Справа № 815/6959/13-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6959/13-а

Категорія: 7.1 Головуючий в 1 інстанції:
Іванов Е. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

Суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання
Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача Гліщинського
Я.В., представника відповідача Хрипка
М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Приватного підприємства
«МАЛЛАТІ» на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 21
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «МАЛЛАТІ» до Державної
екологічної інспекції в Одеській
області про скасування припису,-

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2013 року Приватне підприємство
«МАЛЛАТІ» (далі - ПП «МАЛЛАТІ»)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Державної екологічної
інспекції в Одеській області, в якому
просило скасувати припис від 30.08.2013
року, винесений ПП «МАЛЛАТІ» державним
інспектором з охорони навколишнього
природного середовища Державної
екологічної інспекції в Одеській
області Кузнецовою Н.В.

В обґрунтування позову зазначено, що в
період з 12.08.2013 року по 30.08.2013 року
державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища
Державної екологічної інспекції в
Одеській області Кузнецовою Н.В.
проведено планову перевірку щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства ПП «МАЛЛАТІ» за адресою:
65011, м. Одеса, пров. Онілової, 8/10, за
наслідками якої складено акт
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів, за поводженням із
відходами та небезпечними хімічними
речовинами та винесено припис про
усунення порушень, встановлених під
час перевірки. Позивач вважав даний
припис протиправним та просив його
скасувати, оскільки всі документи, що
спростовують вказані порушення, були
наявні у ПП «МАЛЛАТІ».

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року адміністративний позов ПП
«МАЛЛАТІ» задоволено частково.
Скасовано п. 9 Припису Державної
екологічної інспекції в Одеській
області від 30.08.2013 р. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у
справі судовим рішенням ПП «МАЛЛАТІ»
подало апеляційну скаргу, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права та неповне
з'ясування обставин справи, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою позов
задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, пояснення на неї
представника позивача Гліщинського
Я.В., представника відповідача Хрипка
М.Ю., вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі наказу №952 від 12.08.2013 року
працівниками Державної екологічної
інспекції в Одеській області в період з
12.08.2013р.по 30.08.2013 року була проведена
планова перевірка ПП «Маллаті» з
питань дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних ресурсів, за поводженням із
відходами та небезпечними хімічними
речовинами та складений акт (а.с.12-18).

Відповідачем були встановлені певні
порушення, вчинені позивачем, а саме: п.
«а» ч.1 ст.32, ч.4 ст.33 Закону України «Про
відходи», частину другу ст.55 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища» - відсутність
дозволу на розміщення відходів та
лімітів на утворення та розміщення
відходів;

- п. «є» ч. 1 ст. 17 , ст.33 Закону України
«Про відходи» - порушення правил
зберігання, транспортування та
утилізації відходів;

- п. «г» ч.1 ст.17 Закону України «Про
відходи», п.п. 1.4 п.1 Інструкції
затвердженої наказом Мінприроди №342 -
не ведення первинного поточного обліку
кількості, типу і складу відходів, що
утворюються, збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються;

- ст.17 Закону України «Про відходи» -
допущено змішування відходів, для
утилізації яких в Україні існує
відповідна технологія, без
спеціального дозволу;

- п. «к» ч.1 ст.17 Закону України «Про
відходи» - не розроблено план
організації роботи у сфері поводження
з відходами;

- п. «а» ч.1 ст.32, ч.4 ст.33 Закону України
«Про відходи», ч.2 ст.55 Закону України
«Про охорону навколишнього природного
середовища» - не отримано дозвіл на
розміщення відходів та ліміти на
утворення та розміщення відходів;

- п. «в» ст.17 Закону України «Про
відходи» - склад і властивості
відходів, що утворюються, ступінь їх
небезпечності для навколишнього
природного середовища не визначені та
не погоджені;

- п. «є» ч.1 ст.17, ст.33 Закону України «Про
відходи» - не здійснюються заходи для
максимальної утилізації відходів,
реалізації чи передачі їх іншим
споживачам або підприємствам,
установам та організаціям, що
займаються збиранням, обробленням та
утилізацією відходів;

- ч.1 -5 ст.33, ч.8 ст.34 Закону України «Про
відходи», ДсанПіН 2.2.7.029-99 - зберігання
та видалення відходів не здійснюються
відповідно до вимог екологічної
безпеки;

- ч.1 ст.29 Закону України «Про відходи»,
ст.10 Закону України №113, ДсанПіН 2.2.7.029-99
- моніторинг місць утворення
зберігання і видалення відходів
здійснюється.

За наслідками перевірки 30.08.2013 р.
відповідачем був виданий ПП «Маллаті»
припис, яким останнього зобов'язано:

1) отримати дозвіл на розміщення
відходів та лімітів на утворення та
розміщення відходів до 01.11.2013 р.;

2) не допускати порушення правил
зберігання, транспортування та
утилізації відходів - постійно;

3) вести первинний поточний облік
кількості, типу і складу відходів, що
утворюються, збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються з вересня 2013 р.;

4) не допускати змішування відходів, для
утилізації яких в Україні існує
відповідна технологія, без
спеціального дозволу - постійно;

5) розробити план організації роботи у
сфері поводження з відходами до
01.10.2013р.;

6) отримати дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами до
01.11.2013 р.;

7) здійснювати заходи для максимальної
утилізації відходів, реалізації чи
передачі їх іншим споживачам або
підприємствам, установам та
організаціям, що займаються збиранням,
обробленням та утилізацією відходів до
01.10.2013р.;

8) зберігання та видалення відходів
здійснювати відповідно до вимог
екологічної безпеки до 01.10.2013 р.;

9) моніторинг місць утворення,
зберігання і видалення відходів
здійснюється до 01.10.2013р.

З вказаним приписом позивач не
погодився та оскаржив до суду.

Задовольняючи позов ПП «Маллаті»
частково суд першої інстанції виходив
з наступного, з чим погоджується
апеляційний суд.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про відходи» від
05.03.1998р. №187 (у редакції, що діяла підчас
виникнення правовідносин, надалі Закон
України №187), який визначає засади
діяльності, пов'язаної із запобіганням
або зменшенням обсягів утворення
відходів, їх збиранням, перевезенням,
зберіганням, сортуванням, обробленням,
утилізацією та видаленням,
знешкодженням та захороненням.

Згідно ст.1 вказаного Закону відходи -
це будь-які речовини, матеріали і
предмети, що утворилися у процесі
виробництва чи споживання, а також
товари (продукція), що повністю або
частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення.

Судом першої інстанції встановлено, що
основним видом діяльності ПП «Маллаті»
є оптова торгівля товарами народного
споживання.

ПП «Маллаті» орендує під офіс
приміщення згідно договору оренди від
05.01.2009р. з гр.. ОСОБА_4 загальною площею
84,3 кв.м за адресою АДРЕСА_1 та орендує
складське приміщення згідно договору
оренди від 01.11.2012р. з ТОВ
«Агропромсервіс» загальною площею 150
кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Ген.
Цветаєва, 3.

Перевіркою встановлено, що на
підприємстві під час господарської
діяльності утворюються наступні види
відходів: тверді побутові відходи;
папір та картон; відпрацьовані
люмінесцентні лампи; целофан,
поліпропілен; деревина.

Як вірно встановлено судом та
відображається в акті перевірки
позивачем, в період з 2009 року по 1
квартал 2012 року укладено договір за
№17/187ім від 10.09.2009 року з
«Укрекокомресурси» з утилізації
відходів як вторинної сировини,
договір за №1123 від 23.06.2010 року про
надання послуг з організації комплексу
заходів по збиранню, заготівлі та
утилізації використаної тари і
пакувальних матеріалів імпортованої
продукції з ТОВ «Еко-Сервіс Юг», а також
договір за №118 від 01.11.2010 року з ТОВ
«Орлан» про надання послуг з
організації комплексу заходів по
збиранню, заготівлі та утилізації
відходів як вторинної сировини, у тому
числі використаної тари і пакувальних
матеріалів вітчизняного та
імпортованого виробництва.

При цьому дозвіл на розміщення
відходів та лімітів на утворення та
розміщення відходів на 2012 р. та 2013 р.
відсутній, що є порушенням ст.ст.32, 38
Закон України №187, та відсутні дозволи
на утилізацію відходів.

Згідно ст. 1 Закон України №187 виробник
відходів - це фізична або юридична
особа, діяльність якої призводить до
утворення відходів.

Колегія суддів відхиляє посилання
апеляційної скарги на те, що під час
здійснення господарської діяльності у
позивача не виникає відходів, оскільки
він займається оптовою торгівлею
імпортною продукцією, та здійснює
реалізацію товару разом з тарою та
піддонами, враховуючи наступне.

Сторонами не заперечується, що позивач
є імпортером продукції на територію
України, яка надходить на дерев'яних
піддонах та упакована за допомогою
наступних матеріалів: паперу, картону,
целофану поліпропілену.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст.32 Закон
України №187 забороняється вести
будь-яку господарську діяльність,
пов'язану з утворенням відходів, без
одержання від уповноважених органів
виконавчої влади у сфері поводження з
відходами лімітів на обсяги утворення
та розміщення відходів.

Пунктом «в» ст.31 вказаного Закону
встановлено, що Кабінет Міністрів
України, міністерства та інші
центральні і місцеві органи виконавчої
влади в межах своєї компетенції
здійснюють встановлення на основі
затверджених нормативів (питомих
показників обсягів утворення відходів)
лімітів на утворення відходів.

На виконання вказаної норми Закону
Постановою Кабінету міністрів України
від 03 серпня 1998 року №1218 затверджений
Порядку розроблення, затвердження і
перегляду лімітів на утворення та
розміщення відходів.

Пунктом 8, вказаного Порядку визначені
власники відходів, яким не потрібно
отримувати ліміти на утворення та
розміщення відходів - власники
відходів, для яких платежі за
розміщення відходів усіх класів
небезпеки не перевищують 10 гривень на
рік; власники тільки побутових
відходів, що уклали договори на
розміщення відходів з підприємствами
комунального господарства, та власники
відходів як вторинної сировини, які
провадять статутну діяльність із
збирання і заготівлі таких відходів.

З метою створення умов для організації
збирання, заготівлі та утилізації
відходів як вторинної сировини
Кабінетом Міністрів України 26 липня 2001
року була прийнята Постанова № 915 «Про
впровадження системи збирання,
заготівлі та утилізації відходів як
вторинної сировини» у п. 5. якої
визначено, що підприємства, установи та
організації усіх форм власності, які
використовують в Україні тару і
пакувальні матеріали або імпортують їх
разом з продукцією, зобов'язані:

- самостійно з дотриманням вимог
законодавства забезпечити приймання
та утилізацію використаних тари і
пакувальних матеріалів відповідно до
встановлених пунктом 3 цієї постанови
мінімальних норм утилізації або
укласти з Компанією договори про
організацію їх збирання, заготівлі та
утилізації з оплатою послуг за
тарифами, затвердженими пунктом 2 цієї
постанови;

- подавати щороку до 10 грудня
територіальним органам Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища інформацію про обсяги
використаних ними тари і пакувальних
матеріалів.

На виконання п. 6 вказаної Постанови
Міністерством економіки та з питань
європейської інтеграції України
Наказом від 2 жовтня 2001 року № 224
(зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 5 жовтня 2001 р. за №866/6057) був
затверджений Порядок збирання,
сортування, транспортування, переробки
та утилізації використаної тари
(упаковки).

Згідно п.4 та п.5 вказаного Наказу
приймання та утилізація використаної
тари (упаковки) здійснюються
підприємствами, установами,
організаціями, які використовують тару
(упаковку) для пакування і
транспортування продукції, у процесі
діяльності яких утворюється тара
(упаковка), а також імпортерами,
продукція яких міститься в тарі
(упаковці), самостійно або шляхом
укладення договорів з Державною
компанією «Укрекокомресурси» чи
іншими спеціалізованими
підприємствами щодо надання послуг зі
збирання, сортування, транспортування,
переробки та утилізації використаної
тари (упаковки).

Підприємства, установи та організації,
які використовують тару (упаковку) для
пакування та транспортування
продукції, імпортери продукції в тарі
(упаковці):

- ведуть поточний облік щодо обсягів
використання тари (упаковки) для
пакування та транспортування
продукції та обсягів приймання і
утилізації використаної тари
(упаковки);

- надають інформацію спеціально
уповноваженим органам щодо обсягів
використання тари (упаковки) для
пакування та транспортування
продукції та обсягів приймання і
утилізації використаної тари
(упаковки);

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивач, як
імпортер продукції на територію
України, порушив вимоги:

- п. «а» ч.1 ст. 32 Закон України №187 (у
редакції, що діяла підчас виникнення
правовідносин) - вела господарську
діяльність, пов'язану з утворенням
відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення відходів;

- ч.3 ст.33 Закон України №187 - зберігання
та видалення відходів здійснюються в
місцях, визначених органами місцевого
самоврядування з врахуванням вимог
земельного та природоохоронного
законодавства, за наявності
спеціальних дозволів, у яких визначені
види та кількість відходів, загальні
технічні вимоги, заходи безпеки,
відомості щодо утворення, призначення,
методів оброблення відповідно до
встановлених лімітів та умови їх
зберігання, а тому п. 1 припису є
правомірним та скасуванню не підлягає.

Пунктом є) ст.17 Закон України №187
суб'єкти господарської діяльності у
сфері поводження з відходами
зобов'язані: здійснювати
організаційні, науково-технічні та
технологічні заходи для максимальної
утилізації відходів, реалізації чи
передачі їх іншим споживачам або
підприємствам, установам та
організаціям, що займаються збиранням,
обробленням та утилізацією відходів, а
також забезпечувати за власний рахунок
екологічно обґрунтоване видалення тих
відходів, що не підлягають утилізації.

Оскільки позивачем не було дотримано
цих вимог Закону, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
який дійшов висновку про правомірність
п. 2 припису.

Вирішуючи питання правомірності п.3
припису судом першої інстанції було
враховано, що на підприємстві не
ведеться первинний поточний облік
кількості, типу і складу відходів, що
утворюються, збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються, та
видаляються, що не заперечувалося
представником позивача. Водночас цей
обов'язок випливає з п.5 Наказу
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України від 2
жовтня 2001 року № 224. Відтак, його
недотримання є порушенням, яке слід
усунути, про що вірно відображено в п. 3
припису.

Вирішуючи питання правомірності п.4
припису судом вірно зазначено, що
відповідно до вимог п. «ж» ст.17 Закон
України №187 не допускається змішування
відходів, якщо це не передбачено
існуючою технологією та ускладнює
поводження з відходами або не доведено,
що така дія відповідає вимогам
підвищення екологічної безпеки.

Також судом першої інстанції
враховано, що під час перевірки ПП
«Маллаті» було виявлено змішування в
одному місці різних видів відходів:
папіру, целофану, деревини. Отже, п.4
припису є правомірним та не підлягає
скасуванню.

Вирішуючи питання правомірності п. 5
припису, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
відповідно до п. «к» ст.17 Закон України
№187 суб'єкти господарської діяльності
у сфері поводження з відходами
зобов'язані забезпечувати розробку в
установленому порядку та виконання
планів організації роботи у сфері
поводження з відходами. Оскільки
позивач не розроблював відповідний
план, що є порушенням вказаної норми, а
тому припис в цій частині є
правомірним.

Пунктом 6 припису зобов'язано позивача
отримати дозвіл на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами через
знаходження в орендуємому приміщені
офісу побутового газового котла Saunier
Duval Thematek моделі 24E за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч.2 ст.10 Закону України «Про
охорону атмосферного повітря» №2707 від
16.10.1992р. підприємства, установи,
організації та громадяни - суб'єкти
підприємницької діяльності, що
здійснюють викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря та
діяльність яких пов'язана з впливом
фізичних та біологічних факторів на
його стан, зобов'язані: здійснювати
організаційно-господарські, технічні
та інші заходи щодо забезпечення
виконання вимог, передбачених
стандартами та нормативами
екологічної безпеки у галузі охорони
атмосферного повітря, дозволами на
викиди забруднюючих речовин тощо.

Відповідно до ч. 5 ст.11 закону України
№2707 «Про охорону атмосферного
повітря» викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися після
отримання дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до другої або третьої групи, обласними,
Київською, Севастопольською міськими
державними адміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення.

У п.2. Порядку проведення та оплати
робіт, пов'язаних з видачею дозволів на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, обліку підприємств, установ,
організацій та громадян-підприємців,
які отримали такі дозволи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.03.2002 року № 302
визначено, що Дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами (далі -
дозвіл) - це офіційний документ, який
дає право підприємствам, установам,
організаціям та
громадянам-підприємцям (далі - суб'єкт
господарювання) експлуатувати об'єкти,
з яких надходять в атмосферне повітря
забруднюючі речовини або їх суміші, за
умови дотримання встановлених
відповідних нормативів
граничнодопустимих викидів та вимог до
технологічних процесів у частині
обмеження викидів забруднюючих
речовин протягом визначеного в дозволі
терміну.

Наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 9 березня 2006 року № 108
(зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 29 березня 2006 р. за № 341/12215)
затверджена Інструкція про загальні
вимоги до оформлення документів, у яких
обґрунтовуються обсяги викидів, для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами для
підприємств, установ, організацій та
громадян-підприємців у п.1.9 якої
дається зміст терміну «суб'єкт
господарювання» який вживається в
Інструкції, за яким це фізична або
юридична особа, яка керує або контролює
устаткування, в тому числі особа, якій
згідно з законодавством передані права
володіти та користуватися
устаткуванням, а також забезпечувати
його технічне функціонування, тобто не
обов'язково це повинен бути власник
стаціонарного джерела.

З аналізу вищевказаних норм випливає,
що саме позивач, як суб'єкт
господарювання, який використовує
вказане приміщення, повинен отримувати
дозвіл на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами.

Колегія суддів відхиляє посилання
апеляційної скарги на те, що газовий
котел має значно меншу номінальну
теплову потужність, ніж 50 МВт, оскільки
відсутність необхідності встановлення
граничнодопустимих викидів для
газового котла, який використовує
позивач, жодним чином не виключає
передбаченого ст. 11 Закону України «Про
охорону атмосферного повітря»
обов'язку отримати дозвіл на викиди з
цього джерела забруднення.

Представником позивача не
заперечується, що приміщення яке
орендується належить до третьої групи,
а тому п. 6 припису є правомірним та не
підлягає скасуванню.

Пунктом 7 припису зобов'язано позивача
здійснювати заходи для максимальної
утилізації відходів, реалізації чи
передачі їх іншим споживачам або
підприємствам, установам та
організаціям, що займаються збиранням,
обробленням та утилізацією відходів.

Відповідно до п. «є» ч. 1, ст. 17 Закону
України №187 суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами зобов'язані здійснювати
організаційні, науково-технічні та
технологічні заходи для максимальної
утилізації відходів, реалізації чи
передачі їх іншим споживачам або
підприємствам, установам та
організаціям, що займаються збиранням,
обробленням та утилізацією відходів, а
також забезпечувати за власний рахунок
екологічно обґрунтоване видалення тих
відходів, що не підлягають утилізації.

В ході перевірки позивача, шляхом
візуального обстеження приміщень
Інспекцією встановлено, що
підприємство в процесі своєї
господарської діяльності для
освітлення приміщень використовує
люмінесцентні лампи, які відносяться
до небезпечних відходів.

Колегія суддів відхиляє посилання
апеляційної скарги на те, що приміщення
офісу де знаходяться лампи, перебуває в
оренді позивача та не є його власністю,
а тому обов'язок зі зберігання та
утилізації такого виду відходів, в
орендованому позивачем приміщенні
покладається на особу, яка серед
іншого володіє відходами, а саме на
власника орендованого нежитлового
приміщення.

Так, в результаті господарської
діяльності відповідача утворюються
відходи, як пакувальні матеріали і
тара, відпрацьовані люмінесцентні
лампи, різноманітні тверді побутові
відходи.

Статтею 1 Закону України «Про відходи»
визначено, що бутові відходи - відходи,
що утворюються в процесі життя і
діяльності людини в житлових та
нежитлових будинках (тверді,
великогабаритні, ремонті, рідки, крім
відходів, пов'язаних з виробничою
діяльністю підприємств) і не
використовуються за місцем їх
накопичення.

Не всі відходи, які утворюються в
результаті господарської діяльності
відповідача, є побутовими, а саме не
відносяться до категорії «побутові
відходи» пакувальні матеріали і тара,
відпрацьовані люмінесцентні лампи.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1.3 ч. 2.1 ДсанПіН
2.2.7.029-99 відходи І класу небезпеки до
яких належать люмінесцентні лампи,
зберігають у герметичній тарі (сталеві
бочки, контейнери). У мірі наповнення,
тару з відходами закривають герметично
стальною кришкою, при необхідності
заварюють електрогазозварюванням.

Згідно п. 2.1.7 ч. 2.1 ДсанПіН 2.2.7.029-99 на
підприємствах, де утворюються відходи,
повинні бути розроблені, узгодженні з
місцевими органами самоврядування,
державної санітарно-епідеміологічної
служби та екологічної безпеки і
затвердженні інструкції стосовно
видалення і способу знешкодження
токсичних промислових відходів.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
оскільки відпрацьовані люмінесцентні
лампи відносяться до І класу небезпеки
і повинні зберігатись у герметичній
тарі, та суду не надано договорів та
утилізацію відпрацьованих
люмінесцентних ламп, то й п.7 припису є
правомірним, та не підлягає скасуванню.

Пунктом 8 припису зобов'язано позивача
здійснювати зберігання та видалення
відходів відповідно до вимог
екологічної безпеки.

Відповідно до ч.1 ст. 29 Закону України
№187 з метою визначення та
прогнозування впливу відходів на
навколишнє природне середовище,
своєчасного виявлення негативних
наслідків, їх відвернення та подолання
виробники відходів, їх власники, а
також центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері охорони навколишнього
природного середовища, обласні,
Київська та Севастопольська міські
державні адміністрації, а на території
Автономної Республіки Крим - орган
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
здійснюють моніторинг місць утворення,
зберігання і видалення відходів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 4, ч. 5, ст. 33
Закону України №187 зберігання та
видалення відходів здійснюються
відповідно до вимог екологічної
безпеки та способами, що забезпечують
максимальне використання відходів чи
передачу їх іншим споживачам (за
винятком захоронення); на кожне місце
чи об'єкт зберігання або видалення
відходів складається спеціальний
паспорт, в якому зазначаються
найменування та код відходів (згідно з
державним класифікатором відходів), їх
кількісний та якісний склад,
походження, а також технічні
характеристики місць чи об'єктів
зберігання чи видалення і відомості
про методи контролю та безпечної
експлуатації цих місць чи об'єктів;
видалення відходів здійснюється
відповідно до встановлених
законодавством вимог екологічної
безпеки з обов'язковим забезпеченням
можливості утилізації чи захоронення
залишкових продуктів за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
санітарного та епідемічного
благополуччя населення; зберігання та
видалення відходів здійснюються в
місцях, визначених органами місцевого
самоврядування з врахуванням вимог
земельного та природоохоронного
законодавства, за наявності
спеціальних дозволів, у яких визначені
види та кількість відходів, загальні
технічні вимоги, заходи безпеки,
відомості щодо утворення, призначення,
методів оброблення відповідно до
встановлених лімітів та умови їх
зберігання; визначені для зберігання
та видалення відходів місця чи об'єкти
повинні використовуватися лише для
заявлених на одержання дозволу
відходів.

Відповідно ч. 8, ст. 34 Закону України №187
розміщення небезпечних відходів
дозволяється лише у спеціально
обладнаних місцях та здійснюється
відповідно до ліцензійних умов щодо
поводження з небезпечними відходами.
Провадження інших видів діяльності, не
пов'язаної з поводженням з
небезпечними відходами, на території,
відведеній для їх розміщення,
забороняється.

Відповідно до п. 2.1 ч. 2 ДсанПіН 2.2.7.029-99
кожне підприємство повинне розробити
інструкцію та план заходів щодо
збирання і тимчасового розміщення
(зберігання) промислових відходів на
промислових майданчиках відповідно І,
ІІ та ІІІ класів небезпеки. Відходи в
міру їх накопичення збирають у тару,
призначену для кожного класу з
дотриманням безпеки, а потім
доставляють для тимчасового
зберігання на промисловий майданчик
(цех, ділянка, склад) і залишають на
відведеному місці для подальшого
перевезення на об'єкти утилізації,
місця знешкодження або захоронення.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
оскільки у позивача не було спеціально
обладнаних місць для розміщення
відходів, то п. 8 припису є правомірним
та скасуванню не підлягає.

Зазначаючи про протиправність
висновку відповідача про порушення,
зазначене в пункті 9 припису, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
позивачем ведеться моніторинг місць
утворення, зберігання і видалення
відходів, представником відповідача в
судовому засіданні зазначено, що даний
пункт припису був помилково внесений у
припис, оскільки моніторинг місць
утворення, зберігання і видалення
відходів на підприємстві ПП «Маллаті»
здійснюється.

Відтак, п. 9 припису є протиправним та
підлягає скасуванню.

Підсумовуючи усе викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позову ПП «МАЛЛАТІ» в
частині скасовання п. 9 Припису
Державної екологічної інспекції в
Одеській області від 30.08.2013 р.

Колегія суддів вважає рішення суду
першої інстанції правильним і таким, що
відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71
КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та не допустив порушень норм
матеріального і процесуального права
при вирішенні справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

Таким чином, апеляційна скарга ПП
«МАЛЛАТІ» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «МАЛЛАТІ» - залишити без
задоволення, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 21
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
рішення апеляційного суду в повному
обсязі.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов