Справа № 2а-1241/2010
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року Справа № 11223/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Яворського І.О., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 23 грудня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова про
зарахування періоду роботи до стажу
для обчислення пенсії та здійснення
перерахунку призначеної пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 року позивач - ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова, в якому
просить зобов'язати відповідача
зарахувати йому період роботи з 5
червня 2002 року по 25 грудня 2009 року до
стажу роботи для обчислення пенсії;
здійснити перерахунок пенсії з
урахуванням періоду роботи з 5 червня
2002 року по 25 грудня 2009 року.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 23 грудня 2010 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що у відповідь на
скерований відповідачем запит
уповноважений орган РФ надав
інформацію, згідно якої ЗАТ «АБО», на
якому працював відповідач, з 01.01.2001 року
відрахувань до Пенсійного фонду не
проводить та на даний час
фінансово-господарської діяльності не
веде. За даними управління Пенсійного
фонду РФ у м. Сургут (лист від 07.04.2010 року
№2177), не являється можливим провести
зустрічну перевірку достовірності
довідки про заробітну плату та факту
роботи позивача у зазначеному
підприємстві, так як підприємствво
фінансово-господарської діяльності не
веде, за юридичною адресою його не
знайдено, документи про особовий склад
до уповноваженого архіву м.Сургут не
надходили.

Судом першої інстанції не взято до
уваги надану позивачем довідку №49 від
28.12.2007 року про підтвердженням періодів
роботи з 05.06.2002 року по 28.12.2007 року на
посаді електрозварника ручної дугової
зварки та довідку від 25.09.2009 року (без
номера), на посаді електрогазозварника,
видані ЗАТ «АБО», оскільки зазначені
довідки не містять підстави видачі з
посиланням на накази про прийняття та
звільнення з роботи, трудові договори
тощо. Крім того, суд першої інстанції
вказує на те, що зазначене підприємство
видало довідку про заробітну плату та
інші документи для призначення пенсії
позивачу на території України після
припинення фінансово-господарської
діяльності, тому при даних обставинах
наявні в матеріалах пенсійної справи
документи не можуть бути підставою для
призначення пенсії.

Разом з тим, суд першої інстанції
посилається на те, що Угодою про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав в
галузі пенсійного забезпечення, що
набрала чинності з 13.03.1992 року та
Порядком подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій, відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», не передбачено
проведення перерахунків з урахуванням
стажу роботи, набутого після
призначення пенсії на території інших
держав.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, винесеною із
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням норм
матеріального та процессуального
права, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 23 грудня 2010
року та прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що суд першої
інстанції проігнорував та відхилив
наведені ним докази, а саме довідку № 49
від 28.12 2007 року про підтвердження
періодів його роботи з 05.06.2002 року по
28.12.2007 року на посаді електрозварника
ручної дугової зварки, довідку від 25.09.
2009 р., на посаді електрозварника,
довідку про заробітну плату для
нарахування пенсії № 74, довідку про те,
що до фонду оплати праці було
нараховано та виплачено в ФБ РФ 20% із
заробітної плати ОСОБА_1.

Апелянт вважає, що такими діями суд
першої інстанції порушив його право на
соціальний захист, передбачений ст.46
Конституції України та ст.9
Міджнародного пакту про економічні
соціальні та культурні права,
ратифікований Указом Президії
Верховної Ради Української РСР N 2148-VІІІ
від 19.10.73 року.

Вказує на те, що довідка № 195 від 30
жовтня 2008 року, видана ЗАТ «АБО»
підтверджує обставину, шо у фонд оплати
праці за 2002-2007 рр. було нараховано та
оплачено до ФБ РФ 20% від його
заробітної плати. Довідка № 49
підтверджує те, шо позивач дійсно
працював в ЗАТ «АБО» в період з 05.06.2002
року по 28.12.2007 року на посаді
електрозварника простої ручної
дугової зварки, та довідка від 25.12.2009
року, яка посвідчує те, шо з 29.12.2007 року
по 25.12.2009 року він працював на посаді
електрогазозварника шостого розряду
вахтовим методом роботи.

Суд апеляційної інстанції, у
відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції лише частково
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова як одержувач пенсії за
віком (за списком №2) відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з 18.12.2007 року.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до
управлінняПенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова із заявою
щодо зарахування йому періоду його
роботи в ЗАТ ВБФ «АБО» з 5 червня 2002 року
по 25 грудня 2009 року до загального
(страхового) стажу роботи для
обчислення пенсії та проведення
відповідного перерахунку пенсії від
стажу та заробітку.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова відмовлено
ОСОБА_1 в задоволенні його вимог з
посиланням на те, що перевіряючи стаж
роботи позивача в ЗАТ ВБФ «АБО», було
встановлено, що зазначене підприємство
з 01.07.2010 року відомостей до головного
управління Пенсійного фонду РФ в м.
Сургут не подає, страхових внесків не
сплачує та фінансово-господарської
діяльності не здійснює. Згідно
інформації, наданої ПФ РФ в м. Сургут
(лист від 07.04.2010 року №2177), не являється
можливим провести зустрічну перевірку
достовірності видачі довідки про
заробітну плату ОСОБА_1, так як за
юридичною адресою підприємство не
знайдено, а документи по особовому
складу до архівного відділу
адміністрації м. Сургут не надходили.
За результатами переписки УПФУ в
Галицькому районі м. Львова з
уповноваженими органами РФ
підтвердити існування ЗАТ ВБФ «АБО»
протягом зазначеного періоду не
вдалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» у разі якщо
застрахована особа після призначення
пенсії продовжувала працювати,
проводиться перерахунок пенсії з
урахуванням не менше ніж 24 місяців
страхового стажу після призначення
(попереднього перерахунку) пенсії
незалежно від перерв у роботі.
Обчислення страхового стажу, який дає
право на перерахунок пенсії відповідно
до цієї частини, здійснюється не раніше
дня, наступного за днем, по який
обчислено страховий стаж при
призначенні (попередньому перерахунку)
пенсії.

Також, відповідно ч. 4 ст. 45 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
перерахунок призначеної пенсії
провадиться у разі виникнення права на
підвищення пенсії - з першого числа
місяця, в якому пенсіонер звернувся за
перерахунком пенсії, якщо відповідну
заяву з усіма необхідними документами
подано ним до 15 числа включно, і з
першого числа наступного місяця, якщо
заяву з усіма необхідними документами
подано ним після 15 числа.

В силу ст. 4 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» законодавство про
пенсійне забезпечення базується на
Конституції України, складається з
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
закону про недержавне пенсійне
забезпечення, законів, якими
встановлюються умови пенсійного
забезпечення, відмінні від
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та
недержавного пенсійного забезпечення,
міжнародних договорів з пенсійного
забезпечення, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України
(далі - закони про пенсійне
забезпечення), а також інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до законів про пенсійне
забезпечення, що регулюють відносини у
сфері пенсійного забезпечення в
Україні.

Відповідно до статті 10 Закону України
«Про зайнятість населення» від 01.03.1991
року інтереси українських громадян, що
тимчасово працюють за кордоном,
захищаються міждержавними і
міжурядовими угодами, що підписуються
Україною з іншими державами.

В рамках Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав в
галузі пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється по
законодавству держави, на території
якої вони постійно проживають. Усі
витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення несе держава,
яка здійснює таке забезпечення.

Отже, при призначенні в Україні пенсій
громадянам України на території
держав-учасниць зазначеної Угоди
внески до Пенсійного фонду України за
період роботи на території цих держав
не сплачуються.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1
працював в ЗАТ ВБФ «АБО» з 05.06.2002 року
(наказ №37-к від 05.06.2002 року) по 28.12.2007
року (наказ 46-у від 28.12.2007 року) та з
29.12.2007 року (наказ 31-к від 29.12.2007 року) по
25.12.2009 року (наказ 30/у-09 від 25.12.2009 року).
Вказане підтверджується записами в
трудовій книжці ОСОБА_1 та іншими
матеріалами справи.

Згідно ст.62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсій за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів в ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12.08.1993 року № 637,
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку підтвердження
наявності трудового стажу для
призначення пенсії за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року,
визначено, що у відсутності у трудовій
книжці відомостей, що визначають право
на пенсії на пільгових умовах,
установлені для окремих категорій
працівників, для підтвердження
спеціального трудового стажу
приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ , організацій та
їх правонаступників.

З наведеного вбачається, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи
є трудова книжка. Позивач надав
відповідачу трудову книжку.

Разом з тим, згідно довідки № 195 від 30
жовтня 2008 року, виданої ЗАТ ВБФ «АБО» у
фонд оплати праці за 2002-2007 рр., було
нараховано та оплачено до ФБ РФ 20% від
заробітної плати ОСОБА_1

Довідка № 49 від 28.12.2007 року підтверджує
те, шо позивач дійсно працював в ЗАТ ВБФ
«АБО» в період з 05.06.2002 року по 28.12.2007
року на посаді електрозварника простої
ручної дугової зварки, та довідка від
25.12.2009 року, яка посвідчує те, шо з 29.12.2007
року по 25.12.2009 року він працював на
посаді електрогазозварника шостого
розряду вахтовим методом роботи.

Із наявної в матеріалах справи довідки
ЗАТ ВБФ «АБО» №74 від 28.12.2007 року видно,
що ОСОБА_1 протягом червня 2002 року по
грудень 2007 року отримував заробітну
плату у вказаній фірмі та на всі
виплати були нараховані страхові
внески до Пенсійного фонду України.

З вищезазначеного можливо зробити
висновок про те, що діюче в Україні
пенсійне законодавство передбачає, що
у разі, якщо пенсія призначена на
території України, а особа працювала на
території Росії після 13 березня 1992
року, то цей стаж має враховуватися на
території України як власний страховий
(трудовий) стаж, хоча пенсійні внески
сплачувалися в Росії, але вони не
передаються в разі переїзду працівника
в іншу державу. Тобто існує гарантія
врахування страхового (трудового)
стажу кожної із сторін при призначенні
пенсії на її території без
перерахування страхових внесків.

Крім того, відповідно до ст. 11 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав в
галузі пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року документи, що необхідні
для пенсійного забезпечення, видані в
установленому порядку на території
держав-учасниць, приймаються на
території держав-учасниць
Співдружності без легалізації.

Враховуючи вище викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
управлінням Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова
безпідставно відмовлено ОСОБА_1 в
зарахуванні періоду його роботи в ЗАТ
ВБФ «АБО» з 5 червня 2002 року по 25 грудня
2009 року до загального (страхового)
стажу роботи для обчислення пенсії.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, ст.198,
п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 23 грудня 2010 року у справі
№2а-1241/10 скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова про
зарахування періоду роботи до стажу
для обчислення пенсії та здійснення
перерахунку призначеної пенсії
задовольнити.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі м.
Львова зарахувати ОСОБА_1 період його
роботи в ЗАТ ВБФ «АБО» з 5 червня 2002 року
по 25 грудня 2009 року до загального
(страхового) стажу роботи для
обчислення пенсії.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі м.
Львова здійснити перерахунок
призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно
до вимог ч. 4 ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням трудового
стажу за час роботи в ЗАТ ВБФ «АБО» з 8
квітня 2010 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі м.
Львова в подальшому виплачувати ОСОБА_1
пенсію в розмірі згідно зробленого
перерахунку.

Постанова набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
І.О. Яворський

Р.П. Сеник