Справа № 802/2670/14-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 серпня 2014 р.
Справа № 802/2670/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Мультян Марини
Бондівни,

за участі секретаря судового
засідання: Щербацької Ольги Сергіївни

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1- представник за
довіреності

відповідача: Стахової Т В.- представник
на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції
Вінницької області

про: зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернувся
ОСОБА_2 до реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області про
зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що 16 квітня 2014 року він
звернувся до реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області щоб
зареєструвати за собою право власності
на 1/2 квартири АДРЕСА_1. Однак, йому було
відмовлено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень". Враховуючи
зазначене позивач просить зобов'язати
Вінницьке міське управління юстиції
Вінницької області провести за ним
державну реєстрацію права власності
зазначеної квартири.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги у
повному обсязі та просила позов
задовольнити посилаючись на обставини
викладені у позовній заяві.

Представник відповідача проти
задоволення адміністративного позову
заперечувала та просила відмовити у
задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані сторонами
документи, з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову з наступних
підстав.

16 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції
Вінницької області щоб зареєструвати
за собою право власності на 1/2 квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням № 12461456 від 16 квітня 2014 року
державний реєстратор прав на нерухоме
майно ОСОБА_3 відмовила у державній
реєстрації прав та їх обтяжень у
зв'язку з тим, що заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень
встановлених щодо цього майна, а саме:
майно знаходиться в іпотеці відповідно
до договору іпотеки іпотекодавцем
являється ОСОБА_4.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 04 березня 2014
року поділено майно, що є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 - квартиру АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована за
ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу від 25 листопада 2004
року.

Спірні правовідносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень врегульовані,
зокрема, Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" нормами
Цивільного кодексу України, Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим

Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" (далі - Закон) визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 ч.1 ст.4 Закону передбачено, що
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" орган
державної реєстрації прав зокрема
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації.

Підстави для відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
визначені статтею 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Так державний реєстратор відмовляє у
державній реєстрації прав, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений
на території іншого органу державної
реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього правонабувача
подано після державної реєстрації
права власності на таке майно за новим
правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну
реєстрацію права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що виникло
на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав не усунено обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Так, державний реєстратор відмовив у
державній реєстрації у зв'язку з тим, що
заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, а саме: майно знаходиться в
іпотеці відповідно до договору іпотеки
іпотекодавцем являється ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
іпотеку", іпотекодавець - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання

іншої особи перед іпотекодержателем.

Частиною 3 статті 33 Закону України "Про
іпотеку" встановлено, що звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України "Про
іпотеку" іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

В судовому засіданні оглянуто
Інформацію 3 з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна згідно якої
на все нерухоме майно ОСОБА_4 накладено
заборону.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що приймаючи рішення щодо
відмови у державній реєстрації права
власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1
державний реєстратор прав на нерухоме
майно ОСОБА_3 діяла в межах наданих їх
повноважень.

Згідно статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу частини 1 статті 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При цьому, суд у відповідності до
статті 86 цього Кодексу оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем не доведено
обґрунтованості позовних вимог,
оспорюване рішення Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
ОСОБА_3 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень є
законними та обґрунтованими і повністю
відповідає вимогам чинного
законодавства тому відсутні підстави
для задоволення адміністративного
позову.

Оскільки позивачу в задоволенні
адміністративного позову відмовлено, а
також за відсутності витрат
відповідача, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову
відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Мультян Марина Бондівна