Справа № 466/5554/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 р.
Справа № 876/15612/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Макарика В.Я., Шинкар Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Шевченківського
районного суду м. Львова від 27.11.2013 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Державної служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області про
стягнення одноразової грошової
допомоги,-

встановив:

19.07.2013 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовною заявою про стягнення
з відповідача - управління Державної
служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
(надалі - УДСО при ГУМВСУ у Львівській
області) одноразової грошової допомоги
в розмірі 12976,19 грн.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що
відпрацювавши 19 років в органах
внутрішніх справ в підрозділах УДСО
при ГУМВСУ у Львівській області на
посадах рядового та молодшого
начальницького складу з 04.07.1994 р. по
12.06.2012 р., 29.05.2012 р. він склав рапорт про
звільнення за власним бажанням, на
підставі якого УДСО при ГУМВСУ у
Львівській області видало наказ про
звільнення № 155 о/с від 12.06.2012 р.

Як зазначає ОСОБА_1, згідно Постанови
Кабінету Міністрів України «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей», він має
право на одноразову грошову допомогу в
розмірі 25% місячного грошового
забезпечення за повний календарний рік
служби.

Так, нараховане грошове забезпечення
за травень 2012 року, а саме за останній
повний відпрацьований місяць позивача
в УДСО при ГУМВСУ у Львівській
області, становить 2731,83 грн., 25% від
вказаної суми складає 682,95 грн., що в
сумі за 19 повних календарних років,
відпрацьованих в органах внутрішніх
справ, становить 12 976,19 грн.

Однак, станом на день звернення до суду
відповідач вказаної допомоги позивачу
не виплатив, мотивуючи вказану
невиплату відсутністю у позивача права
на одноразову грошову допомогу. У
зв`язку із наведеним позивач звернувся
до суду за захистом своїх прав та
інтересів.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 27.11.2013 р. в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ у Львівській області
про стягнення суми одноразової
допомоги при звільненні відмовлено за
безпідставністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
норми ч.2 ст. 9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», якою передбачено, що особам
рядового, сержантського, старшинського
та офіцерського складу та деяким
іншим особам, які мають право на пенсію
за цим Законом, при звільненні зі
служби за власним бажанням, через
сімейні обставини або інші поважні
причини, перелік яких визначається
Кабінетом Міністрів України, які мають
вислугу 10 років і більше виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
25 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Згідно ст.1 цього Закону, є наступні
передбачені ним види пенсійного
забезпечення - пенсія за вислугу років
(Розділ 2 Закону), пенсія по
інвалідності (Розділ 3 Закону), пенсія в
разі втрати годувальника (Розділ 4
Закону).

Проте жодного виду пенсійного
забезпечення у вигляді пенсії (за
вислугу років, по інвалідності чи
пенсії в разі втрати годувальника) у
випадку звільнення позивача цим
Законом не передбачено.

Крім цього, частина 2 ст.9 зазначеного
Закону передбачає виплату одноразової
грошової допомоги виключно такій
звільненій особі, яка має право на
пенсію за цим Закону, а оскільки права
на пенсію позивач згідно згаданого
Закону не має, виплата йому одноразової
грошової допомоги при звільненні
Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» не передбачена.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивач - ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою позов
задоволити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач зазначає, що суд першої
інстанції мотивував оскаржувану
постанову тим, що Постанова Кабінету
Міністрів України №393 від 17.07.1992 р.
прийнята відповідно до відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ" (вбачається з
вступної частини Постанови КМУ), а тому
є нормативно-правовим актом, який
регламентує порядок реалізації
вказаного Закону. Однак суд не взяв до
уваги, що вищевказаний Закон
регламентує виплати різним категоріям
осіб, зокрема тим, які мають право на
пенсію, так і тим, яку на мають права на
пенсію (ст. 9-1 Закону).

Крім цього, абзац 4 п. 10 Постанови
Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 р. N 393 «Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей» не пов`язує виплату даної
допомоги з виходом на пенсію, а тому, на
переконання позивача, відповідач
неправомірно ухиляється від виплати
грошової допомоги, на яку позивач має
законне право.

Аналогічної позиції дотримується
Міністерство соціальної політики
України, яке на запит Міністерства
внутрішніх справ України Листом
№1178/13/84-2 від 21.11.2012 р. повідомило, що
наявність в особи права на пенсію не
впливає на отримання одноразової
грошової допомоги при звільненні зі
служби, оскільки в даному випадку
критерієм наявності чи відсутності
права на виплату є наявність у осіб
вислуги 10 років.

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу апелянта слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову -
без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1
перебував на службі в органах
внутрішніх справ в підрозділах
Управління Державної служби охорони
при ГУМВС України у Львівській області
на посадах рядового та молодшого
начальницького складу з 04.07.1994 р. по
12.06.2012 р. (а.с. 3-4,7-9)

Позивач звільнений з органів
внутрішніх справ за п.63 «ж» Положення
«Про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ», затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№ 114 від 29.07.1991 р. (за власним бажанням)
наказом УДСО при ГУМВС України у
Львівській області № 155 о/с від 12.06.2012 р.
Вислуга у календарному обчисленні на
день звільнення складає 19 років 08
місяців 29 днів (а.с.9).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст. 9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» передбачено, що особам рядового,
сержантського, старшинського та
офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, при звільненні зі служби за
власним бажанням, через сімейні
обставини або інші поважні причини,
перелік яких визначається Кабінетом
Міністрів України, які мають вислугу 10
років і більше виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
25 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Згідно п. «б» ст.1-2 зазначеного Закону,
право на пенсійне забезпечення (право
на пенсію) на умовах цього Закону мають
особи начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ України,
особи начальницького складу
податкової міліції, особи
начальницького і рядового складу
Державної кримінально-виконавчої
служби України, особи начальницького
і рядового складу органів і
підрозділів цивільного захисту.

Стаття 1 цього ж Закону передбачає
наступні види пенсійного забезпечення
- пенсія за вислугу років, пенсія по
інвалідності та пенсія в разі втрати
годувальника, проте жодного виду
пенсійного забезпечення у вигляді
пенсії (за вислугу років, по
інвалідності чи пенсії в разі втрати
годувальника) у випадку звільнення
позивача цим Законом не передбачено.

Так, ч.2 ст.9 Закону передбачає виплату
одноразової грошової допомоги
виключно такій звільненій особі, яка
має право на пенсію за цим Законом.

Оскільки права на пенсію позивач
згідно згаданого Закону не має, виплата
йому одноразової грошової допомоги при
звільненні Законом України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» не передбачена.

Стосовно посилань позивача на
Постанову Кабінету Міністрів України
від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей», зокрема
на п. 10 Постанови як на підставу для
задоволення позовних вимог, то такі
посилання є безпідставними, оскільки
вказана Постанова передбачає порядок
виплати пенсій та одноразової грошової
допомоги особам, що мають на неї право
згідно Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», а оскільки права на пенсію та
одноразову грошову допомогу Позивач
згідно вказаного Закону не має, тому
дія зазначеної Постанови на нього не
розповсюджується.

Слід зазначити, що Кабінет Міністрів
України своєю Постановою «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей»
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» встановив порядок призначення
пенсій та одноразової грошової
допомоги при звільненні звільненим з
органів внутрішніх справ особам.

Зокрема, як вбачається з вступної
частини вказаної Постанови КМУ, вона
регламентує порядок призначення та
виплати пенсій та одноразової грошової
допомоги при звільненні виключно
особам, що мають право на пенсію згідно
зазначеного Закону України, тобто є
підзаконним нормативно-правовим актом,
що регламентує порядок (механізм)
реалізації вказаного Закону, прийнята
у відповідності до нього та на його
виконання.

Відповідно, для вирішення питання про
обгрунтованість позовних вимог слід
керуватися не зазначеною Постановою,
що регламентує порядок реалізації
Закону, а безпосередньо Законом, як
вищим за юридичною силою
нормативно-правовим актом та таким, що
встановлює право осіб на виплату
одноразової грошової допомоги при
звільненні з органів внутрішніх справ.

Разом із цим, судом не можуть братись до
уваги посилання позивача на Лист
Міністерства соціальної політики
України №1178/13/84-2 від 21.11.2012 р., яке на
запит Міністерства внутрішніх справ
України повідомило, що наявність в
особи права на пенсію не впливає на
отримання одноразової грошової
допомоги при звільненні зі служби,
оскільки в даному випадку критерієм
наявності чи відсутності права на
виплату є наявність у осіб вислуги 10
років, оскільки у самомі Листі
міститься повідомлення Мінсоцполітики
про те, що листи міністерств, інших
центральних органів виконавчої влади
не є нормативно-правовими актами, вони
мають лише роз`яснювальний,
інформаційний характер і не
встановлюють правових норм.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
позивача, викладені у апеляційній
скарзі, спростовані наявними
матеріалами справи та зазначеними
правовими нормами, а відповідач
правомірно відмовив позивачу у
стягненні одноразової грошової
допомоги в розмірі 12976,19 грн.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Львова від 27.11.2013 р. по справі № 466/5554/13-а
- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
В.Я. Макарик

Т.І. Шинкар