Справа № 287/11/14-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"18" серпня 2014 р.
Справа № 287/11/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Франовської К.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації Житомирської області
на постанову Олевського районного
суду Житомирської області від "16"
червня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3
до Управління праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації Житомирської
області про визнання бездіяльності
протиправною і зобов'язання вчинити
дії ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в
суд з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача щодо перерахунку,
нарахування та виплати їй коштів не у
відповідності зі ст. 37 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
1996 року по 2013 рік включно, та
зобов'язання нарахувати та виплатити
щомісячну компенсацію у розмірі 40
процентів від мінімальної заробітної
плати в порядку та на умовах,
визначених положеннями ст. 37 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".Крім того,
позивач просила зобов"язати
відповідача і в подальшому
нараховувати та виплачувати зазначену
грошову допомогу у розмірі,
визначеному ст.37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи ".

Постановою Олевського районного суду
від 16 червня 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Визнано бездіяльність Управління
праці та соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації щодо не нарахування та
невиплати ОСОБА_3 допомоги,
передбаченої ст.37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи -
протиправною.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації провести перерахунок та
виплату ОСОБА_3 допомоги як особі, яка
проживає на території радіоактивного
забруднення, відповідно до ст.37 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
встановивши її на рівні 40 процентів від
мінімальної заробітної плати,
визначеної законодавством щомісячно,
за період з 01 листопада 2013 року по 01
травня 2014 року, з урахуванням
проведених виплат.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій зазначає, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
оскільки судом порушено норми
процесуального права та неповно
з'ясовано обставини у справі. Просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі, у судове засідання не прибули,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
апеляційний розгляд проведено у
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.

ОСОБА_3 є постраждалою внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії та інвалідом ІІ групи.
Територія, на якій проживає позивачка,
а саме с. Сущани, Олевського району
Житомирської області відповідно до
"Переліку населених пунктів,
віднесених до зон радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи", затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №1061 від 23
липня 1991 року - відноситься до зони
гарантованого добровільного
відселення, що стверджується копією
паспорту позивача, посвідчення особи,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи та
пенсійного посвідчення.

ОСОБА_3 отримувала щомісячно в
Управління праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації за період з
01.09.2002 року і 31.12.2013 року компенсацію на
чисті продукти харчування в розмірах,
передбачених постановами Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року
№836, які є меншими, ніж це передбачено
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", що стверджується довідкою
Управління праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації від 10.06.2014 р.
№2735.

Вважаючи, що виплати грошової допомоги
мають здійснюватись у розмірі,
визначеному Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не в
розмірах, передбачених постановами
Кабінету Міністрів України , ОСОБА_3
звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, а тому прийшов до
висновку про те, що з 01 листопада 2013
року по день звернення 14 травня 2014 року
ОСОБА_3 слід було виплачувати грошову
допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у зоні
гарантованого добровільного
відселення - у розмірі 40 % від
мінімальної заробітної плати .

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись неможливо, з
огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на соціальний захист
визначені Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
передбачені слідуючи виплати:

- ст.37 Закону - громадянам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у зоні
гарантованого добровільного
відселення - 40 % від мінімальної
заробітної плати ;

Постановою Кабінету Міністрів України
№836 від 26.07.1996 року всупереч Закону,
встановлено конкретні розміри таких
компенсацій і, зокрема :

- для щомісячної грошової допомоги
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва і особистого
підсобного господарства у зоні
гарантованого добровільного
відселення - 210 тис.крб. (2,10 грн. за
гр.реф.) ;

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України визначено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхні
посадови і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до Прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України
№836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
чітко визначені розміри доплат
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення.

У рішенні №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року
Конституційний Суд України вказав, що
невід'ємною складовою здійснення
правового регулювання відносин у сфері
соціального забезпечення є визначення
правового механізму та державних
органів, на які покладається обов'язок
виконання соціальної політики держави
у цій сфері. Одним з таких органів є
Кабінет Міністрів України, який згідно
з пунктом 2 частини першої статті 20
Закону України „Про Кабінет Міністрів
України" забезпечує проведення
державної соціальної політики,
соціальний захист громадян та вживає
заходів щодо підвищення реальних
доходів населення.

Метою і особливістю закону про
Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для
реалізації положень інших законів
України, які передбачають фінансові
зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій
(пункт 4 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року №6-рп/2007 у справі про
соціальні гарантії громадян).

Верховна Рада України, доповнивши
пунктом 4 розділ VII „Прикінцеві
положення" Закону України „Про
Державний бюджет України на 2011 рік",
визначила Кабінет Міністрів України
державним органом, який має
забезпечувати реалізацію встановлених
законами України соціальних прав
громадян, тобто надала право Кабінету
Міністрів України визначати порядок та
розміри соціальних виплат виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України, що
узгоджується з функціями Уряду
України, визначеними в пунктах 2, 3
статті 116 Конституції України.

Відтак, відповідач, виплачуючи ОСОБА_3
в 2013 році грошову допомогу, передбачену
ст.37 Закону №796-ХІІ, у розмірах,
встановлених постановою КМУ від 26.07.1996
р. № 836, діяв правомірно.

Крім того, вирішуючи спір і
постановляючи рішення щодо
протиправності дій відповідача та
зобов"язання перерахувати та
виплатити ОСОБА_3 грошову допомогу ,
передбачену ст.37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі 40%
мінімальної зарплати за період з 01.01.2014
року по 14.05.2014 року , суд першої
інстанції в порушення норм
процесуального права, вийшов за межі
позовних вимог , оскільки таких вимог
позивачем заявлено не було ні в
позовній заяві, ні в процесі судового
розгляду.

Колегія суддів з рішенням в цій частині
також не погоджується, оскільки
відповідно до ст. 11 КАС України, суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою і не може
вийти за межі позовних вимог. Суд може
вийти за межі позовних вимог тільки у
разі, якщо це необхідно для повного
захисту прав, свобод чи інтересів
сторін чи третіх осіб, про захист яких
вони просять. При цьому, вихід за межі
предмета позову є лише правом, а не
обов"язком суду.

Отже, якщо суд виходить за межі
позовних вимог, то в описовій частині
судового рішення повинен зафіксувати
факт такого виходу і його зміст, а в
мотивувальній частині навести
обставини прийняття такого рішення та
мотиви виходу за межі позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції безпідставно вийшов
за межі позовних вимог та не
обґрунтував мотиви такого рішення.

Відповідно до ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Згідно ст.202 КАС України підставами для
скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що доводи апеляційної
скарги є суттєвими і складають
підстави для висновку про
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, через що постанова
суду належить до скасування з
прийняттям нової постанови в частині
вимог за період з 01.11.13 р. по 31.12.13 р. про
відмову у позові. В решті рішення суду
за період з 01.01.2014 р. по 14.05.2014 р. підлягає
скасуванню, а оскільки позовні вимоги
за вказаний період заявлені не були, то,
відповідно, нове рішення прийнято бути
не може.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації Житомирської області
задовольнити

Постанову Олевського районного суду
Житомирської області від "16" червня 2014
р. в частині задоволення позову ОСОБА_3
скасувати.

В частині позовних вимог про визнання
протиправною бездіяльності Управління
праці та соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації щодо ненарахування та
невиплати грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати відповідно до ст.37 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
зобов"язання Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації провести перерахунок та
виплату ОСОБА_3 грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства в розмірі 40% від
мінімальної заробітної плати
відповідно до ст.37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
01 листопада 2013 року по 31 грудня 2013 року,-
прийняти нове рішення, яким у позові в
цій частині - в і д м о в и т и.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
К.С. Франовська

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Управління праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації Житомирської
області вул. Привокзальна, 5,м.
Олевськ,Житомирська область,11002

4-третій особі: - ,