зв'язку із повним виконанням судового
рішення 27.01.2014 року відповідачем
винесено постанову про закінчення
вказаного виконавчого провадження на
підставі п.8 ч.1 ст.49,ст..50 Закону України
«Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач звернувся до суду за захистом
своїх прав.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, колегія суддів виходить з
наступного.

Так, умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
врегульовано Законом України "Про
виконавче провадження" (надалі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що
виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Державна виконавча служба входить до
системи органів Міністерства юстиції
України і здійснює виконання рішень
судів, третейських судів та інших
органів відповідно до законів України.
Завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом. Виконавча служба
містить у собі не тільки завдання, але й
визначає організаційні моменти
правового статусу державної
виконавчої служби, а також закріплює
основні принципи виконання рішень, що
складає основний зміст її діяльності.

В силу норм частини 1 статті 2 цього
Закону примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено права і
обов'язки державних виконавців. Так,
згідно частини 1 вказаної статті
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом
(частина 2 статті 11 Закону України "Про
виконавче провадження").

Відповідно до ч.2 ст. 17 Закону,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: 2) ухвали, постанови судів у
цивільних, господарських,
адміністративних, кримінальних
справах та справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

Як слідує із наданих до суду доказів,
постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 14.08.2013 року,
залишеної без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 22.10.2013 року, по справі № 802/2837/13-а
повністю задоволений позов та
зобов'язано Департамент соціальної
політики Вінницької обласної
державної адміністрації надати ОСОБА_2
дозвіл на перереєстрацію легкового
автомобіля марки Volkswagen Passat 1997 р.в.,
номер кузова НОМЕР_1, ввезеного як
гуманітарна допомога інваліду ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, без сплати мита
та інших податків (зборів),
передбачених законодавством при
імпорті автомобілів.

Відповідно до ч.1 ст.255 КАС України,
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

06.11.2013 року Вінницьким окружним
адміністративним судом видано
виконавчий лист № 802/2837/13-а. На
виконання вищевказаного судового
рішення відповідач відкрив виконавче
провадження ВП № 40981249.

Листом від 28.01.2014 року № 40981249/5-8
Відповідач повідомив ОСОБА_2, про те, що
виконавче провадження №40981249 було
закінчено на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження",
про що була винесена відповідна
постанова від 27.01.2014 року (а.с. 8).

Як зазначено в тексті оскаржуваної
постанови, відповідач закінчив
виконавче провадження у зв'язку з тим,
що на адресу відділу надійшла письмова
інформація від боржника листами від
24.12.2013 року № 04-4745, від 17.01.2014 року № 04-222
про прийняття рішення за змістом
виконавчого документу та повідомлено
відділ примусового виконання рішень
ДВС України про направлення матеріалів
до Вінницького центру надання послуг,
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів для
вирішення питання щодо перереєстрації
зазначеного автомобіля.

За правилами п.8 ч.1 ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом (частина 3 статті 49 Закону
України "Про виконавче провадження").

З аналізу вказаних положень
вбачається, що закінчення виконавчого
провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» можливо лише у разі
фактичного виконання виконавчого
документу в повному обсязі.

Зі змісту листів від 24.12.2013 року № 04-4745,
від 17.01.2014 року № 04-222 колегією суддів
встановлено, що Департамент соціальної
політики облдержадміністрації лише
здійснив дії щодо направлення
матеріалів до Вінницького центру
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів для вирішення питання щодо
перереєстрації зазначеного
автомобіля.

Тобто, станом на час прийняття
відповідачем оскаржуваної постанови
про закінчення виконавчого
провадження перереєстрація
зазначеного автомобіля не здійснилась,
а обставини, які зумовлювали
можливість закінчити виконавче
провадження з підстав визначених п. 8 ч.
1 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження» не існували.

Водночас, згідно листа Департаменту
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації №
04-875 від 27.02.2014 року зазначено, що в
Департаменту соціальної політики
облдержадміністрації відсутні
повноваження надавати дозволи на
переоформлення чи перереєстрацію
автомобілів, які були визнані
гуманітарною допомогою та
експлуатувались на території України
менше 10 років, крім випадків зазначених
в абз. 3-6 п. 16 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19.07.2006 року № 999.

Таким чином, рішення по справі №
802/2837/13-а є не виконаним.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що позивач, вважаючи, що
Департаментом соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації допущено протиправну
бездіяльність та вчинено незаконні дії
при виконанні постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від 14
серпня 2013 року у справі № 802/2837/13-а
звернувся в порядку передбаченому ч. 9
ст. 267 КАС України до суду із заявою про
визнання протиправними дій та
бездіяльності відповідача (суб'єкта
владних повноважень) при виконанні
постанови суду від 14 серпня 2013 року у
справі № 802/2837/13-а.

Так, постановами Вінницького окружного
адміністративного суду від 13.05.2014 року
та Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2014 року,
які набрали законної сили встановлено,
що рішення по справі № 802/2837/13-а за
позовом ОСОБА_2 до Департаменту
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації про
визнання дій протиправними та
зобов'язати вчинити дії фактично не
виконано (а.с.54-63).

Крім того, постановою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 09.07.2014 року визнано протиправними
дії щодо невиконання рішення
Вінницького окружного
адміністративного суду № 802/2837/13-а від
27.02.2014 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що в державного виконавця були
відсутні правові підстави для
закінчення виконавчого провадження на
підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про
виконавче провадження", а тому
постанова про закінчення виконавчого
провадження ВП № 40981249 від 27.01.2014 року є
протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП № 40981249 від 27.01.2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України
в користь ОСОБА_2 (ідент. код. НОМЕР_2)
сплачений при зверненні до суду
судовий збір в сумі 73 грн. 08 коп.
(сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий суддя Богоніс Михайло
Богданович Судді Віятик Наталія
Володимирівна Сало Павло Ігорович