Справа № 826/2684/14
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2684/14
Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Кучми А.Ю.,

при секретарі судового засідання:
Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційними скаргами Головного
управління внутрішніх військ МВС
України, Державної фінансової
інспекції України на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 31 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Головного управління внутрішніх
військ МВС України до Державної
фінансової інспекції України про
скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

Головне управління внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України
звернулось до суду з позовом до
Державної фінансової інспекції
України про скасування вимоги від
13.01.2014 №08-17/30 про усунення порушень за
результатом проведеної ревізії
фінансово-господарської діяльності
Головного управління внутрішніх
військ Міністерства внутрішніх справ
України за період з 01.07.2011 по завершений
місяць 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 березня 2014 року позов ГУ внутрішніх
військ МВС України задоволено
частково, визнано протиправними та
скасовані: п. 3 вимоги від 13.01.2014 №08-17/30;
п. 4 вимоги від 13.01.2014 №08-17/30 в частині
відшкодування в порядку передбаченому
законодавством збитків в сумі 1 836 815,4
грн. за рахунок осіб, які не здійснили
проведення претензійно-позовної
роботи; п. 5 вимоги від 13.01.2014 №08-17/30 в
частині відшкодування в порядку
передбаченому законодавством збитків
в сумі 792 392,42 грн. за рахунок осіб, які не
здійснили проведення
претензійно-позовної роботи.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач та відповідач
звернулися до Київського апеляційного
адміністративного суду з апеляційними
скаргами.

Позивач просив скасувати постанову
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позову та
прийняти в цій частині нову постанову,
якою позов задовольнити повністю.

Відповідач просив ухвалене у справі
судове рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з`явились у судове
засідання, перевіривши за матеріалами
справи наведені у апеляційних скаргах
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга відповідача
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
посадовими особами ДФІ України
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Головного управління внутрішніх
військ Міністерства внутрішніх справ
України за період з 01.07.2011 по завершений
місяць 2013 року, за результатом якої
складено акт від 13.01.2014 №08-17/30 (далі - акт
ревізії)..

На підставі акту ревізії відповідачем
винесено вимогу від 13.01.2014 №08-17/30 про
усунення порушень за результатом
проведеної ревізії
фінансово-господарської діяльності
Головного управління внутрішніх
військ Міністерства внутрішніх справ
України за період з 01.07.2011 по завершений
місяць 2013 року, якою відповідач
вимагає: опрацювати матеріали ревізії
та усунути виявлені порушення і
недоліки, розглянути питання щодо
притягнення до відповідальності осіб,
винних у їх допущенні; відшкодувати в
порядку визначеному законодавством
збитки за рахунок осіб, які не
здійснили проведення
претензійно-позовної роботи на вказані
вище суми по зазначеним контрагентам.

Позивач вважаючи таку вимогу
незаконною, винесену відповідачем з
перевищенням наданих йому законом
повноважень, звернувся з даним позовом
до суду.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Згідно з Положення про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23 квітня 2011року №499/2011 (далі
Положення) Державна фінансова
інспекція України (далі
Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
службових осіб підконтрольних установ
усунення виявлених порушень
законодавства; звертається до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також Положенням установлено, що у
разі, якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів,
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону
України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі Закон № 2939-XII),
згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю;
порушень;законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного колегія суддів
дійшла висновку про наявність у органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

В даній справі, Інспекція пред'явила
вимоги, які вказують на виявлені
збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, правильність їх обчислення
перевіряє суд, який розглядає цей
позов, а не за поданням
адміністративного позову
підконтрольної установи про визнання
вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права була висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постанові від 15 квітня
2014року (справа № 21-40а14).

В силу частини першої статті 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не
вбачає правових підстав для
задоволення даного позову.

Отже, колегія суддів, у відповідності
до ст. 205 КАС України, приходить до
висновку, що постанову суду першої
інстанції необхідно скасувати та
ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 195, 196, 202, 205, 207 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління внутрішніх військ МВС
України - залишити без задоволення

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції України -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 31 березня 2014 року
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий:

Судді:

Постанова складена у повному обсязі
18.08.2014 року.

Головуючий суддя

Гром Л.М.

Судді:

Бєлова Л.В.

Кучма А.Ю.