Справа № 826/9041/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2014 року № 826/9041/14
адміністративний суд міста Києва в
складі головуючого судді Качура І.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по
тексту також - позивач) з позовом до
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (надалі також - відповідач), в
- визнати протиправною відмову Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
задовольнити заяву ОСОБА_1 від 30 травня
2014 року про виплату гарантованої суми
відшкодування за вкладом в
акціонерному банку АБ «Банк
регіонального розвитку» в сумі 50 000,00
- зобов'язати Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб задовольнити заяву
ОСОБА_1 від 30 травня 2014 року про виплату
гарантованої суми відшкодування за
вкладом в акціонерному банку АБ «Банк
регіонального розвитку» в сумі 50 000,00
грн. (п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.).
В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що звернувшись до
відповідача із заявою щодо виплати
решти суми в якості відшкодування за
вкладом, отримав відмову від ФГВФО у
зв'язку із пропуском строку для такого
звернення, про існування якого
позивачу не було відомо.
Відповідач проти задоволення позову
заперечував з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.
07.08.2014р. в судовому засіданні за згодою
сторін ухвалено про продовження
вирішення справи у письмовому
провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню не підлягає з огляду
Матеріалами справи встановлено,
що позивачем у 2009 році було укладено з
акціонерним банком АБ «Банк
регіонального розвитку» договір
банківського рахунку від 28.01.2009 б/н, за
яким позивачу було відкрито поточний
рахунок у національній валюті України
НОМЕР_1, після чого 11.02.2009 позивачем
через представника вніс на рахунок
кошти в сумі 505 342,47 грн.
Відповідно до постанови
Правління Національного банку України
від 02.12.2009р. № 713 «Про відкликання
банківської ліцензії та ініціювання
процедури ліквідації Акціонерного
банку «Банк регіонального розвитку»
07.12.2009р. була розпочата процедура
Зважаючи на такі обставини,
позивачем було подано вимогу про
визнання його кредитором АБ «Банк
регіонального розвитку» в сумі залишку
вкладу 200 090,00 грн. та в сумі 19 336,23 грн.,
які банк мав сплатити позивачу згідно
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 04.08.2009р.

Листом начальника ОПЕРУ банку
Кримчак Н.Я. № 11/324 від 09.02.2010р. позивача
поінформовано, проте, що його вимоги по
залишку вкладу в сумі 50 090,00 грн.
включені до четвертої черги кредиторів
(решта залишку вкладу в сумі 150 000 грн.
підлягала відшкодуванню за рахунок
коштів Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб). Сума вимог у розмірі 19
336,23 грн. була включена до сьомої черги
реєстру кредиторів.

16.05.2014р. позивачем подано
письмове звернення до Фонду про
виплату відшкодування вкладу в сумі 50
000 грн.

За наслідком розгляду заяви позивача,
листом від 22.05.2014р. №09-036-2854/14
проінформовано про відсутність
підстав для виплати відшкодування в
зв'язку з пропуском строку для
звернення до Фонду.

Вважаючи відмову відповідача
протиправною, позивач звернулась з
відповідним позовом до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням вищезазначеного,
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає за необхідне зазначити
наступне.

Основним нормативно-правовим актом, що
врегульовує спірні правовідносини є
Законом України «Про фонд гарантування
вкладів фізичних осіб» від 20.09.2001р. №
2740-III, оскільки відповідно до приписів
пункту 3 Перехідних положень Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р.
№4452-VI, який є чинним на час розгляду
справи судом, ініційована до набрання
чинності цим Законом процедура
ліквідації банку здійснюється
відповідно до законодавства, що діяло
до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про фонд гарантування вкладів
фізичних осіб» від 20.09.2001р. № 2740-III
(надалі по тексту - Закон України від
20.09.2001р. № 2740-III) ним встановлюються
засади функціонування Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
порядок відшкодування вкладів
вкладникам учасників (тимчасових
учасників) Фонду, а також регулюються
відносини між Фондом, Кабінетом
Міністрів України та Національним
банком України.

Частиною 1 статті 3 названого Закону
закріплено, що Фонд гарантує кожному
вкладнику учасника (тимчасового
учасника) Фонду та санаційного банку
відшкодування коштів за його вкладами,
включаючи відсотки, в розмірі вкладів
на день настання недоступності
вкладів, але не більше 150000 гривень по
вкладах у кожному із таких учасників.
Зазначений розмір відшкодування
коштів за вкладами, включаючи відсотки,
за рахунок коштів Фонду може бути
збільшено за рішенням
адміністративної ради Фонду залежно
від тенденцій розвитку ринку ресурсів,
залучених від вкладників учасників
(тимчасових учасників) Фонду.

Рішенням адміністративної ради
Фонду від 21.08.2012р. № 27 «Про збільшення
розміру відшкодування коштів за
вкладами», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29.08.2012р.
за № 1452/21764 (далі - Рішення), було
збільшено розмір гарантованої суми до
200 000 грн. Рішення було поширено для
вкладників низки банків, що перебували
в стадії ліквідації на день прийняття
Рішення, в тому числі і для вкладників
АБ «БРР», було передбачено право
звернутися до Фонду за отриманням
відшкодування виходячи із збільшеної
граничної суми відшкодування (200 000 грн.)
до 31.12.2012р.
Офіційне опублікування Рішення було
здійснено в Офіційному віснику України
від 17.09.2012р. № 68. Також за ініціативи
Фонду Рішення було опубліковано в
газеті Голос України 08.09.2012р. № 168.

Однак, як зазначено у
позові, відповідач відмовився
повернути залишкові суми депозиту,
незважаючи на те, що такий обов'язок
покладений на нього приписами Закону
України від 20.09.2001р. № 2740-III.

З огляду на викладене, суд зазначає, що
в розумінні статей 1, 30, 32 Закону
України від 20.09.2001р. № 2740-III вкладники
набувають право на одержання
гарантованої суми відшкодування
коштів за вкладами за рахунок коштів
Фонду в грошовій одиниці України з дня
настання недоступності вкладів. При
цьому під недоступністю вкладів
розуміється неможливість одержання
вкладу вкладником відповідно до умов
договору, яка настає з дня призначення
ліквідатора (учасника) тимчасового
учасника Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб. Відшкодування за
вкладами здійснюється в готівковій або
безготівковій формі. Строк позовної
давності по зверненнях вкладників за
відшкодуванням за вкладами становить
три роки.

Враховуючи, що постановою Правління
Національного банку України від 02
грудня 2009 року № 713 прийнято рішення
про відкликання банківської ліцензії
та ініціювання процедури ліквідації АК
«Банк регіонального розвитку» з 07
грудня 2009 року, а неможливість
одержання вкладу вкладником виникає з
дня призначення ліквідатора учасника
(тимчасового учасника) Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
днем виникнення недоступності вкладу у
позивача є 07 грудня 2009 року.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що строк позовної давності
починає спливати з дня виникнення
недоступності вкладів, тобто з 07 грудня
2009 року. Таким чином, з урахуванням
строків давності, право позивача на
звернення вимог до Фонду виникло з 07
грудня 2009 року і припинилось 07 грудня
2012 року.

Відповідно до пункту 9 Положення про
порядок відшкодування Фондом
гарантування вкладів фізичних осіб
коштів за вкладами фізичних осіб,
затверджено рішенням Адміністративної
ради Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 12 лютого 2002 року № 2,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 11 березня 2002 року за № 241/6529, в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин (далі по тексту -
Положення №2), виплата гарантованої
суми відшкодування через визначені
банки-агенти здійснюється протягом
трьох місяців з дня недоступності
вкладів. У разі ліквідації
системоутворюючого банку цей строк
може бути продовжено до шести місяців.

Як зазначено вище, засади
функціонування Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, порядок
відшкодування вкладів вкладникам
учасників (тимчасових учасників) Фонду,
а також відносини між Фондом, Кабінетом
Міністрів України та Національним
банком України регулюються на час
існування спірних правовідносин
Законом України від 20.09.2001р. № 2740-ІІІ.

Водночас, порядок відшкодування
Фондом коштів за вкладами фізичних
осіб визначає Положення №2, яке
розроблено відповідно до згаданого
Закону.

Відповідно до пункту 4 Положення
№ 2 Фонд гарантує кожному вкладнику
учасника (тимчасового учасника) Фонду
відшкодування коштів за його вкладами,
включаючи відсотки, в розмірі вкладів
на день настання недоступності
вкладів, але не більше визначеної
законодавством гарантованої суми за
вкладами у кожному із таких учасників.
Зазначений розмір відшкодування
коштів за вкладами, включаючи відсотки,
за рахунок коштів Фонду може бути
збільшено за рішенням
адміністративної ради Фонду залежно
від тенденцій розвитку ринку ресурсів,
залучених від вкладників учасниками
(тимчасовими учасниками) Фонду.

Положеннями пункту 17 частини 1
статті 9 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
від 23.02.2012р. №4452-VI, чинного на момент
прийняття Рішення від 21 серпня 2012 року
№ 27 визначено, що адміністративна рада
Фонду встановлює та змінює розмір
відшкодування коштів за вкладами.

Аналіз наведеної правової норми
дає підстави для висновку, що
збільшення розміру відшкодування
вкладів визначено як право Фонду, а не
як його обов'язок, а випадки, за яких
використання такого права є
обов'язковим, не визначено.

Згідно зазначених вище рішень
адміністративної ради Фонду, останньою
21 серпня 2012 року прийнято рішення №27,
яким, зокрема, поширено збільшення
розміру відшкодування на вкладників
банків, що перебували у стадії
ліквідації. Проте, така практика не
зобов'язує Фонд її застосовувати до
всіх без винятку вкладників після
прийняття чергового рішення про
збільшення розміру відшкодування.

Щодо відсутності доказів
врахування такого показника, як
тенденція розвитку ринку ресурсів,
залучених від вкладників банками -
учасниками (тимчасовими учасниками
Фонду), при прийнятті оскаржуваного
рішення, то врахування чи неврахування
вказаного показника не впливає на
законність оскаржуваного рішення,
оскільки, в будь-якому випадку,
прийняття рішення про збільшення
розміру відшкодування є дискреційним
повноваженням Фонду і є його правом, а
не обов'язком.

Крім того, Законом України від
20.09.2001р. № 2740-III не закріплено
відсутність повноважень
адміністративної ради Фонду приймати
рішення щодо збільшення розміру
відшкодування коштів за вкладом за
рахунок коштів Фонду після закінчення
строку позовної давності.

За таких обставин, суд приходить
до висновку про наявність у
адміністративної ради Фонду
повноважень для прийняття рішення про
відшкодування коштів за вкладами щодо
конкретного вкладника саме в період, в
який вкладники мають право на їх
отримання, а обов'язок Фонду
припиняється з моменту відшкодування
коштів в межах максимально
встановленого розміру.

При цьому, з наведених вище
правових норм не випливає обов'язок
Фонду повідомляти особисто кредиторів
про можливість звернення до Фонду за
отриманням відшкодування.

Таким чином, рішення
адміністративної ради Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
від 21 серпня 2012 року № 27 прийнято в
межах повноважень Фонду та у спосіб,
визначений законом з метою посилення
захисту вкладників банків, до яких
відносилась і позивач.

Крім того, зазначеним рішенням
адміністративної ради Фонду поширено
його дію на банки, які перебували в
стадії ліквідації на день прийняття
цього рішення, перелік банків наведено
в додатку до цього рішення та
встановлено строк до 31 грудня 2012 року,
до якого вкладники банку мають право
звертатись за отриманням відшкодувань
коштів за вкладами.

Отже, фактично зазначеним
рішенням продовжено строки для
звернення за отриманням відшкодувань
коштів за вкладами, зокрема, АБ «Банк
регіонального розвитку», оскільки
законодавчо встановлений строк мав
сплинути 07 грудня 2012 року.

Разом з тим, позивачем не надано
доказів на підтвердження її звернення
до Фонду у встановлений строк та не
надано суду доказів поважності причини
такого пропуску, а відтак суд приходить
до висновку, що дії Фонду щодо відмови у
виплаті відшкодування вкладника з
підстав пропуску строку є
правомірними.

Такі висновки суду узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеної у постанові від
12.10.2011р. у справі №6-28111 св10.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А. Качур