Справа № 818/791/14
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 р.Справа № 818/791/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
22.05.2014р. по справі № 818/791/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області, в якому просив суд скасувати
податкові повідомлення-рішення від
30.08.2013 року № /4975 про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 75376,00 грн.
та від 30.08.2013 року № /4976 про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 108434,48 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014 року
у задоволенні зазначеного
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що з 15.07.2013 року по 19.07.2013 року
ДПІ у м. Сумах проведено документальну
позапланову перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з
01.01.2010 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 25.07.2013 року № 6/17.1-17//1
(а.с.9-20).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п.п. 177.5, п.
177.11 ст. 177 Податкового кодексу України,
що виявилось у неподанні декларації
про майновий стан і доходи за 2011 рік;
ст. 1, 5 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998 року № 727/98,
що виявилось у перевищенні дозволеного
для платника єдиного податку обсягу
виручки в 3 кварталі 2010 року; ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян"
від 26.12.1992 року № 13-92, п. 7.1 ст. 7, п.п. 9.12.2 п.
9.12 ст. 9 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб", п. 5.1 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.
177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачу донараховано до сплати
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 89660,40 грн., в тому числі 15244,08 грн.
за 2010 рік та 74416,32 грн. за 2011 рік; п.п. 2.1
ст. 2, п.п. 2.3.1 п.п. 2.3 ст. 2, п. 9.4 ст. 9 Закону
України "Про податок на додану
вартість", п. 183, п.п. "ж" п. 186.3 ст. 186, п. 187.1
ст. 187. п. 194.1 ст. 194, п.п. 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачу донараховано
до сплати 60408,00 грн. податку на додану
вартість.

На підставі вказаного акту перевірки,
ДПІ у м. Сумах прийнято податкові
повідомлення-рішення від 30.08.2013 року №
/4975 про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 75376,00 грн. (а.с.7) та
від 30.08.2013 року № /4976 про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 108434,48 грн. (а.с.8).

Не погодившись із прийнятими
рішеннями, ФОП ОСОБА_1 оскаржив їх в
адміністративному порядку.

Рішеннями Головного управління
Міндоходів у Сумській області від
02.12.2013 року № 10514/Л/18-28-10-01-105-110/119ск та
Міністерства доходів і зборів України
від 15.01.2014 року № 172/Л/99-99-10-01-03-14
відповідно первинна та повторна скарги
залишені без задоволення, а податкові
повідомлення-рішення без змін (а.с.24-27,
28-30).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд виходить із правомірності
підстав прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень та порушення
позивачем порядку перебування на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності в зв'язку із
перевищенням дозволеного для платника
єдиного податку обсягу виручки .

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність"
транспортно-експедиторська діяльність
- підприємницька діяльність із надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів;
транспортно-експедиторська послуга -
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування; експедитор
(транспортний експедитор) - суб'єкт
господарювання, який за дорученням
клієнта та за його рахунок виконує або
організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування; клієнт - споживач
послуг експедитора (юридична або
фізична особа), який за договором
транспортного експедирування
самостійно або через представника, що
діє від його імені, доручає експедитору
виконати чи організувати або
забезпечити виконання визначених
договором транспортного
експедирування послуг та оплачує їх,
включаючи плату експедитору;
перевізник - юридична або фізична
особа, яка взяла на себе зобов'язання і
відповідальність за договором
перевезення вантажу за доставку до
місця призначення довіреного їй
вантажу, перевезення вантажів та їх
видачу (передачу) вантажоодержувачу
або іншій особі, зазначеній у
документі, що регулює відносини між
експедитором та перевізником; учасники
транспортно-експедиторської
діяльності - клієнти, перевізники,
експедитори, транспортні агенти, порти,
залізничні станції, об'єднання та
спеціалізовані підприємства
залізничного, авіаційного,
автомобільного, річкового та морського
транспорту, митні брокери та інші
особи, що виконують роботи (надають
послуги) при перевезенні вантажів.

Згідно ст. 4 Закону України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність"
транспортно-експедиторська діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання різних форм власності,
які для виконання доручень клієнтів чи
відповідно до технологій роботи можуть
мати: склади, різні види транспортних
засобів, контейнери, виробничі
приміщення тощо. Експедитори для
виконання доручень клієнтів можуть
укладати договори з перевізниками,
портами, авіапідприємствами,
судноплавними компаніями тощо, які є
резидентами або нерезидентами України.
Транспортно-експедиторську діяльність
можуть здійснювати як спеціалізовані
підприємства (організації), так і інші
суб'єкти господарювання.

Статтею 1 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998 року № 727/98
(далі - Указ № 727/98) встановлено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень. Виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто, застосовується касовий метод
обчислення виручки, при якому
враховуються всі надходження коштів,
отримані на розрахунковий рахунок або
(та) в касу суб'єкта малого
підприємництва, таким чином, до обсягу
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг) необхідно включати суми всіх
коштів, що надійшли на розрахунковий
рахунок або (та) в касу платника єдиного
податку - фізичної особи у звітному
податковому періоді, що збігається з
позицією Верховного Суду України,
викладеною, зокрема, в його Постанові
від 06 березня 2012 року

А змінюючи систему податкового обліку
та звітності, слід враховувати розмір
коштів, які фактично отримані
платником податків або надійшли на
його рахунок, що збігається з позицією
Верховного Суду України, викладеною,
зокрема, в його Постановах від 7 квітня
2009 року у справі №21-2047во08.

Відповідно до ст. 5 Указу № 727/98 у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу). Суб'єкти малого
підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України.

Згідно пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України
"Про податок на додану вартість" особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку (зокрема ПДВ), коли
загальна сума від здійснення операцій
з поставки товарів (послуг), у тому
числі з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню відповідно
до цього Закону, нарахована (сплачена,
надана) такій особі або в рахунок
зобов'язань третім особам, протягом
останніх дванадцяти календарних
місяців сукупно перевищує 300 тис. грн.
(без урахування ПДВ).

Якщо обсяг оподатковуваних операцій
особи протягом звітного податкового
періоду перевищує суму, визначену
підпунктом 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, то така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за таким звітним податковим періодом
(п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про податок на
додану вартість").

Тобто, наявність хоча б однієї з таких
підстав, як: загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), що перевищує допустимий
розмір для платників єдиного податку;
здійснення операцій або укладення угод
на суму, що перевищує допустимий розмір
для підприємців-платників єдиного
податку; перевищення обсягу виручки,
максимально встановленого для
платників єдиного податку;
недотримання форми розрахунку -
передбачає перереєстрацію платника
єдиного податку платником ПДВ на
загальних підставах. Недотримання
строків такої перереєстрації тягне
встановлену законом відповідальність,
що також збігається з позицією
Верховного Суду України, викладеною,
зокрема, у зазначеній раніше Постанові.

Відповідно до пп. "а" п. 176.1 ст. 176
Податкового кодексу України платники
податку зобов'язані вести облік
доходів і витрат в обсягах, необхідних
для визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі якщо
такий платник податку зобов'язаний
відповідно до цього розділу подавати
декларацію або має право на таке
подання з метою повернення надміру
сплачених податків, у тому числі при
застосуванні права на податкову
знижку.

Згідно пп. 177.5.2 п. 177.5, п. 177.2 ст. 177 цього
Кодексу фізичні особи - підприємці, які
зареєстровані протягом року в
установленому законом порядку або
перейшли із спрощеної системи
оподаткування на загальну систему
оподаткування чи сплачували
фіксований податок до набрання
чинності цим Кодексом, подають
податкову декларацію за результатами
звітного кварталу, в якому розпочата
така діяльність або відбувся перехід
на загальну систему оподаткування.
Вперше зареєстровані підприємці в
податковій декларації також
зазначають інформацію про майновий
стан та доходи за станом на дату
державної реєстрації підприємцем.
Платники податку розраховують та
сплачують авансові платежі у строки,
визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5
цієї статті, що настануть у звітному
податковому році; об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

З акту перевірки слідує, що фактичною
підставою для прийняття контролюючим
органом рішення, слугував висновок
відповідача, викладений в акті
перевірки про те, що в перевіряємий
період позивач перебував на спрощеній
системі оподаткування, обліку і
звітності. Оподаткування доходів
проводилось шляхом сплати єдиного
податку.

Застосовуючи спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва, ФОП
ОСОБА_1 перевищив гранично допустимі
обсяги виручки, визначені статтею 1
Указу Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998 року № 727/98
(надалі - Указ №727/98), у розмірі 500 тисяч
гривень за рік.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у
перевіряємому періоді здійснював
транспортно-експедиційну діяльність,
надавав посередницькі послуги.

При дослідженні банківських виписок з
банківських рахунків встановлено, що
сума валового доходу (виручка)
підприємця ОСОБА_1 за даними перевірки
з 3кв. 2010 року, що відображено на стор.10
акту перевірки (а.с.13 зворотн.стор.)

Отже, проведеною перевіркою
встановлено порушення позивачем вимог
ст.1 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва №727/98 від 03.07.1998р. зі
змінами та доповненнями, в результаті
перевищення підприємцем з 3кв. 2010 року
гранично допустимої суми виручки на
суму 552654,93грн. за перевіряємий період.

При визначенні суми заниженого чистого
оподаткованого доходу за 2010 рік та 2011
рік перевіркою було враховано
документально підтверджені витрати
(банківські виписки, акти виконаних
робіт, рахунки).

В зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що позивачем
перевищено граничний обсяг виручки,
передбачений Указом №№727/98, тому, він
мав перейти на загальну систему
оподаткування та сплачувати податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість та з податку з доходів
фізичних осіб, в зв'язку з чим,
податкові повідомлення-рішення
відповідача прийнято на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені чинним податковим
законодавством України.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Сумського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014 року
по справі №818/791/14 прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014р.
по справі № 818/791/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Водолажська Н.С.