Справа № 826/8502/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/3411/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Маринчак Н.Є., Сірош М.В.,

за участю секретаря Сватко А.О.

та представників сторін:

позивача - Нечая К.В.,

відповідача - Гомольської Я.П.,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - ДПІ)

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.12.2013

у справі № 826/8502/13-а

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 (далі
- СПД ОСОБА_3)

до ДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року СПД ОСОБА_3 звернулася
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом, в якому просила
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
12.02.2013 № , № , № та №
.

Постановою названого суду від 05.08.2013 у
позові відмовлено. У прийнятті цієї
постанови суд першої інстанції виходив
з того, що податковим органом було
обґрунтовано поширено правила
загальної системи оподаткування на
діяльність СПД ОСОБА_3 у 2012 році з
огляду на відсутність доказів її
перебування на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.12.2013
зазначене рішення суду першої
інстанції скасовано; позов задоволено;
оспорювані акти індивідуальної дії
визнано протиправними та скасовано. У
прийнятті цієї постанови суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що оскільки податковим органом не було
направлено позивачеві в установленому
порядку рішення про відмову у видачі
свідоцтва про сплату єдиного податку,
то донарахування оспорюваних сум
грошових зобов'язань за порушення СПД
ОСОБА_3 загальних правил оподаткування
є неправомірним.

Посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду нормам
чинного законодавства та дійсним
обставинам справи, ДПІ звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції та прийняти нове
рішення по суті спору, яким у позові СПД
ОСОБА_3 відмовити. Зокрема, в
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає про правомірне
застосування до позивача оспорюваних
штрафних санкцій за порушення пунктів
1, 12 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», правил оприбуткування
готівкових коштів, визначених пунктом
2.6 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 № 637, та вимог щодо сплати
збору за торговий патент, наведених у
підпункті 267.1.1 пункту 267.1 статті 267
Податкового кодексу України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
розглядувані касаційні вимоги з
урахуванням такого.

Як встановили суди за наслідками
дослідження наявних у матеріалах
справи документів, 01.02.2013 працівниками
ДПІ було проведено фактичну перевірку
належного позивачеві магазину,
результати якої висвітлені в акті №
0007/2657/НОМЕР_5.

У цьому акті зазначено, що у період з
01.01.2012 по 31.12.2012 СПД ОСОБА_3 перебувала на
загальній системі оподаткування, при
здійсненні розрахункових операцій з
продажу верхнього одягу та взуття
реєстратор розрахункових операцій не
використовувала, торговий патент для
провадження торговельної діяльності
не придбавала, готівкові кошти,
отримані від реалізації товару, у Книзі
обліку доходів і витрат не
оприбуткувала.

Наведені обставини стали підставою для
прийняття ДПІ податкових
повідомлень-рішень від 12.02.2013:

№ про застосування до позивача
штрафних санкцій у сумі 752 500 грн.
відповідно до статті 1 Указу Президента
України «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки»;

№ , відповідно до якого позивача
притягнуто до відповідальності у
вигляді штрафу в сумі 11 934 грн. за
порушення законодавства про
патентування господарської
діяльності;

№ , згідно з яким СПД ОСОБА_3
визначено штраф у сумі 301 000 грн. за
невиконання вимог щодо ведення обліку
товарних запасів в порядку пункту 12
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»

та № , за яким позивачеві
визначено штраф у сумі 1 грн. на
підставі пункту 1 статті 17 названого
Закону.

У справі, що переглядається, суди
попередніх інстанцій дійшли різних
висновків щодо перебування позивача на
загальній системі оподаткування у
періоді, охопленому перевіркою.

Так, суд першої інстанції послався на
те, що ДПІ відмовила позивачеві у
видачі свідоцтва про сплату єдиного
податку на 2012 рік у порядку пункту 299.8
статті 299 Податкового кодексу України,
зазначену відмову було направлено на
адресу позивача (що підтверджується
фіскальним чеком відділення поштового
зв'язку від 15.02.2012 № 7719 та реєстром
згрупованих поштових відправлень), а
відтак відсутні підстави вважати СПД
ОСОБА_3 суб'єктом перебування на
спрощеному режимі у перевіреному
періоді.

У той же час, за висновком апеляційного
суду, зазначені документи не є доказами
виконання ДПІ вимог щодо направлення
позивачеві відмови у видачі свідоцтва
про сплату єдиного податку на 2012 рік,
позаяк не містять ані прізвища
адресата, ані його адреси.

Відповідно до пункту 299.1 статті 299
Податкового кодексу України свідоцтво
платника єдиного податку видається
суб'єкту господарювання, який подав до
органу державної податкової служби
заяву щодо обрання або переходу на
спрощену систему оподаткування.

В силу вимог пункту 299.5 цієї ж статті
Кодексу свідоцтво платника єдиного
податку видається органом державної
податкової служби безоплатно протягом
10 календарних днів з дня подання
суб'єктом господарювання заяви.

За правилами пункту 299.8 статті 299
Податкового кодексу України у разі
відмови у видачі свідоцтва платника
єдиного податку орган державної
податкової служби зобов'язаний надати
протягом 10 календарних днів з дня
подання суб'єктом господарювання заяви
письмову вмотивовану відмову, яка може
бути оскаржена суб'єктом
господарювання у встановленому
порядку.

Аналіз наведених законодавчих
приписів свідчить на користь висновку
про те, що протягом 10 календарних днів з
дня подання суб'єктом господарювання
заяви про застосування спрощеної
системи оподаткування податковий
орган зобов'язаний або видати
свідоцтво про сплату єдиного податку,
або надіслати платникові вмотивовану
відмову у видачі такого свідоцтва.
Невиконання податковим органом жодної
з наведених дій слід кваліфікувати як
протиправну бездіяльність органу
державної податкової служби.

У той же час положення чинного
податкового законодавства не дають
підстави для висновку про те, що у разі
ненадсилання податковим органом
платникові вмотивованої відмови у
видачі свідоцтва про сплату єдиного
податку в порядку пункту 299.8 статті 299
Податкового кодексу України такий
платник автоматично набуває статусу
платника єдиного податку.

Відповідно до частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Таким чином, наведеною процесуальною
нормою встановлено можливість
адміністративного суду вийти за межі
позову з ціллю всебічного та повного
розгляду справи та у зв'язку з
необхідністю захисту прав та законних
інтересів особи у публічних
правовідносинах.

Застосування наведеної норми у
контексті розглядуваних правовідносин
передбачає те, що у разі встановлення
незаконної бездіяльності податкового
органу, яка негативно вплинула на право
платника (позивача у справі)
застосовувати правила спрощеної
системи оподаткування, з метою
відновлення цього права суду необхідно
було зобов'язати податковий орган
видати платнику свідоцтво про сплату
єдиного податку на відповідний період,
вийшовши за межі позовних вимог. Адже
лише видача такого свідоцтва надає
особі право перебувати на спрощеній
системі та виключає платника з кола
осіб, на яких поширюються правила
загальної системи оподаткування.
Наведена процесуальна дія вимагала від
суду й перевірити обставини щодо
об'єктивного існування підстав щодо
прийняття органом державної
податкової служби рішення про відмову
у видачі суб'єкту господарювання
свідоцтва платника єдиного податку,
передбачених пунктом 299.9 статті 299
Податкового кодексу України.

У розгляді цієї справи суди не надали
належної правової оцінки і доводам
податкового органу щодо порушення
позивачем правил оприбуткування
готівки.

За змістом пункту 2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№ 637, уся готівка, що надходить до кас,
має своєчасно (у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" надано право проводити
розрахунки готівкою із споживачами без
використання РРО та РК і специфіка
функціонування яких унеможливлює
оформлення ними кожної операції
касовим ордером (продаж проїзних і
перевізних документів; білетів
державних лотерей; квитків на
відвідування культурно-спортивних і
видовищних закладів тощо),
дозволяється оприбутковувати готівку
наприкінці робочого дня за сукупністю
операцій у цілому за робочий день з
оформленням касовими документами і
відображенням у відповідній книзі
обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються,
мають відповідати сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах.

Таким чином, обов'язок оприбуткувати
готівкові кошти поширюється як

на платників загальної системи
оподаткування, так і на суб'єктів
сплати єдиного податку. У випадку
перебування суб'єкта господарювання на
загальній системі оподаткування такий
платник здійснює оприбуткування
коштів на підставі фіскальних звітних
чеків РРО (РК) у КОРО; оприбуткування ж
готівки фізичною особою-суб'єктом
малого підприємництва, якій надано
право проводити розрахунки готівкою із
споживачами без використання
реєстратора розрахункових операцій та
розрахункової книжки, передбачає,
зокрема, відображення нею у книзі
обліку доходів і витрат усієї суми
отриманої виручки.

А відтак у справі, що переглядається,
для перевірки законності нарахування
позивачеві штрафних санкцій за
порушення правил оприбуткування
готівкових коштів судам слід було за
наслідками встановлення режиму
оподаткування, на якому перебувала СПД
ОСОБА_3 у перевіреному періоді,
дослідити виконання позивачем правил
щодо оприбуткування готівки,
притаманних відповідному режиму
оподаткування (а саме - відображення
усіх сум готівкових надходжень у Книзі
обліку доходів і витрат у разі визнання
СПД ОСОБА_3 платником єдиного податку,
або здійснення нею обліку готівкових
надходжень у КОРО у випадку
застосування правил загальної
системи).

Допущені судами порушення норм
процесуального права відповідно до
частини другої статті 227 Кодексу
адміністративного кодексу України є
підставою для скасування ухвалених у
справі судових актів та передачі
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції для усунення відповідних
недоліків.

За таких обставин, керуючись статтями
160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві задовольнити
частково.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.08.2013 та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11.12.2013 у справі № 826/8502/13-а
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:Н.Є. Маринчак М.В. Сірош