Справа № 1016/2323/12
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/8269/14

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
р. у справі № 1016/2323/12 за позовом ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
у Макарівському районі Київської
області про зобов'язання вчинити
дії, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до Управління пенсійного фонду
України у Макарівському районі
Київської області, в якому просив
визнати відмову відповідача у
призначенні пенсії зі зниженням
пенсійного віку неправомірною та
зобов'язати останнього призначити
вказану пенсію.

Постановою Макарівського районного
суду Київської області від 26 листопада
2012 року позовні вимоги задоволено.
Визнано неправомірною відмову
відповідача у призначенні пенсії із
зменшенням пенсійного віку на 10 років
відповідно до ст.55 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
зобов'язано призначити ОСОБА_1 вказаний
вид пенсії.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року скасовано постанову суду першої
інстанції та прийнято нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
апеляційного суду, ОСОБА_1 звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати, залишивши в силі рішення
суду першої інстанції. Касаційна
скарга мотивована неправильним
застосуванням апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач працював
слюсарем дослідного господарства
українського філіалу ВНДІ
сільськогосподарської радіології, яке
у свій час стало правонаступником
радгоспу «Володимирівський» і
розташовувалося на території с.
Володимирівна Чорнобильського району
Київської області.

У квітні 1986 року, коли сталася аварія на
Чорнобильській АЕС, у зв'язку із
відселенням та евакуацією із зони
посиленого радіологічного контролю (30
кілометрової зони) мешканців населених
пунктів, техніки, худоби ряд
працівників різного роду господарств
та відомств району та області були
задіяні для ліквідації наслідків
аварії, що в себе включало в тому числі
і проведення повної евакуації
населення. Для проведення цих дій -
вивезення населення, худоби та техніки
були задіяні і працівники Дослідного
господарства, в тому числі і позивач.

Роботи по евакуації мешканців с.
Володимирівна Чорнобильського району
до с. Вільне Макарівського району,
позивач проводив у період 5 по 23 травня
1986 року, чим фактично здійснював роботу
по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
У відповідності до чинного
законодавства позивачу було присвоєно
статус ліквідатора та видано
відповідне посвідчення серії НОМЕР_1
від 05.02.1993 року, тобто статус особи, яка
підпадає під дію норм Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»(далі -
Закон).

У червні 2012 року позивач звернувся до
УПФУ у Макарівському районі Київської
області для оформлення та призначення
пенсії зі зниженням пенсійного віку на
10 років, оскільки у лютому 2012 року
позивачу виповнилося 50 років.

Після вивчення поданих позивачем
документів, 22 червня 2012 року
відповідачем відмовлено у
встановленні даної пенсії через
відсутність довідки форми № 122, яка має
видаватися на підставі первинних
документів організацією, в складі якої
виконував роботу по ліквідації аварії
на ЧАЕС.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на призначення
пенсії із зменшенням пенсійного віку
на 10 років відповідно до ст.55 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та надав усі необхідні документи для
призначенні такої пенсії, у зв'язку з
чим спірні дії УПФ є неправомірними.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивачем надано не
всі документи, передбачені
законодавством, у зв'язку з чим у
відповідача не було правових підстав
для призначення згаданої пенсії.

Колегія суддів вважає наведений
висновок апеляційного суду помилковим,
а суду першої інстанції обґрунтованим,
з наступних підстав.

У відповідності із ст.ст. 10, 14, 15 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
учасниками ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС
вважаються громадяни, які
безпосередньо брали участь у будь-яких
роботах, пов'язаних з усуненням самої
аварії, її наслідків у зоні відчуження
у 1986-1987 роках незалежно від кількості
робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30
календарних днів, у тому числі
проведенні евакуації людей і майна з
цієї зони, а також тимчасово направлені
або відряджені у зазначені строки для
виконання робіт у зоні відчуження,
включаючи військовослужбовців,
працівники державних, громадських,
інших підприємств, установ і
організацій незалежно від їх відомчої
підпорядкованості, а також ті, хто
працював не менше 14 календарних днів у
1986 році на діючих пунктах санітарної
обробки населення і дезактивації
техніки або їх будівництві. Перелік цих
пунктів визначається Кабінетом
Міністрів України.

Зазначеній категорії осіб згідно зі ст.
65 Закону за поданням районних
державних адміністрацій Міністерством
у справах захисту населення від
наслідків аварії на ЧАЕС України, Радою
Міністрів АРК, державними
адміністраціями областей, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями видаються посвідчення
«Учасник ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС»або «Потерпілий
від Чорнобильської катастрофи».
Зазначені посвідчення є документами,
що підтверджують статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та надають право
користування пільгами, встановленими
зазначеним Законом.

Як встановлено під час судового
розгляду справи, позивач приймав
участь у складі зведених автомобільних
загонів, силами яких були проведенні
роботи по евакуації людей та худоби із
колгоспних та приватних дворів
громадян із с. Володимирівна
Чорнобильського району до с. Вільне
Макарівського району у період з 05 по 23
травня 1986 року, про що подано
відповідну довідку № 412 від 15.03.1991 року,
копію трудової книжки, копію протоколу
№ 1 від 22.01.1993 року, архівну довідку № 84
від 14.03.2012 року, довідку трудового
архіву № 85 від 14.03.2012 року, копію книги
табелювання трудових (робочих) днів,
архівні довідки.

У відповідності із положеннями ст. 55
Закону, особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій, при цьому, учасники
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які працювали у
зоні відчуження з моменту аварії до 1
липня 1986 року незалежно від кількості
робочих днів терміном на 10 років, тобто
я маю право вийти на пенсію у віці 50
років - з 10 лютого 2012 року.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне
забезпечення»встановлено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з пунктом 20 Порядку
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсій за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року
№ 637, для підтвердження спеціального
трудового стажу (пільгового стажу або
за вислугу років) приймаються лише
уточнюючі довідки підприємств, установ
організацій, або їх правонаступників.

Такі документи позивачем були подані у
вигляді довідок, архівних довідок та
витягів із рішень правління Дослідного
господарства про направлення ряду
працівників для участі у евакуації.

За правилами частини 1 статті 101 Закону
«Про пенсійне забезпечення»органи, що
призначають пенсії, мають право
вимагати відповідні документи від
підприємств, організацій і окремих
осіб, а також в необхідних випадках
перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Це означає, що перевірка достовірності
виданих документів покладається на
пенсійний орган.

Таким чином, у разі, коли документи про
трудовий стаж не збереглися,
підтвердження трудового стажу
здійснюється органами Пенсійного
фонду на підставі показань свідків.
Крім того, для підтвердження трудового
стажу приймаються довідки, виписки із
наказів, особові рахунки і відомості на
видачу заробітної плати, посвідчення,
характеристики, письмові трудові
договори і угоди з відмітками про їх
виконання та інші документи, які
містять відомості про періоди роботи.

Отже, призначаючи пенсію на пільгових
умовах необхідно врахувати її вид та
особливості підтвердження трудового
стажу окремих категорій працівників.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивач має право
на призначення пенсії із зменшенням
пенсійного віку на 10 років відповідно
до ст. 55 Закону, позивачем подано усі
необхідні документи для реалізації
цього права, у зв'язку з чим відмова
відповідача у призначенні позивачу
вказаного виду пенсії є неправомірною.

Колегія суддів дійшла думки, судом
першої інстанції вірно встановлено
характер спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Рішення суду першої інстанції,
ухвалено відповідно до закону і
помилково скасоване апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 226, 230, 231 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
р. у справі № 1016/2323/12 скасувати,
залишити в силі постанову
Макарівського районного суду
Київської області від 26 листопада 2012
року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: