Справа № 2а-228/09
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
м.Львів Справа №
876/15699/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Коваля Р.Й.,

суддів
Гудима Л.Я.,

Макарика В.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційні скарги Міністерства
фінансів України та Державного
казначейства України на постанову
Козівського районного суду
Тернопільської області від 16 липня 2009
року в адміністративній справі №
2-а-228/2009 р. за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України,
Міністерства праці та соціальної
політики України та управління праці і
соціального захисту населення
Козівської районної державної
адміністрації Тернопільської області
про зобов'язання нарахувати та
виплатити недоплачену разову щорічну
грошову допомогу ветерану війни,

В С Т А Н О В И
В :

У липні 2009 року ОСОБА_2 звернулася із
вказаним позовом до Козівського
районного суду Тернопільської області.
Посилаючись на те, що щорічну грошову
допомогу до 5 травня як ветерану війни
за 2006 - 2008 роки їй сплачено у розмірах,
значно нижчих, ніж це встановлено
частиною п'ятою статті 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», просила
визнати такі дії відповідача
протиправними та стягнути
недоотримані суми цієї допомоги.

Постановою Козівського районного суду
Тернопільської області від 16 липня 2009
року позов задоволено частково.
Зобов'язано Міністерства фінансів
України, Міністерство праці та
соціальної політики України, Державне
казначейство України виділити
управлінню праці та соціального
захисту населення Козівської районної
державної адміністрації
Тернопільської області кошти на
виплату разової грошової допомоги за
2006 - 2007 роки ОСОБА_2 в розмірі 2202 грн. В
решті позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, його оскаржили
Міністерство фінансів України та
Державне казначейство України.
Покликаючись на те, що постанова є
незаконною і необгрунтованою, оскільки
рішення прийняте з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, судом не з'ясовано всі обставини,
що мають значення для справи, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи, вони просили
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Вимоги апеляційних скарг обґрунтовано
тим, що виключно законом України про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків
(стаття 95 Конституції України) та
щорічно затверджуються асигнування
для головних розпорядників коштів.
Крім того, відповідачі-апелянти не
здійснюють виплат щорічної разової
грошової допомоги, передбаченої
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
клопотань про розгляд справи за їх
участю не подали, тому відповідно до
пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів вважає можливим
здійснювати розгляд справи у
письмовому провадженні за наявними у
ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційні скарги
необхідно задовольнити з наступних
підстав.

Як видно із матеріалів справи, позивач
є учасником війни, що підтверджується
копією відповідного посвідчення, і
відноситься до категорії осіб, на яких
поширюється дія норм Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», зокрема, на
отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Проте,
вказану допомогу у 2006 - 2008 роках позивач
отримувала у розмірах, що не
співвідносились з мінімальною пенсією
за віком: за 2006 р. - 50 грн, за 2007 р. - 55 грн,
2008 р. - 65 грн.

Частиною п'ятою статті 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» передбачено,
що щорічно до 5 травня учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що вказана щорічна разова грошова
допомога до 5 травня виплачена позивачу
в розмірах, встановлених Законами
України про державний бюджет України
на відповідний рік, чинних на час
проведення виплат, а тому право
позивачки порушено.

Проте, колегія суддів вважає такі
висновки суду першої інстанції
помилковими, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» дію частини п'ятої статті 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» на 2006
рік у частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової
допомоги ветеранам війни було зупинено
і визначено розмір такої допомоги на 2006
рік у сумі 50 грн.

Закон України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» набрав чинності, на
предмет неконституційності не
розглядався, а визначена ним сума
щорічної разової допомоги за вказаний
рік була отримана позивачем 18.04.2006 р.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» дію частини п'ятої
статті 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» на 2007 рік у
частині визначення розміру виплат
щорічної разової грошової допомоги
ветеранам війни було зупинено і
визначено розмір такої допомоги на 2007
рік у сумі 55 грн.

Вказана сума щорічної разової допомоги
була отримана позивачем 14.04.2007 р.

Також Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік» дію частини
п'ятої статті 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» на 2008 рік у
частині визначення розміру виплат
щорічної разової грошової допомоги
ветеранам війни було зупинено і
визначено розмір такої допомоги на 2008
рік у сумі 65 грн.

Вказану суму щорічної разової допомоги
позивач отримала 12.04.2008 р.

Частиною 2 статті 95 Конституції України
встановлено, що виключно законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.
Відтак, у разі якщо застосування пільг,
компенсацій і гарантій для певних
категорій громадян, у тому числі,
виплата грошової допомоги ветеранам
війни, потребує фінансування за
рахунок коштів Державного бюджету
України, його обсяги не можуть
визначатись будь-яким іншим законом.

Конституційний Суд України у пункті 3
мотивувальної частини рішення від 3
жовтня 1997 року № 4-зп у справі про
набуття чинності Конституцією України
зазначив, що конкретна сфера
суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше.

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
відносинах суди повинні застосовувати
положення закону з урахуванням дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше.

З огляду на наведене, Законами України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік», «Про Державний бюджет України на
2007 рік» та «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» фактично змінено
положення Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», який діяв у часі
раніше, а отже пріоритетними в даному
випадку є положення Законів України
про Державний бюджет України на
відповідні роки.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції безпідставно не враховано,
що виплата позивачу одноразової
грошової допомоги була проведена у
розмірах, визначених Законами України
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року та від 22.05.2008 року, якими визнано
неконституційними зупинення дії
частини п'ятої статті 14 на 2007 та 2008 роки,
були прийняті поза термінами виплати
одноразової грошової допомоги і
зворотної дії в часі не мають.

Згідно із частиною другою статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Колегія суддів також зазначає, що
грошова допомога є разовою,
виплачується щорічно до 5 травня і
чинним законодавством не передбачена
можливість повторної виплати чи
доплати при подальшій зміні її розміру.

Тому позовні вимоги ОСОБА_2 не належать
до задоволення.

Статтею 198 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Згідно зі статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційних скарг є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом норм матеріального
права й невідповідності висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду належить до
скасування з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198 ч.1 п.3, 202 п.4, 205
ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В
И В :

Апеляційні скарги Міністерства
фінансів України та Державного
казначейства України задовольнити.

Постанову Козівського районного суду
Тернопільської області від 16 липня 2009
року в адміністративній справі №
2-а-228/2009 р. скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Р.Й.Коваль

Судді
Л.Я.Гудим

В.Я.Макарик