Справа № 462/4532/14-а
Суддя: Іванюк І. Д.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/4532/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року

суддя Залізничного районного суду м.
Львова Іванюк І.Д., розглянувши у
скороченому провадженні в м. Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Залізничному районі м. Львова
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання проведення нарахування і
виплати недоплаченої щомісячної
надбавки до пенсій "дітям війни",

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 07.07.2014 року звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Залізничному районі м. Львова
про зобов'язання нарахування
недоплаченої щомісячної надбавки до
пенсій "дітям війни" за період з 07.01.2014 р.
по 0707.2014 р. Позивач мотивує свої позовні
вимоги тим, що відповідно до ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни" "дітям війни" повинна
виплачуватись щомісячна соціальна
допомога у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, а відповідачем,
всупереч вимогам вказаного Закону,
така грошова допомога з січня 2014 р.
виплачувалася лише частково.

Управління Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м.Львова 07.08.2014
року подало до суду заперечення проти
заявленого позову, в яких зазначило, що
відповідно до п. 6.7 «прикінцевих
положень» Закону України «Про
Державний бюджет на 2014 рік» від 16.01.2014 р.
ст.ст. 5. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік. На виконання даного положення
Закону 28.12.2011 р. Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»
№1381, якою встановлено, що дітям війни
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, підвищення,
встановлене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
провадиться у розмірі 7 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, для осіб, які втратили
працездатність. Вказана постанова є
чинною, а тому вимоги позивача є
безпідставними. Просить в позові
відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Законом України „Про соціальний
захист дітей війни" встановлено
правовий статус дітей війни, визначено
основи їх соціального захисту та
гарантовано їх соціальну захищеність
шляхом надання пільг і державної
соціальної підтримки.

Статтею 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
визначено, що дитиною війни є особа, яка
є громадянином України та якій на час
закінчення Другої світової війни (2
вересня 1945 року) було менше 18 років.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відноситься до категорії
„діти війни" та знаходиться на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м.Львова та
отримує пенсію за віком. З довідки
Управлінні Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м.Львова від 31.07.2014
р. вбачається. Що ОСОБА_1 щомісячно
отримує підвищення до пенсії, як
«дитина війни» у розмірі відповідно до
п. 4 постанови КМУ від 28.12.2011 р. за № 1381.

П. 6-7. Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет на 2014
рік» від 16.01.2014 р. встановлено, що норми
і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48,
50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними
змінами), статей 5 та 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
(Відомості Верховної Ради України, 2005
р., № 4, ст. 94 із наступними змінами),
Закону України "Про індексацію
грошових доходів населення" (Відомості
Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111
із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та
43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., № 29, ст. 399 із наступними
змінами), пункту "ж" частини першої
статті 77 Основ законодавства України
про охорону здоров'я (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., № 4, ст. 19
із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15
та 16 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425
із наступними змінами), статті 43
Гірничого закону України (Відомості
Верховної Ради України, 1999 р., № 50, ст. 433
із наступними змінами), статей 6-1, 6-2, 6-3
та 6-4 Закону України "Про жертви
нацистських переслідувань" (Відомості
Верховної Ради України, 2000 р., № 24, ст. 182
із наступними змінами) застосовуються
у порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявних фінансових ресурсів бюджетів
усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.З
огляду на викладене, суд вважає
необґрунтованими доводи відповідача
щодо застосування положення ст.28 ч.3
зазначеного Закону, з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз.1 ч.1 цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
ст.46 Конституції України та права на
отримання підвищення до пенсії,
передбаченої ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни".

Згідно наведеної норми, визначення
порядку та розмірів виплат зазначеним
категоріям громадян делеговано
Кабінету Міністрів України.

28.12.2011 р. Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову «Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення» №1381, якою
встановлено, що дітям війни до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене
статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
провадиться у розмірі 7 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, для осіб, які втратили
працездатність.

Постанова КМ України «Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення» від 28
грудня 2011 року №1381 була прийнята без
обмеження терміну її дії, встановлені
нею розміри соціальних виплат такими,
що не відповідають наявним фінансовим
ресурсам Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2014
рік - не визнавалася.

Встановлено, що відповідачем здійснено
підвищення пенсії ОСОБА_1 у
відповідності до положень постанови
№1381.

З огляду на наведене суд не вбачає
підстав для задоволення вимог позивача
про зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії відповідно до ст. 6
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 90, 158-163, 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, Законом України „Про
соціальний захист дітей війни", Законом
України «Про Державний бюджет на 2014
рік», Постановою КМ України «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»
від 28 грудня 2011 року №1381, Рішенням
Конституційного Суду України від 26.12.2011
року по справі №3491-VI, суд -

п о с т а н о в и в :

У позові ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Львова про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання проведення нарахування і
виплати недоплаченої щомісячної
надбавки до пенсій "дітям війни" -
відмовити за безпідставністю вимог.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через Залізничний районний
суд м.Львова з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції.

Суддя: