Справа № 820/6335/14
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 липня 2014 р.
№ 820/6335/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання -
Маренич Т.О.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Павленко
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_3 до Індустріальної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
про скасування податкових
повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом,
якому просить суд скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача - ,
форми "Ф" від 06.05.2011 року №, форми
"Ф" від 27.04.2012 року № , форми "Ф" від
27.05.2013 року № , від 19.09.2011 року №
3, від 23.11.2010 року №.

В обґрунтування заявленим вимог
позивач вказав, що нарахування
відповідачем спірними податковими
повідомленнями - рішеннями позивачу
податкових зобов'язань зі сплати
земельного податку є необґрунтованим,
оскільки позивач не є користувачем
земельної ділянки, а відтак не може
бути платником земельного податку.
Спірні податкові повідомлення -
рішення позивач в установленому
законом порядку не отримував. Про
існування спірних рішень позивач
дізнався лише після того, як ОДПІ
звернулась до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом про
стягнення податкового боргу, за яким
ухвалою суду від 25.02.2014р. було відкрито
провадження у справі. Посилаючись на
викладені вище доводи і міркування,
позивач просив суд прийняти рішення
про задоволення заявлених вимог.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив суд прийняти рішення про
задоволення позову.

Відповідач - Індустріальна об'єднана
державна податкова інспекція м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
позов не визнав.

Представник відповідача у судовому
засіданні пояснив, що спірні податкові
повідомлення - рішення прийняті ОДПІ
цілком обґрунтовано та правомірно.
Дані рішення відповідають вимогам
законодавства. Несплата суб'єктами
підприємницької діяльності податків і
зборів завдає шкоди державі. За таких
підстав, представник відповідача
просив суд прийняти рішення про
відмову у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти позову, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з таких
підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом
встановлено, що між Харківською
міською радою та ОСОБА_3 був укладений
договір оренди землі загальною площею
0,0924 га, який був зареєстрований у
Харківській регіональній філії
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах" в книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі від 27.01.2005р. за № 8518/05. Земельна
ділянка розташована за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с. 58-60).

07.04.2006р. між Харківською міською радою
та ОСОБА_3 був укладений договір оренди
землі загальною площею 0,0924 га, який був
зареєстрований у Харківській
регіональній філії Державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах" в державному реєстрі земель
07.04.2006р. за № 41. (а.с. 62-64).

21.08.2009р. ОСОБА_3, як власником нежитлової
будівлі, був укладений договір купівлі
- продажу нежитлової будівлі, згідно
якого право власності на будівлю
перейшло ОСОБА_4. Договір купівлі -
продажу в установленому законом
порядку посвідчений приватним
нотаріусом та зареєстрований в реєстрі
за № 1288. (а.с. 79-80).

Право власності на нежитлову будівлю
було зареєстровано в КП "Харківське
міське бюро технічної інвентаризації",
що підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності № 23743406 від
02.09.2009р. (а.с. 78).

Після набуття права власності на
зазначену вище будівлю, гр. ОСОБА_4 було
здійснено реконструкцію нежитлової
будівлі та переобладнано в
індивідуальний житловий будинок без
отримання дозволу ДАБК м. Харкова.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 17.09.2010р. по справі № 2-5063/10
за ОСОБА_4 визнано право власності на
самочинно пере обладнаний житловий
будинок літ. "А-2", по АДРЕСА_1. (а.с. 81-82).

В рішенні Фрунзенського районного суду
м. Харкова також зазначено, що ОСОБА_4 є
власником нежитлової будівлі літ. "А-2",
по АДРЕСА_1 відповідно до договору
купівлі - продажу від 21.08.2009р., під
експлуатацію якої було відведено
земельну ділянку відповідно до
договорів оренди земельних ділянок від
27.01.2005р. та 07.04.2006р.

Право власності на житловий будинок
було зареєстровано в КП "Харківське
міське бюро технічної інвентаризації",
що підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності № 28012746 від
16.11.2010р. (а.с. 83).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 120 Земельного
кодексу України, у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду,
розміщені на земельній ділянці. що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частку, на якій вони
розміщені без зміни її цільового
призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
власності земельною ділянкою, на якій
вони розміщені, на тих самих умовах і в
тому ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекортсувача).

Стаття 141 Земельного кодексу України
встановлює, що підставами припинення
права користування земельною ділянкою,
є, зокрема набуття іншою особою права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, які розташовані на земельній
ділянці.

Статтею 31 Закону України "Про оренду
землі" також передбачено, що договір
оренди землі припиняється у разі
набуття права власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, що
розташовані на орендованій іншою
особою земельній ділянці.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм
законодавства, слід дійти висновку, що
у разі переходу права власності на
об'єкти нерухомого майна до набувача
цього майна відбувається перехід тих
прав відповідну земельну ділянку, на
яких вона належала відчужувачу, - права
власності або право користування.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19.06.2012р. у справі 36/368-9/63 за позовом ТОВ
"НВЦ "ТОР" до Київської міської ради, і
окружний адміністративний суд не
знаходить правових підстав для
залишення при розв'язанні спору поза
увагою правових позицій, які викладені
ВСУ в даному судовому акті.

Частина 1 статті 2 Закону України "Про
плату за землю" (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), використання землі є
платним.

Стаття 5 згаданого Закону визначає, що
об'єктом плати за землю є земельна
ділянка, яка перебуває у власності або
користуванні, у т.ч. на умовах оренди,
суб'єктом - власник земельної ділянки і
землекористувач. у т. ч. орендар.

За змістом ст. 15 Закону, обов'язок
сплачувати за землю виникає у
власників та землекористувачів з дня
виникнення права власності або
користування земельною ділянкою.

За приписами п. 287.1 та п. 287.6 ст. 287
Податкового кодексу України, який
набрав чинності з 01.01.2011р., власники або
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою.

При переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину) податок за
земельні ділянки, на яких розташовані
такі будівлі, споруди (їх частини), з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.

Таким чином, до особи, яка набула право
власності на нежитлову будівлю,
переходить право користування на
земельну ділянку, на якій вона
розміщена. При переході права
власності на будівлю, споруду (їх
частини) податок на земельні ділянки,
на яких розташовані такі будівлі,
споруди (їх частини), з урахуванням
прибудинкової території сплачується
на загальних підставах з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно (п. 287.6 ст. 287 ПКУ).

За правилами, встановленими ст. 598 ЦК
України, зобов'язання припиняються
частково або в повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Враховуючи викладене та з огляду на
норми Закону України "Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо спрощення порядку набуття прав на
землю" від 05.11.2009р. № 1702-УІ, дія договору
оренди землі від 27.01.2005р., укладеного
між Харківською міською радою та гр.
ОСОБА_3, зареєстрованого у Харківській
регіональній філії ДП "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах" в книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі від 27.01.2005р. за № 8518/05, та договору
оренди землі від 07.04.2006р.,
зареєстрованого у Харківській
регіональній філії ДП "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах" в державному
реєстрі земель 07.07.2006р. за № 41,
припинена 21.08.2009р. при укладанні
договору купівлі - продажу нежитлової
будівлі між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Таким чином, зобов'язання щодо сплати
орендної плати чи земельного податку
згідно до вимог ст. 287 Податкового
кодексу України у позивача - ОСОБА_3
відсутні. Такі зобов'язання має нести
новий власник нерухомого майна з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно. При цьому, за нормами
ПК України власник будівлі (споруди)
сплачує земельний податок незалежно
від оформлення/реєстрації прав на
землю виходячи з даних державного
земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПКУ).

Отже, оскільки ОСОБА_3 не є користувачем
земельної ділянки, він не є платником
земельного податку, а відтак
нарахування відповідачем податкових
зобов'язань спірними рішеннями, є
необґрунтованим.

Відповідно до ст. 21 Податкового
кодексу України, посадові особи
контролюючих органів зобов'язані
дотримуватись Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами,
забезпечувати ефективну роботу та
виконання завдань контролюючих
органів відповідно до їх компетенції,
не допускати порушень прав та
охоронюваних законом інтересів
громадян, підприємств, установ,
організацій.

Згідно зі ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів.

Згідно п. 3 Порядку подання органам
державної податкової служби
інформації про платників податків,
об'єкти оподаткування та об'єкти,
пов'язані з оподаткуванням, для
забезпечення ведення їх обліку, а також
обчислення та справляння податків і
зборів, затвердженого постановою КМ
України від 21.12.2011р. № 1386, органи, що
ведуть облік або реєстрацію рухомого і
нерухомого майна та інших активів, які
є об'єктом оподаткування подають
щомісяця до 10 числа органам державної
податкової служби інформацію про
власників та/або користувачів такого
майна та активів, розміщених на
відповідній території, а також про
нерухоме майно, транспортні засоби,
зареєстровані у зазначених органах, та
їх власників, у т.ч., Укрдержреєстр- про
нерухоме майно, відмінне від земельної
ділянки, щодо якого у фізичних осіб
виникає або припиняється право
власності.

Пунктом 4 Порядку визначено, що
територіальні органи Держземагенства
подають щомісяця до 10 числа органові
ДПС за місцезнаходженням земельної
ділянки, а також за запитом зазначеного
органу або ДПС інформацію, необхідну
для обчислення і справляння плати за
землю, відповідно до Порядку
періодичного подання інформації
органам ДПС та отримання інформації
зазначеними органам за письмовим
запитом, затвердженого Постановою КМУ
від 27.12.2010р. № 1245, у т.ч. Держземагенство
- про власників, які набули право
власності на земельні ділянки на
підставі цивільно - правових договорів
або свідоцтв про право на спадщину, про
землекористувачів відповідно до
договорів оренди земельних ділянок
державної та комунальної власності,
зокрема повне найменування (ПІБ) та
місцезнаходження (місце проживання)
землевласника або землекористувача,
місцезнаходження земельної ділянки, її
кадастровий номер, площа відповідно до
правовстановлюючих документів і
матеріалів інвентаризації та дата
реєстрації у державному земельному
кадастрі.

Відповідно до п. 9 згаданого Порядку,
органи ДПС мають право звернутись до
суб'єктів інформаційних відносин із
письмовим запитом про подання
інформації (вичерпний перелік та
підстави надання якої встановлено
законом), необхідної для виконання
покладених на органи ДПС функцій,
завдань та документального
підтвердження такої інформації.

Наслідком невиконання відповідачем
вказаних вище вимог стало безпідставне
нарахування орендної плати позивачу за
договорами оренди землі, які згідно до
вимог ст. 141 Земельного кодексу України,
ст. 31 Закону України "Про оренду землі"
припинили свою дію.

З огляду на положення ст.71 КАС України
та беручи до уваги приписи п.4.1 ст.4
Податкового кодексу України, котрими
встановлена презумпція правомірності
рішень платника податків, суд доходить
висновку, що поданих суб'єктом владних
повноважень доказів є явно недостатньо
для висновку про правомірність спірних
податкових повідомлень-рішень.

Оскільки судовим розглядом
встановлено факт порушення спірними
податковими повідомленнями-рішеннями
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у сфері публічно-правових
відносин, то позов належить
задовольнити.

Судові витрати слід розподілити
відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159,
ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області форми "Ф" від 06.05.2011
року №, форми "Ф" від 27.04.2012 року №
, форми "Ф" від 27.05.2013 року № ,
від 19.09.2011 року № 3, від 23.11.2010 року
№.

Стягнути з державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судовий збір по
справі у розмірі 325,53грн. (триста
двадцять п'ять гривень п'ятдесят три
копійки).

Постанова набирає законної сили згідно
з ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, а саме: після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
згідно з ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме: шляхом подачі через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення (у разі застосування
судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні - з дня отримання копії
постанови, у разі повідомлення суб'єкта
владних повноважень у випадках та
порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього
Кодексу, про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду) апеляційної скарги з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 14
липня 2014 року.

Суддя
Панченко О.В.