Справа № 802/1440/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1440/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Жернаков М.В.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Сушка О.О.

при секретарі: Марцісь Ю.А.

за участю представників сторін:

позивача - Марієн І.С.

відповідача - Дідушок М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Директора
Вінницького торговельно-економічного
інституту Київського національного
торговельно-економічного університету
Сусіденко В.Т. на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України" до Директора Вінницького
торговельно-економічного інститу
Київського національного
торговельно-економічного університету
Сусіденко В.Т. про визнання дій
протиправними, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулася
Всеукраїнська громадська організація
"Комітет конституційно-правового
контролю України" (далі - позивач, ВГО
"Комітет конституційно-правового
контролю України") з адміністративним
позовом до директора Вінницького
торговельно-економічного інституту
Київського національного
торговельно-економічного університету
Сусіденка В. Т. (відповідач) про
визнання дій протиправними.

Вінницький окружний адміністративний
суд постановою від 08.07.2014 року вказаний
позов задовольнив повністю, шляхом
визнання протиправною відмову
директора, голови приймальної комісії
Вінницького торговельно-економічного
інституту Київського національного
торговельно-економічного університету
Сусіденка В. Т. у задоволенні запиту на
інформацію Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України".

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник зауважив, що Вінницький
торговельно-економічний інститут
Київського національного
торговельно-економічного не є
юридичною особою, а тому відповідно до
ч. 4 ст. 50 Кодексу адміністративного
судочинства не може бути відповідачем
у справі, що між іншим не враховано
судом першої інстанції.

Також представник відповідача
повідомляє, що Вінницький
торговельно-економічний інститут є
філією Київського національного
торговельно-економічного
університету, всі оригінали
реєстраційних та статутних документів
інституту знаходяться безпосередньо в
університеті, що стало основною
причиною ненадання запитуваних
документів.

Крім того, представник відповідача
вважає, що Вінницький
торговельно-економічний інститут
Київського національного
торговельно-економічного університету
не є розпорядником інформації в
розумінні Закону України "Про доступ до
публічної інформації", а відтак жодним
чином не міг порушити права та законні
інтереси позивача.

В судовому засіданні представник
апелянта вимоги скарги підтримав у
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити, окремо зауваживши на
помилковості тверджень позивача
взятих за основу тверджень суду першої
інстанції, що позивачу не доведено
загальний розмір фактичних витрат на
виготовлення копій документів не
відповідає дійсності, оскільки розмір
плати за копіювання або друк
документів затверджено наказом
ректора Київського національного
торговельно-економічного університету
від 30.12.2011 № 4282, а розрахунковий рахунок
та порядок відшкодування витрат були
повідомлені у телефонному режимі
представнику Всеукраїнської
громадської організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України".

Таким чином, представник відповідача
зазначив три причини відмови в наданні
запитуваних документів, що передбачені
ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до
публічної інформації: розпорядник не
володіє інформацією, не оплачені
витрати та недотримано вимог складання
та подання запиту.

Представник позивача проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
посилаючись на правомірність і
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції, просив у задоволенні
апеляційної скарги ВГО "Комітет
конституційно-правового контролю
України" відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
25.11.2013 року ВГО "Комітет
конституційно-правового контролю
України" направила ректору (голові
приймальної комісії) Вінницького
торговельно-економічного інституту
Київського національного
торговельно-економічного університету
запит на інформацію № 971/4-13 (а. с. 6) з
проханням надати належним чином
засвідчені копії:

- Статуту вищого навчального закладу
(далі - ВНЗ);

- Свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;

- Довідку про включення ВНЗ до
Державного реєстру ВНЗ України з
додатками;

- Ліцензію ВНЗ та додатки до неї;

- Витягу ВНЗ з ЄДРПОУ;

- Правил прийому до ВНЗ у 2014 році;

- Положення про приймальну комісію ВНЗ;

- Наказу про затвердження складу
приймальної комісії ВНЗ.

На вказаний запит директор Вінницького
торговельно-економічного інституту
Київського національного
торговельно-економічного університету
Сусіденко В. Т. направив відповідь від
11.12.2013 № 01-27/3486 про відмову в наданні
запитуваних документів.

Вважаючи відмову в наданні запитуваних
документів протиправною, позивач
звернувся до суду з цим
адміністративним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови та задоволенні
позову виходив з того,

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Спірні відносини регулюються Законом
України "Про доступ до публічної
інформації" № 2939-VI від 13.01.2011.

Основною метою прийняття вказаного
Закону є створення механізму
реалізації права кожного на доступ до
публічної інформації. Він містить
перелік гарантій дотримання прав на
надання публічної інформації,
поетапний порядок доступу до неї, надає
визначення таким поняттям як
конфіденційна, таємна та службова
інформація, регламентує порядок її
отримання, визначає порядок і строки
подачі та задоволення запиту на
інформацію, а також процедуру
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності розпорядників
інформації.

Відповідно до визначення публічної
інформації, яке міститься в статті 1
Закону України "Про доступ до публічної
інформації", - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації.
Доступ до інформації забезпечується
шляхом її оприлюднення у засобах
масової інформації (в офіційних
друкованих виданнях, на офіційних
веб-сайтах в мережі Інтернет, на
інформаційних стендах та будь-яким
іншим способом) та через надання
інформації за запитами на інформацію.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" суб'єктами відносин у сфері
доступу до публічної інформації є:
запитувачі інформації - фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень; розпорядники
інформації - суб'єкти, визначені у ст. 13
цього Закону; структурний підрозділ
або відповідальна особа з питань
запитів на інформацію розпорядників
інформації.

Як свідчать матеріали справи, позивач є
зареєстрованою відповідно до вимог
Закону України "Про громадські
об'єднання" юридичною особою, а отже є
суб'єктом запиту - запитувачем
інформації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" розпорядниками інформації
визнаються особи, якщо вони виконують
делеговані повноваження суб'єктів
владних повноважень згідно із законом
чи договором, включаючи надання
освітніх, оздоровчих, соціальних або
інших державних послуг - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про
вищу освіту" безпосереднє управління
діяльністю вищого навчального закладу
здійснює його керівник - ректор
(президент), начальник, директор, тощо.
При цьому, приписами ч. 2 ст. 32 Закону
України "Про вищу освіту" передбачено
перелік владних управлінських функцій,
що виконує керівник вищого навчального
закладу.

Положеннями п. 9 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що відповідач - суб'єкт
владних повноважень, а у випадках
передбачених законом, й інші особи, до
яких звернена вимога позивача.

Саме такий випадок і передбачений ч. 3
ст. 23 Закону України "Про доступ до
публічної інформації", згідно з якою -
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності розпорядників
інформації до суду здійснюється
відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, як встановлено судом
першої інстанції, відповідач є
розпорядником інформації відповідно
до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про
доступ до публічної інформації" та
належним відповідачем у справі
відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 3 КАС України.

В свою чергу, приписами ст. 14 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" визначено обов'язок
розпорядників інформації надавати
достовірну, точну та повну інформацію.
Достовірність, точність і повність
наданої інформації може бути
встановлена лише, якщо її носій (копії
документів) належним чином засвідчений
уповноваженим органом.

Пунктом 3, 6 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про
громадські об'єднання" визначає право
громадських об'єднань на одержання у
порядку, визначеному Законом, публічну
інформацію, що знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації та
здійснювати інші права, не заборонені
Законом.

Закон України "Про доступ до публічної
інформації" встановлює, що доступ до
інформації забезпечується двома
шляхами: шляхом систематичного та
оперативного оприлюднення інформації
і надання інформації за запитами на
інформацію.

У розрізі наведеного колегія суддів
вважає, що нормами чинного
законодавства прямо передбачено право
витребування громадськими
організаціями належним чином
засвідчених копій документів-носіїв
публічної інформації та зобов'язання
відповідача як розпорядника
інформації надавати публічну
інформацію за такими запитами.

Надаючи правову оцінку доводам
відповідача викладених в апеляційній
скарзі, суд апеляційної інстанції
зважає на наступне.

Положеннями статті 19 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
передбачено, що запит на інформацію - це
прохання особи до розпорядника
інформації надати публічну інформацію,
що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації із запитом на
інформацію незалежно від того,
стосується ця інформація його особисто
чи ні, без пояснення причини подання
запиту. Запити можуть подаватися в
усній, письмовій чи іншій формі (поштою,
факсом, телефоном, електронною поштою)
на вибір запитувача. Письмовий запит
подається в довільній формі. Запит на
інформацію має містити: ім'я
(найменування) запитувача, поштову
адресу або адресу електронної пошти, а
також номер засобу зв'язку, якщо такий
є; загальний опис інформації або вид,
назву, реквізити чи зміст документа,
щодо якого зроблено запит, якщо
запитувачу це відомо; підпис і дату за
умови подання запиту в письмовій формі.

Як свідчать матеріали справи, запит
позивача містить всі необхідні
реквізити, визначені нормами статті 19
Закону України "Про доступ до публічної
інформації".

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
закріплено, що розпорядник інформації
має надати відповідь на запит на
інформацію не пізніше п'яти робочих
днів з дня отримання запиту.

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
інформація на запит надається
безкоштовно. Проте, у разі якщо
задоволення запиту на інформацію
передбачає виготовлення копій
документів обсягом більш як 10 сторінок,
запитувач зобов'язаний відшкодувати
фактичні витрати на копіювання та друк.
Розмір фактичних витрат визначається
відповідним розпорядником на
копіювання та друк в межах граничних
норм, встановлених Кабінетом Міністрів
України. У разі якщо розпорядник
інформації не встановив розміру плати
за копіювання або друк, інформація
надається безкоштовно.

Через призму положень Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
випливає, що доступ до інформації
забезпечується шляхом надання
інформації за запитами, з якими
запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації, незалежно в
якій формі поданий запит (усній або
письмовій), а розпорядник інформації, в
свою чергу, має надати відповідь не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту. При цьому, надання
копій запитуваних документів в межах 10
аркушів здійснюється безкоштовно, а
фактичні витрати на копіювання та друк
документів обсягом більш як 10 сторінок
підлягають відшкодуванню запитувачем
інформації. Безкоштовно надається
інформація незалежно від обсягу
сторінок документів, на яких вона
розміщена, якщо розпорядник інформації
не встановив розміру плати за її
копіювання або друк.

Положеннями частини 1 статті 22 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" передбачено підстави для
відмови у задоволенні запиту. Так,
вказаними нормами визначено, що
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і
не зобов'язаний відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить
до категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до частини 2 статті
6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію,
не оплатила передбачені статтею 21
цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених частиною 5
статті 19 цього Закону.

В апеляційній скарзі, як на підставу
відмови в задоволенні запиту на
отримання інформації, відповідач
зокрема посилається на те, що
запитувана інформація передбачає
копіювання більш як 10 сторінок та
повідомляє, що розмір фактичних витрат
визначений Наказом ректора Київського
національного
торговельно-економічного університету
№ 4282 від 30.12.2011 (0,1 відсоток розміру
мінімальної заробітної плати за
виготовлення однієї сторінки формату
А4 та меншого розміру, в тому числі в
разі двостороннього друку).

Водночас, колегія суддів вважає
вказані доводи безпідставними,
оскільки відповідач, відмовляючи в
наданні інформації, позбавив позивача
права на безкоштовне отримання
інформації в межах 10 сторінок,
визначене ст. 22 Закону України "Про
доступ до публічної інформації".

При цьому Закон України "Про доступ до
публічної інформації" закріплює
обов'язок запитувача здійснити оплату
фактичних витрат, пов'язаних з
копіюванням або друком документів
обсягом більш як 10 сторінок, однак
такий порядок законодавством не
встановлений.

Виходячи з наведеного, для можливості
запитувачу інформації провести
відшкодування таких витрат
розпоряднику інформації необхідно
спершу повідомити запитувачу
інформації розрахунковий рахунок,
розмір витрат та порядок відшкодування
витрат, до того ж, запитувач інформації
наперед не може знати обсяг сторінок,
на яких ця інформація розміщена.

Суд апеляційної інстанції вважає також
необґрунтованими доводи апелянта, що
розрахунковий рахунок та порядок
відшкодування витрат були повідомлені
у телефонному режимі представнику
Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України", проте жодних письмових
доказів у підтвердження своїх слів
представник відповідача не надав, як не
назвав жодних свідків, які б могли
підтвердити такий факт.

При цьому, суд враховує, що у запиті №
971/4-13 від 25.11.2013 позивач вказав, що
готовий виконати всі зобов'язання,
покладені на нього як на запитувача
інформації ЗУ "Про доступ до публічної
інформації".

Відповідно до ч. 4 ст. 21 ЗУ "Про доступ до
публічної інформації" при наданні
інформації, що становить суспільний
інтерес, плата за копіювання та друк не
стягується. Визначення терміну
інформації, що становить суспільний
інтерес у Законі України "Про доступ до
публічної інформації" відсутній,
відтак, указаний термін є оціночною
категорією.

На думку судової колегії, інформація,
яка була запитана у позивача, пов'язана
зі вступом до вищого навчального
закладу становить суспільний інтерес,
оскільки необхідна громадянам для
реалізації свого права на освіту,
закріпленого у статті 53 Конституції
України.

Зрештою колегія суддів вважає також
безпідставними посилання відповідача
на ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ
до публічної інформації", зокрема з
приводу того, що розпорядник не володіє
інформацією і останнім не дотримано
вимог складання та подання запиту, з
огляду на нижчевикладене.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України
"Про доступ до публічної інформації" у
відмові в задоволенні запиту на
інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду
особи, відповідальної за розгляд
запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

У відповіді на запит, по-перше, вказана
єдина мотивована підстава відмови в
його задоволенні з посиланням на
відповідний пункт статті 22 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" - несплата фактичних
витрат, пов'язаних з копіюванням
документів. По-друге, як установив суд,
вимоги до запиту на інформацію,
передбачені частиною 5 статті 19 цього
Закону України "Про доступ до публічної
інформації" позивач дотримав, що
вбачається з самого запиту про надання
інформації. По-третє, представник
відповідача зазначаючи, що Вінницький
торговельно-економічний інститут є
філією Київського національного
торговельно-економічного
університету, всі оригінали
реєстраційних та статутних документів
інституту знаходяться безпосередньо в
університеті не враховує положення ч. 3
ст. 22 Закону України "Про доступ до
публічної інформації". Відповідно до
вказаної норми розпорядник інформації,
який не володіє запитуваною
інформацією, але якому за статусом або
характером діяльності відомо або має
бути відомо, хто нею володіє,
зобов'язаний направити цей запит
належному розпоряднику з одночасним
повідомленням про це запитувача. У
такому разі відлік строку розгляду
запиту на інформацію починається з дня
отримання запиту належним
розпорядником.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про наявність
правових підстав для задоволення
адміністративного позову шляхом
визнання протиправною відмову
директора, голови приймальної комісії
Вінницького торговельно-економічного
інституту Київського національного
торговельно-економічного університету
Сусіденка В. Т. у задоволенні запиту на
інформацію Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України".

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу директора
Вінницького торговельно-економічного
інституту Київського національного
торговельно-економічного університету
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
19 серпня 2014 року .

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Полотнянко Ю.П.

Сушко О.О.