Справа № 262/2877/14-а
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Лебеденко С.В.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року
справа №262/2877/14-а

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Геращенка І.В.

суддів: Арабей Т.
Г., Василенко Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Пролетарської районної у м. Донецьку на
постанову Пролетарського районного
суду м. Донецька від 29 травня 2014 року у
справі № 262/2877/14-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської
районної у м. Донецьку про стягнення
недоотриманої допомоги на
оздоровлення за 2014 рік,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач (з урахуванням уточнених
позовних вимог) звернувся до
Пролетарського районного суду м.
Донецька з позовною заявою до
Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської
районної в м. Донецьку ради про
стягнення з відповідача недоотриманої
допомоги на оздоровлення за 2014 рік в
розмірі 4782,00 грн. з перерахуванням на
час виплат.

Постановою Пролетарського районного
суду м. Донецька від 29 травня 2014 року
у справі № 262/2877/14-а (суддя Лебеденко
С.В.) позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку
ради на користь ОСОБА_2 суму щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
згідно Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2014 рік у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
на момент виплати з урахуванням
фактично здійснених виплат в розмірі
4782,00 грн.

Відповідачем подана апеляційна скарга,
в якій він просить скасувати постанову
суду та прийняти нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовної заяви в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
невірним застосуванням норм
матеріального права.

Наголошує на тому, що статтею 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачені компенсаційні виплати в
розмірах, встановлених від мінімальної
заробітної плати. Однак ст. 62 цього ж
Закону визначено, що порядок
застосування цього Закону
встановлюється Кабінетом Міністрів
України, рішення якого відповідно до п.
3 ст. 117 Конституції України є
обов'язковим для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади
України, місцевими органами виконавчої
влади.

Зазначає, що Законом України «Про
державний бюджет України» на 2011 - 2014
роки ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зупинено.

Сторони, які брали участь у справі, у
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, клопотання
про участь у розгляді справи не
заявлялось, у зв'язку з чим, колегія
суддів розглядає апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
встановила.

Позивач - учасник ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС першої
категорії, визнаний інвалідом ІІІ
групи, перебуває на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку
ради.

ОСОБА_2 звернувся до Управління праці
та соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку
ради із заявою про виплату йому
щорічної допомоги на оздоровлення, як
учаснику ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи першої
категорії за 2014 рік в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Листом від 08 квітня 2014 року відповідач
роз'яснив, що здійснювати виплату в
розмірах, визначених ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
Управління праці та соціального
захисту населення не має права,
оскільки є головним розпорядником
бюджетних коштів та в своїй праці
керується Бюджетним кодексом України.

Також зазначає, що згідно ст. 95
Конституції України визначено, що
виключно Законом країни «Про державний
бюджет України» визначаються які - не
будь витрати держави на загальні
потреби, розмір і цільове призначення
цих витрат.

26 квітня 2014 року відповідачем сплачено
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення, я учаснику ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
за 2014 ріку розмірі 90,00 грн. за
Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення»
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом,
в апеляційній скарзі вказується тільки
на порушення норм матеріального права.

Колегія суддів вважає такий висновок
неправомірним, а апеляційну скаргу
такою, що не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції
України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на
відшкодування завданої порушенням
цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист
потерпілого населення, визначені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону
одноразова компенсація сплачується
органами соціального захисту
населення за місцем проживання
громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 4 березня 2002 року № 256, якою
затверджений Порядок фінансування
видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, встановлено, що
головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належить питання праці та
соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним
розпорядником коштів місцевого
бюджету за рахунок субвенцій з
державного бюджету та нього покладений
обов'язок щодо реалізації механізму
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Постановою Кабінету Міністрів країни
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» установлено конкретні
розміри щорічної допомоги на
оздоровлення в твердій грошовій сумі і,
зокрема для інвалідів ІІІ групи,
починаючи з 2005 року в розмірі 90,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України,
Закону, інші правові акти або їх окремі
положення, визнані неконституційними,
втрачають силу з дня ухвалення
Конституційним судом рішення про їх
неконституційність.

Так, відповідно до положень статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується учасникам ліквідації
аварії на ЧАЕС 2 категорії в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.
Щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» всупереч
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», який встановлює розмір
щорічної допомоги як величину кратну
відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначену законом на
час здійснення виплати, установлені
конкретні розміри такої допомоги в
твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Пунктом 1 частини 1
статті 92 Конституції України
передбачено, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод.

За частиною 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Таким чином, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають
застосуванню положення положень
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яким встановлені розміри
мінімальної заробітної плати, а не
постанова КМУ № 562 від 12 липня 2005р. "Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 63 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Колегія суддів не приймає посилання
відповідача і вважає безпідставним
виплату допомоги позивачу відповідно
до Постанови КМУ від 12.07.2005 року № 562,
оскільки обмежень стосовно
зазначеного у спеціальному Законі
розміру компенсації за 2014 рік
Верховною радою України, КМУ не
встановлювалося.

Обов'язок держави перед громадянами за
шкоду, завдану внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначений
статтею 13 Закону України «Про статус і
соціальний захист, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року №796. Зазначена
стаття передбачає, що Держава бере на
себе відповідальність за завдану шкоду
громадянам та зобов'язується
відшкодувати її за у тому числі (пункт 3)
матеріальні втрати, що їх зазнали
громадяни та їх сім'ї у зв'язку з
Чорнобильською катастрофою,
відповідно до цього Закону та інших
актів законодавства України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25 січня 2012 року № 03-рп/2012
підтверджено право Кабінету Міністрів
України, як державного органу, що має
забезпечувати реалізацію встановлених
законами України соціальних прав
громадян, на визначення механізму
реалізації законів України, в тому
числі встановлення порядку та розмір
соціальних виплат, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету.

з

Вказаним Рішенням Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року № 03-І
рп/2012 визначено, що в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 95, частини другої
статті 124, частини першої статті 129
Конституції України, пункту 5 частини
першої статті 4 Бюджетного кодексу
України та пункту 2 частини першої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України в системному
зв'язку з положеннями статті І 6,
частини другої статті 19, частини першої
статті 117 Конституції України треба
розуміти так, що суди під час вирішення
справ про соціальний захист громадян
керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції, на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

В рішеннях Конституційного Суду
України №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та
№03-рп/2012 від 25 січня 2012 року не
міститься висновку щодо
неконституційності положень Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-Х11 від
28.02.1991 року.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що розмір допомоги на
оздоровлення за 2012 рік повинен бути
визначений статтею 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.2005
року № 796 - XII, а не Постановою КМУ від
12.07.2005 року № 562.

Крім того, колегія суддів враховує, що
позивачу була сплачена щорічна
допомога на оздоровлення до вступу в
дію Закону України «Про внесення змін
до Закону України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» № 1622 - VII від
31.07.2014 року

На підставі викладеного, відповідач,
відмовляючи нарахувати та виплатити
позивачу допомогу на оздоровлення за
2014 рік відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
діяв неправомірно та з порушенням
вимог законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 2, ст.160,
ст. 167, ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ч. 1
ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Пролетарської районної у м. Донецьку на
постанову Пролетарського районного
суду м. Донецька від 29 травня 2014 року у
справі № 262/2877/14-а - залишити без
задоволення.

Постанову Пролетарського районного
суду м. Донецька від 29 травня 2014 року у
справі № 262/2877/14-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської
районної у м. Донецьку про стягнення
недоотриманої допомоги на
оздоровлення за 2014 рік - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили

Головуючий суддя
І.В.Геращенко

Судді
Т.Г. Арабей

Л.А. Василенко