Справа № 810/4584/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/4584/14

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року №810/4584/14

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши матеріали позовної заяви Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ Плюс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ Плюс» (далі – відповідач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ Плюс» на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарських санкцій у розмірі 8959,09 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 361,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив вимоги статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" і не забезпечив працевлаштування інвалідів згідно з встановленим законом нормативом, тому зобов’язаний сплатити до Фонду соціального захисту інвалідів передбачені законом адміністративно господарські санкції. Оскільки відповідач суму адміністративно-господарських санкцій самостійно не сплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 1 серпня 2014 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання призначене на 7 серпня 2014 року представник позивача не з'явився. Надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити та здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення на позов не надав, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд ухвали здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши норми закону, які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

За одне робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів у 2013 р., і не зайняте інвалідом, на підставі приписів ст. 20 Закону України №875-XII, відповідач мав самостійно розрахувати та сплатити до 16.04.2014 р. адміністративно-господарську санкцію у розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві, що становить 8959,09 грн.

Відповідно до абз. 2 ст. 20 Закону України №875-XII, за порушення термінів сплати адміністративно-господарської санкції, позивачем було нараховано пеню у розмірі 361,58 грн. за період з 16 квітня 2014 року по 25 липня 2014 року.

В зв'язку з тим, що відповідач самостійно не сплатив адміністративно-господарську санкцію та пеню на загальну суму 9320,67 грн., позивач звернувся до адміністративного суду з вимогами про стягнення не сплачених сум у судовому порядку.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного.

Згідно приписів ст. 17 Закону України № 875-XII, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Право інвалідів на працю, їх працевлаштування реалізується шляхом створення спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (ст. 18 Закону України № 875-XII). При цьому, працевлаштування інвалідів, згідно з вимогами ч. 3 ст. 19 Закону України № 875-XII здійснюється підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, самостійно у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.

Таким чином, обов'язок по працевлаштуванню інвалідів, відповідно до встановленого Законом України № 875-XII нормативу робочих місць покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Крім цього, відповідно до положень ст. 18 Закону України № 875-XII, підприємства, установи, організації та фізичні особи, які використовують найману працю, зобов’язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця; створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, які передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, чинним законодавством про соціальну захищеність інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок щодо створення визначеної згідно нормативу кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про наявність таких вільних робочих місць уповноважені органи влади.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України № 875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до змісту ч. 5 ст. 19 Закону № 875-XII, виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 р. (форма №10-ПІ), середньооблікова кількість штатних працівників відповідача складає 11 осіб. У зв’язку з цим, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України № 875-XII, для відповідача норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 1 місце.

Таким чином, відповідач повинен був працевлаштувати протягом 2013 р. одного інваліда, у той час, як фактично у відповідача не працювала жодна особа, якій у визначеному законодавством порядку встановлена інвалідність.

Положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України № 875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в ч. 1 цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 цього Закону. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ст. 20 Закону України № 875-XII).

Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, а саме звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 р. (форма №10-ПІ) та розрахунку позивача, розмір адміністративно-господарської санкції, яку повинен був сплатити відповідач, становить 8959,09 грн.

Крім цього, як вбачається з розрахунку позивача, у зв’язку з несплатою відповідачем у визначений законодавством строк у повному розмірі адміністративно-господарської санкції йому була нарахована пеня у розмірі 361,58 грн.

Слід зазначити, що адміністративно-господарські санкції, які застосовуються за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського Кодексу України, підставою для застосування господарсько-правової відповідальності до учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У ч. 2 ст. 218 Господарського Кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналізуючи викладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у діях відповідача наявний склад правопорушення, оскільки ним у 2013 р. не вжито усіх залежних від нього заходів, які необхідні для виділення та створення у належній кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, інформування відповідних органів про наявність таких вакансій, їх пошуку та працевлаштування, а отже, у діях відповідача присутня вина, наявність якої є обов'язковою умовою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, передбачених положеннями ст. 20 Закону України № 875-XII.

В силу положень ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У взаємозв'язку із викладеним, суд зазначає, що належних та допустимих доказів того, що відповідач вжив залежних від нього заходів, направлених на забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу в ході розгляду справи не надано.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення адміністративно-господарської санкції у розмірі 8958,09 грн. та пені у розмірі 361,58 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 9, 14, 70, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ ПЛЮС» на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 8959 (вісім тисяч дев’ятсот п’ятдесят дев’ять) гривень 09 копійок та пеню за порушення термінів сплати адміністративного-господарських санкцій у розмірі 361 (триста шістдесят одну) гривню 58 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні – протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Леонтович А.М.