Справа № 806/2410/14
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
Житомир справа № 806/2410/14

категорія 5.2.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

за участі секретаря Бондаренка Д.А.,

за участі представника позивача
Хрущова Ю.К.,

за участі представника відповідача
Біляченка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом приватного підприємства
"Кемілайн Агро" до Житомирської митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення від 24.03.2014 №
101060000/2014/300195/2,

встановив:

Приватне підприємство "Кемілайн Агро"
(далі - позивач) звернулося до
Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Житомирської митниці Міндоходів (далі -
відповідач) в якому просило визнати
протиправним та скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів
від 24.03.2014 № 101060000/2014/300195/2;

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що відповідно до умов
зовнішньоекономічного контракту
позивач завіз на митну територію
України гідроксид алюмінію марки SH 20.
При коригуванні митної вартості
вказаного товару Житомирська митниця
використала другорядний метод
визначення митної вартості (підпункт 2ґ
пункту 2 частини 1 статті 57 Митного
кодексу України), який є резервним
згідно з вимогами статті 64 Митного
кодексу України, що, на думку позивача,
є протиправним та невірним, оскільки
його застосовано з порушенням
визначеного законом порядку, без
дотримання основних принципів митного
регулювання: законності, додержання
прав та охоронюваних законом інтересів
фізичних та юридичних осіб. У зв'язку із
цим вважає неправомірним вказане
рішення про визначення митної вартості
товарів.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю і просив їх задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечив з підстав викладених в
письмових запереченях.

Вислухавши представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд дійшов висновку про
те, що позов підлягає задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що 26.02.2014 між
приватним підприємством "Кемілайн
Агро" (покупець) та фірмою "Аlva Kerama Industry
OU", місто Талін, Естонія (продавець)
укладено зовнішньоекономічний
контракт № 26-02-2014 та доповнення № 1 від
26.02.2014 та № 2 від 08.04.2014 до вказаного
контракту, які є невід'ємною його
частиною (а.с.10-13). Відповідно до умов
зазначеного контракту та доповнення до
нього продавець (фірма "Аlva Kerama Industry OU)
продає та постачає покупцю ("Кемілайн
Агро"), який приймає та оплачує продавцю
за постачання гідроксиду алюмінію
марки SН 20 виробництва заводу Aluminium Oxid
State Gmbh, Німеччина в кількості та за
ціною, вказаною в доповненнях до
Контракту. На виконання умов Контракту
позивач придбав у фірми "Аlva Kerama Industry OU"
вказаний товар в кількості - 20000 кг за
ціною 472,00 Євро за тонну, на загальну
суму 9440,00 Євро.

У березні 2014 року для здійснення
митного оформлення до Житомирської
митниці позивачем було подано митну
декларацію № 101060000/2014/003628 (а.с.19), а також
для підтвердження митної вартості
товару - інші документи:
зовнішньоекономічний контракт №
26-02-2014 від 26.02.2014 з доповненнями; інвойс
від 27.02.2014 № 1408; міжнародну
автомобільну накладну (CMR) COS94281;
платіжні доручення № 29 від 11.03.2014 та № 31
від 20.03.2014 (а.с.10-18).

За результатами розгляду поданих
позивачем до Житомирської митниці
документів на митне оформлення товару
відповідачем 24.03.2014 прийнято спірне
рішення про коригування митної
вартості товарів № 101060000/2014/300195/2 (а.с.8).

Згідно з оскаржуваним рішенням митного
органу, митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції):
документи, зазначені у частині другій
ст.53 МКУ, подані для митного оформлення,
містять розбіжності (в інвойсі № 1408 від
27.02.2014 відсутні відомості про особу, що
підписала даний інвойс, а СМР № СОS 94281
від 19.03.2014 не вірно зазначена адреса
отримувача, зазначений індекс 10012,
фактично 10007), а також у зв'язку з
неподанням декларантом на письмову
вимогу митного органу відповідно до ч.3
ст. 53 МКУ додаткових документів, що
підтверджують заявлену митну вартість
товару, а саме:

- договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість, яких визначається;

- виписку з бухгалтерської
документації (оплата за попереднє
оформлення балансові документи, тощо);

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями. За інформацією, яка
наявна у митного органу, вартість
схожих товарів є вищою в порівнянні з
митною варістю оцінюваних товарів. За
результатами проведеної консультації
встановлено, що методи 2а та 2б не можуть
бути застосовані - у зв'язку з
відсутністю цінової інформації на
ідентичні та подібні товари; методи 2в
та 2г - в зв'язку з відсутністю основи
для віднімання та додавання вартості.
Митна вартість визначена за резервним
методом, яка ґрунтується на раніше
визначених митними органами вартостях
МД № 702180001/2014/1748 від 18.03.2014 з урахуванням
коригувань на обсяг партії товарів,
умов поставки, комерційних умов, тощо,
що відповідає принципам і критеріям,
визначеним Угодою про застосування ст.7
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року.

Суд не погоджується з такими
висновками митного органу та
визначення митної вартості даного
товару за резервним методом, з огляду
на нормативне врегулювання спірних
правовідносин та досліджених обставин
справи.

Відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів регулюються Митним
кодексом України від 13.03.2012, № 4495-VI (далі
- МК ).

Відповідно до статті 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50 МК
України).

За приписами статті 52 МК України
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
кодексу та цією главою.

Частиною 1 статті 54 МК України
передбачено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Згідно із п.1 ч.4 ст.54 МК України, митний
орган під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

У статті 53 МК України визначено, що у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Частиною 2 цієї статті
перелічені документи, які
підтверджують митну вартість товарів:
1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до частини 5 статті 53 МК
України, забороняється вимагати від
декларанта або уповноваженої ним особи
будь-які інші документи, відмінні від
тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм
випливає, що Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 МК України, якою
встановлено, що митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Також це узгоджується з проголошеними
у статті 8 МК України принципами
здійснення державної митної справи на
засадах законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі,
заохочення доброчесності.

Між тим, відповідно до вимог частини ч.3
ст.53 МК України у разі, якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 54 МК
України, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів (ч.1 ст.55 МК України).

За правилами статті 264 Митного кодексу
України, якщо митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу, чи з порушенням інших
вимог Митного кодексу України, митний
орган відмовляє у прийнятті такої
митної декларації (частина одинадцята
статті 264).

У статті 57 МК України закріплені
правила застосування методів
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту. Згідно з частиною першою цієї
статті, митна вартість визначається за
такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Приписами частин 2-5 статті 57 МК України
встановлено, що основним методом
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є перший метод - за ціною
договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 та 60 цього
Кодексу. Під час таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 та 60 цього Кодексу за основу
для її визначення може братися або
ціна, за якою ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному із продавцем
покупцю відповідно до статті 62 цього
Кодексу, або вартість товарів,
обчислена відповідно до статті 63 цього
Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена частиною 2 статті 58
МК України.

Так, відповідно до вказаної правової
норми метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Судом встановлено, що позивач надав
Житомирській митниці для митного
оформлення імпортованого товару
документи, що передбачені ч.2 ст.53 МК.
Подані документи чітко ідентифікували
оцінюваний товар та містили об'єктивні
і достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які чітко підтверджували
ціну товарів, що підлягала сплаті
позивачем на користь продавця, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами
ч.ч.4, 5 ст.58 МК України.

В судовому засіданні позивач пояснив,
що неподання ПП "Кемілайн Агро"
договору з третіми особами, пов'язаного
з угодою про поставки товару, та
рахунків про здійснення платежів від
третіх осіб на користь продавця товару,
відсутність яких позивач пояснює
комерційною таємницею продавця товару
- Фірми "Alva Kerama Industry OU", місто Таллін,
Естонія.

Скориставшись наданим ч.7 ст.55 МК правом
позивач звернувся до митного органу із
заявою про випуск товарів, що
декларуються, у вільний обіг на умовах
фінансової гарантії. Та відповідно до
ч.8.ч.9 ст.55 МКУ надали додаткові
документи митному органу, які
підтверджують митну вартість товарів,
а саме: пояснення, що індекс 10007 - це
юридична адреса підприємства, а індекс
10012 - фактична адреса підприємства,
доповнення № 2 від 08.04.2014 до договору №
26-02/2014, інвойс № 1408 від 27.02.2014 з
відомостями про особу, що підписала
інвойс, копію постанови Житомирського
окружного адміністративного суду по
справі 806/5491/13-а від 16.09.2013, копію ухвали
Житомирського апеляційного
адміністративного суду по справі
806/5491/13-а від 03.12.2013, копію відповіді
Житомирської митниці Міндоходів за №
9/1/9/134 від 10.01.2014, копію постанови
Житомирського апеляційного
адміністративного суду по справі
806/5492/13-а від 07.10.2013, копію ухвали
Житомирського апеляційного
адміністративного суду по справі
806/5492/13-а від 03.12.2013 (а.с.23-38).

Після розгляду наданих позивачем в
якості додаткових копій документів
Житомирською митницею листом № 9/2/9/2158
від 18.04.2014 відмовлено у скасуванні
спірного рішення про коригування
митної вартості товарів з тих підстав,
що при розгляді інвойсу від 27.02.2014 № 1408,
наданого в якості додаткового
документу, встановлено, що він містить
посилання на зовнішньоекономічний
договір № 03-06-2013 від 03.06.2013, що відмінний
від заявленого декларантом в графі 44
митної декларації від 24.03.2014 №
01060000/2014/003582 (№ 26-02-2014 від 26.02.2014).
Оскільки наданий документ містить
суттєву розбіжність, він не може бути
використаний для підтвердження митної
вартості товару. Крім того
підприємством не були надані всі
необхідні документи відповідно до ч.3
ст.53 МК України.

При цьому, суд погоджується з доводами
відповідача про те, що митниця має
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
визначення митної вартості товару,
однак зазначає, що такі повноваження
мають бути реалізовані лише за
наявності обґрунтованих підстав для
сумніву в правильності митної оцінки
товару, що переміщується через митний
кордон України.

Під час розгляду даної справи судом не
встановлено обставин, які б свідчили
про існування достатніх підстав для
виникнення обґрунтованого сумніву у
Житомирської митниці щодо вартості
імпортованого товару. Представником
відповідача не надано суду жодних
належних та допустимих доказів того, що
подані позивачем основні та додаткові
документи не дозволяли митному органу
у належний спосіб перевірити числове
значення складових митної вартості
товарів та відомості щодо їх ціни.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постанові Верховного Суду
України від 01.10.2013 (справа № 21-354а13), в
якій зазначено, що "... наявність
обґрунтованого сумніву у правильності
визначення митної вартості митниця
зобов'язана доводити в суді, оскільки з
цією обставиною закон пов'язує
можливість витребовування додаткових
документів у декларанта та надає
митниці право вчиняти наступні дії,
спрямовані на визначення дійсної
митної вартості товарів".

У судовому засіданні представник
відповідача зазначав, що підставою для
коригування митної вартості слугувало
те, що під час аналізу
товаросупровідних документів поданих
разом з МД № 101060000/2014/003582, митним
органом виявлено, що в інвойсі № 1408
від 27.02.2014 відсутні відомості про особу,
що підписувала його.

Зважаючи на такі доводи представника
митного органу, суд зазначає, що
відповідно до роз'яснень Міністерства
фінансів України, форма
рахунку-фактури (інвойсу) не
відноситься до типових форм, які
затверджуються Державним комітетом
статистики України, застосування її
нормативно-правовими актами не
передбачено.

У свою чергу, представником позивача
було надано контролюючому органу
інвойс з відомостями про особу, що його
підписала.

Окрім цього, під час судового розгляду
справи представником відповідача було
вказано, що сумніви стовно ціни
задекларованого позивачем товару
виникли у митного органу за
результатами аналізу відомостей, що
містяться у базі даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Державної митної служби України,
зокрема, відповідачем встановлено, що
заявлена позивачем митна вартість на
товар не відповідала МД № 702180001/2014/1748
від 18.03.2014.

Суд не погоджується з такими доводами
відповідача, так як зазначена система
відповідно до приписів МК України
носить інформаційний характер і не є
виключною підставою відмови визнання
задекларованої митної вартості
декларантом, оскільки така підстава
для коригування не передбачена ст.55 МК
України і не викладена в ст.VII ГУТТ та в
Угоді про застосування ст.VII ГУТТ.

Слід звернути також увагу на те, що
наявність в автоматизованій системі
аналізу та управління ризиками
інформації про те, що товар, який
задекларовано приватним підприємством
"Кемілайн Агро", розмитнювався за іншою
вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
митним органом контролю митної
вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом, оскільки торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо).

Враховуючи, що автоматизована система
аналізу та управління ризиками з
об'єктивних причин не містить усієї
інформації, що стосується суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності,
товарів і умов їх продажу, такі дані не
можуть мати першочергового значення у
порівнянні з наданими декларантом
первинними документами про товар.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає,
що митний орган без достатніх на те
підстав виніс оскаржуване рішення про
коригування митної вартості, та
всупереч ч.2 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) не навів обставин,
які б свідчили про існування достатніх
підстав для виникнення обґрунтованого
сумніву у Житомирської митниці щодо
вартості імпортованого товару.

Таким чином, відповідачем не наведено
будь-яких обставин, які б перешкоджали
визначенню митної вартості товару за
ціною договору, а також не вказано
жодних обґрунтованих причин, які могли
б слугувати підставою для визначення
митної вартості товару за іншим, ніж
основний, методом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Слід також зазначити, що згідно з п.п.1,9
ч.3 ст.2 КАС у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Зважаючи на встановлені у справі
обставини, а також враховуючи приписи
чинного законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Отже, сплачений
позивачем судовий збір у сумі 182 грн 70
коп підлягає відшкодуванню на користь
ПП "Кемілайн Агро" з Державного бюджету
України.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Житомирської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів від 24.03.2014 №
101060000/2014/300195/2.

Стягнути на користь приватного
підприємства "Кемілайн Агро" з
Державного бюджету України через
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Житомирської області 182,70 грн
сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Панкеєва