Справа № 2а-33/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року Справа № 85269/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Яворського І.О., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
міської ради на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 12 січня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
міської ради про визнання дій
протиправними та стягнення грошової
допомоги по догляду за дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

19.01.2010 року позивач - ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління праці
та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради, в якому
просить визнати протиправними дії
відповідача щодо виплати (нарахування)
їй допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
передбаченої ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» у
розмірі, нижчому за встановлений
законом прожитковий мінімум для дітей
віком до 6 років; зобов'язати
відповідача провести перерахунок
призначеної їй допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку встановленої ст. 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
у розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років визначеному
чинним в Україні законодавством за
період з 01.01.2007 року по 22.08.2009 року.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 січня 2011 року позов
задоволено частково. Визнано дії
управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
міської ради щодо виплати ОСОБА_1
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
передбаченої ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» у
розмірі нижчому за встановлений
законом прожитковий мінімум для віком
до 6 років - неправомірними. Зобов'язано
управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
міської ради провести перерахунок та
виплату призначеної ОСОБА_1 допомоги по
догляду за дитиною - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років,
встановленому ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»,
встановлених Законом України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року з
урахуванням виплачених сум. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що позивач мала право
відповідно до ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» на
отримання щомісячної грошової
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі, що обчислюється з урахуванням
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років,
оскільки Рішенням Конституційного
Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007
року визнані неконституційними окремі
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
які зменшували розмір оспорюваної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку. Таким
чином, позивач має право на виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її такою, що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач оскаржив її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 січня 2011 року та прийняти
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що за 2007 рік
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1
призначена та виплачена вірно. Крім
того, зазначає, що розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання та здійснюють відповідні
видатки за загальним фондом бюджету
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами. При
здійсненні бюджетного процесу в
Україні положення нормативно-правових
актів застосовуються лише в тій
частині, в якій вони не суперечать
положенням Конституції України,
Бюджетного кодексу України, Законам
України «Про державний бюджет України
на відповідний рік».

Разом з тим, апелянт вказує на те, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду із даним позовом.

Суд апеляційної інстанції, у
відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції лише частково
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Даючи правову оцінку постанові суду
першої інстанції у частині, що
оскаржується відповідачем,
апеляційний суд виходить із такого.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітньої дитини - сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження, виданим
міським відділом реєстрації актів
цивільного станову Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
Закарпатської області.

Суд апеляційної істанції відзначає, що
згідно з вимогами ст.ст. 13,14 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», особа, яка фактично здійснює
догляд за дитиною, має право на
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, яка
виплачується щомісяця з дня
призначення допомоги по догляду за
дитиною по день досягнення нею
вказаного віку.

Відповідно до вимог ст.15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до шести років. Допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається на кожну
дитину, незалежно від кількості
народжених (усиновлених, взятих під
опіку) дітей у сім'ї, по догляду за якими
надається допомога.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач протягом липня-грудня 2007 року
отримувала щомісячну грошову допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в таких розмірах:
липень - 101,16 грн., серпень - 103,41 грн.,
вересень - 104,85 грн., жовтень - 104,85 грн.,
листопад - 107,73 грн., грудень - 110,88 грн., що
підтверджується довідкою управління
праці та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради.

Рішенням Конституційного суду України
від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнані
неконституційними положення п.14 ст.71
Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», якими було зупинено
дію ч.1 ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» щодо
встановлення розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Дане рішення
Конституційного України має
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у звязку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положення
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Згідно з вимогам ст.62 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік», розмір прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років становить: з 1
січня 2007 року - 434 грн., з 1 квітня 2007 року
- 463 грн., з 1 жовтня 2007 року - 470 грн. Отже,
позивач мала право на виплату грошової
допомоги з врахуванням вимог ст.15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» за період з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року (Рішення
Конституційного суду України від 09.07.2007
року №6-рп/2007).

Відповідно до ст.ст. 99, 100 КАС України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який обчислюється з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод та інтересів. Пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна зі сторін
(в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин).

Оскільки Рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 було
опубліковане 12.07.2007 року, то позивач
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права на виплату
допомоги у липні 2007 року.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звернулася до суду з даним
позовом лише 19.01.2009 року, а відповідач
наполягав на застосуванні строків
звернення до суду. В матеріалах справи
відсутні будь-які докази позивача, які
б свідчили про поважність причини
пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції зазначає що
позивачем без поважних причин
пропущено строк звернення до суду, а
тому не підлягають до задоволення
позовні вимоги щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною за період з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року.

При цьому апеляційний суд звертає
увагу на те, що відповідно до приписів
ч. 1 ст. 195 КАС України він вправі
переглядати судові рішення першої
інстанції лише у межах апеляційної
скарги, а у іншій частині постанова
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 12 січня 2011
року будь-ким оскаржена не була.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, п. 4 ст. 202,
205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради
задовольнити.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 січня 2011 року у справі №
2а-1083/10 скасувати та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради про визнання
дій протиправними та стягнення
грошової допомоги по догляду за
дитиною відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
І.О. Яворський

Р.П. Сеник