Справа № 2а-0770/3700/12
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 р.
Справа № 876/4747/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Костіва М.В.,

суддів
Шавеля Р.М., Савицької Н.В.

за участю секретаря судового засідання
Бєлкіної Н.І.

відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2013
року в справі за позовом Головного
управління Пенсійного фонду України в
Закарпатській області до ОСОБА_1 про
стягнення матеріальної шкоди, -

встановив:

20 грудня 2012 року Закарпатським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву Головного
управління Пенсійного фонду України в
Закарпатській області до ОСОБА_1 про
стягнення матеріальної шкоди в сумі 17342
грн. 79 коп.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що ОСОБА_1 повинна була знати
про те, що подаючи повідомлення на
право призначення доплати за
проживання в гірській місцевості,
порушила шестимісячний строк
постійного проживання, який необхідний
для надання такого спеціального
статусу.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2013
року позов задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь Головного
управління Пенсійного фонду України в
Закарпатській області матеріальну
шкоду в сумі 979,91 грн. В решті позову
відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
відповідно до Рішення Буківцівської
сільської ради Великоберезнянського
району Закарпатської області №148
громадянці ОСОБА_1 було надано статус
особи, яка проживає у гірському
населеному пункті з 09.08.2007 року, а, отже,
суд задовольнив позовні вимоги
Головного управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області лише в
межах шестимісячного строку, який
необхідно було проживати у гірському
населеному пункті для видачі
відповідного посвідчення.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, Головним управлінням
Пенсійного фонду України в
Закарпатській області подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою позов
задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує, що ОСОБА_1 внаслідок
подання документів із неправдивими
відомостями помилково було нараховано
суми доплати в розмірі 20 % до її пенсії.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, тому відповідно
до ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний
розгляд проведено за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні
заперечила проти доводів апеляційної
скарги та просила відмовити в її
задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача, перевіривши матеріали
справи та апеляційну скаргу в межах
наведених у ній доводів, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_1 було призначено
пенсію як військовослужбовцеві
силових структур.

Так, 21.02.2007 року Буківцівською
сільською радою Великоберезнянського
району Закарпатської області була
видана Довідка про те, що ОСОБА_1 дійсно
проживає в АДРЕСА_1, якому надано статус
гірського населено пункту відповідно
до Закону України «Про статус гірських
населених пунктів в Україні» від 15
лютого 1995 року № 56/95-ВР.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
статус гірських населених пунктів в
Україні» розмір державних пенсій,
стипендій, всіх передбачених чинним
законодавством видів державної
матеріальної допомоги громадянам, які
одержали статус особи, що працює,
проживає або навчається на території
населеного пункту, якому надано
статус гірського, збільшується на 20
відсотків.

На підставі Довідки від 21.02.2007 року про
те, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 та
довідки від 01.06.2007 року про те, що вона
прописана в АДРЕСА_1 було видано
Посвідчення громадянина, який проживає
на території гірського населеного
пункту серії А № 100758 від 09.02.2007 року.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про
статус гірських населених пунктів в
Україні» встановлено, що особа
вважається такою, що проживає на
території населеного пункту, якому
надано статус гірського, якщо вона
проживає в даній
адміністративно-територіальній
одиниці строком понад шість місяців на
рік.

Із матеріалів справи вбачається, що
Посвідчення серії А № 100758 від 09.02.2007
року було видано відповідачеві без
додержання шестимісячного терміну
проживання на території населеного
пункту, якому надано статус гірського,
оскільки відповідно до відмітки в
паспорті відповідач була
зареєстрована в АДРЕСА_1 - 09.02.2007 року, а,
отже, зазначене вище Посвідчення було
видано відразу після реєстрації
відповідача в даному населеному
пункті.

Головним управлінням Пенсійного фонду
України в Закарпатській області до
Прокуратури Великоберезнянського
району було скеровано інформацію про
те, що у 2012 році за матеріалами вивчення
пенсійних справ та аналізу інформації,
отриманої за базою персоніфікованого
обліку застрахованих осіб, було
встановлено, що ОСОБА_1 фактично працює
та проживає в м. Ужгород, а
зареєстрована в АДРЕСА_1 у зв'язку із
чим отримує надбавку до пенсії в
розмірі 20% за проживання на території
гірського населеного пункту.

Необхідно також зазначити, що 26 жовтня
2012 року в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_1 було відмовлено
на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України за
відсутністю у її діях складу злочину.

Рішенням чотирнадцятої сесії шостого
скликання Буківцівської сільської
ради Великоберезнянського району
Закарпатської області встановлено, що
посвідчення серії А № 100758 від 09.02.2007
року слід вважити дійсним з 09.08.2007 року.

Отже, із врахуванням наведеного вище,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що стягненню із ОСОБА_1
підлягає отримана з березня 2007 року по
серпень 2007 року включно надбавка до
пенсії за проживання на території
населеного пункту, якому надано статус
гірського в сумі 979,91 грн., відповідно до
Розрахунку отриманої гірської
надбавки.

Необхідно зазначити також те, що
стосовно визнання протиправними дій,
рішення суду першої інстанції не
оскаржується, тому суд апеляційної
інстанції не має права робити правові
висновки щодо цієї частини судового
рішення. Крім того, рішення суду першої
інстанції в частині, що не оскаржена
особою, яка подала апеляційну скаргу,
не може бути скасовано або змінено
апеляційним судом.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для часткового
задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Відтак, оскаржувана постанова
відповідає закону та матеріалам
справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Закарпатській області залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2013
року в справі № 2а-0770/3700/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно після проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20-ти днів після набрання нею
законної сили, а уразі складення такої
в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Шавель Р.М.

Савицька Н.В.

Повний текст ухвали складений 25.07.2014
року.