Справа № 2а/0570/4658/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року
м. Київ К/9991/47813/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Маринчак Н.Є., Сірош М.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1)

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04.07.2012

у справі № 2а/0570/4658/2012

за позовом СПД ОСОБА_1

до державної податкової інспекції у м.
Краматорськ Донецької області
Державної податкової служби (далі - ДПІ)

про скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 року СПД ОСОБА_1 звернулася
до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просила скасувати рішення ДПІ
про відмову у видачі свідоцтва
платника єдиного податку, а також
зобов'язати ДПІ видати їй відповідне
свідоцтво.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 10.05.2012
позовні вимоги задоволено частково;
скасовано рішення податкового органу
про відмову у видачі СПД ОСОБА_1
свідоцтва платника єдиного податку,
оформлене листом від 10.01.2012 № 890/10/17-414; в
решті позову відмовлено.

У прийнятті цієї постанови суд першої
інстанції виходив, зокрема, з того, що
обмеження щодо застосування спрощеної
системи оподаткування, встановлені
підпунктом 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5
статті 291 Податкового кодексу України,
не поширюються на такий вид діяльності,
як роздрібна торгівля годинниками та
ювелірними виробами.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04.07.2012
назване рішення суду першої інстанції
скасовано; у позові відмовлено з тих
мотивів, що провадження діяльності з
роздрібної торгівлі ювелірними
виробами не підпадає під спрощений
режим оподаткування, обліку та
звітності.

Посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом
положень чинного законодавства, що
регулює спірні правовідносини, СПД
ОСОБА_1 звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову
апеляційного суду та залишити в силі
постанову Донецького окружного
адміністративного суду зі спору.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що 30.12.2011
СПД ОСОБА_1 звернулася до ДПІ із заявою
про застосування спрощеної системи
оподаткування у 2012 році.

Листом від 10.01.2012 № 890/10/17-414 ДПІ
відмовила позивачеві у видачі
свідоцтва платника єдиного податку з
тих мотивів, що провадження СПД ОСОБА_1
діяльності за кодом КВЕД 52.48.2 -
«здійснення діяльності з роздрібної
торгівлі годинниками та ювелірними
виробами» - виключає можливість
перебування на спрощеній системі
оподаткування в силу прямої
законодавчої заборони.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення даного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що податковий
орган безпідставно поширив обмеження
щодо застосування спрощеної системи
оподаткування, встановлені Податковим
кодексом України (зокрема, підпунктом 4
підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291), на
спірні правовідносини.

Втім апеляційний суд цілком об'єктивно
не погодився з такою правовою оцінкою
обставин даної справи.

Так, відповідно до підпункту 4
підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291
Податкового кодексу України (у
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин) не можуть бути
платниками єдиного податку суб'єкти
господарювання (юридичні особи та
фізичні особи - підприємці), які
здійснюють видобуток, виробництво,
реалізацію дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, у тому числі
органогенного утворення.

Податковий кодекс України не містить
нормативного визначення поняття
"дорогоцінні метали і дорогоцінне
каміння" та діяльності з їх реалізації,
а відтак з огляду на вимоги статті 5
Податкового кодексу України для
встановлення змісту зазначених понять
застосуванню підлягають норми інших
нормативно-правових актів. Спеціальним
законом, який здійснює державне
регулювання видобутку, виробництва,
використання, зберігання дорогоцінних
металів і дорогоцінного каміння та
контролю за операціями з ними, є Закон
України «Про державне регулювання
видобутку, виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними».

У статті 1 цього Закону поняття
ювелірних виробів розкрито через
визначення дорогоцінних металів, якими
є золото, срібло, платина і метали
платинової групи (паладій, іридій,
родій, осмій, рутеній) у будь-якому
вигляді та стані (сировина, сплави,
напівфабрикати, промислові продукти,
хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт
тощо), а також визначення дорогоцінного
каміння як природних та штучних
(синтетичних) мінералів в сировині,
необробленому та обробленому вигляді
(виробах).

Пунктом 2 статті 4 Закону України «Про
державне регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними» передбачено, що всі суб'єкти
підприємницької діяльності незалежно
від форм власності, що займаються
операціями з дорогоцінними металами,
дорогоцінним камінням, дорогоцінним
камінням органогенного утворення та
напівдорогоцінним камінням,
ювелірними виробами з них, проводять їх
облік за встановленими формами і
подають статистичну звітність.
Оперативний облік видобутку,
переробки, переміщення дорогоцінних
металів, дорогоцінного каміння,
дорогоцінного каміння органогенного
утворення та напівдорогоцінного
каміння, ювелірних виробів з них
ведеться суб'єктами підприємницької
діяльності окремо по кожному виду
операцій з урахуванням особливостей
технології, виду утворених відходів та
виробничих втрат. Особливості обліку
дорогоцінних металів, дорогоцінного
каміння, дорогоцінного каміння
органогенного утворення та
напівдорогоцінного каміння
визначаються Міністерством фінансів
України.

Статтею 14 Закону врегульовано порядок
провадження діяльності з торгівлі
дорогоцінними металами і дорогоцінним
камінням та виробами з них. Відповідно
до частини другої цієї статті правила
торгівлі дорогоцінними металами (крім
банківських металів) і дорогоцінним
камінням, дорогоцінним камінням
органогенного утворення та
напівдорогоцінним камінням у сирому та
обробленому вигляді та виробами з них,
що належать суб'єктам підприємницької
діяльності на праві власності,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Поняття "вироби із дорогоцінного
металу" міститься в Інструкції про
здійснення державного
експертно-пробірного контролю за
якістю дорогоцінних металів, вставок
дорогоцінного каміння, виробів з них та
матеріалів, що містять дорогоцінні
метали та вставки дорогоцінного
каміння, затвердженій наказом
Міністерства фінансів України від
20.10.1999 № 244, згідно з якою виріб з
дорогоцінного металу - це будь-який
ювелірний (побутовий) виріб,
виготовлений із сплавів дорогоцінних
металів - золота, срібла, платини,
паладію, який використовується як
прикраси або предмети побуту (пункт 1.5).

Системне тлумачення наведених
законодавчих положень у взаємозв'язку
з положеннями підпункту 4 підпункту
291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового
кодексу України свідчить про те, що
фізичні особи - підприємці, які
здійснюють торгівлю ювелірними
виробами, тобто виробами із
дорогоцінного металу та дорогоцінного
каміння, не можуть бути суб'єктами
спрощеної системи оподаткування.

У зв'язку з цим суд апеляційної
інстанції цілком обґрунтовано
зазначив про правильність відмови
податкового органу у видачі позивачеві
свідоцтва платника єдиного податку та,
відповідно, про відсутність правових
підстав для задоволення даного позову.

Порушення норм матеріального чи
процесуального права, які є підставою
для скасування оскаржуваної постанови
Донецького апеляційного
адміністративного суду, судом
касаційної інстанції не встановлені.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 відхилити.

2. Постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 04.07.2012 у справі № 2а/0570/4658/2012

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:Н.Є. Маринчак М.В. Сірош