Справа № 802/2556/14-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 серпня 2014 р.
Справа № 802/2556/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Мультян Марини
Бондівни,

за участі секретаря судового
засідання: Щербацької Ольги Сергіївни

представників сторін:

позивача: Томкіна О.Ю.- представник на
підставі довіреності

відповідача: Бабія Р.В.- представник на
підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор"

до: Іллінецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" (далі - ТОВ "Липовецький
елеватор") до Іллінецької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Іллінецька
ОДПІ) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що не погоджується з
висновками податкового органу,
викладеними у акті перевірки №
104/22/32359396 від 23 травня 2014 року та,
відповідно, із прийнятими податковими
повідомленням-рішеннями № та №
від 18 червня 2014 року, вважає їх
протиправними та просить скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив суд
задовольнити його у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача проти
задоволення адміністративного позову
заперечував та просив відмовити у
задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення учасників
судового засідання, оцінивши наявні у
справі докази, на засадах всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, судом встановлено
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" зареєстроване Липовецькою
районною державною адміністрацією 25
квітня 2003 року.

На підставі направлення № 96 від 12
травня 2014 року виданого Іллінецькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
Каспрук Тетяною Михайлівною головним
державним ревізором-інспектором
відділу податкового аудиту
Іллінецької ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1
п. 78.1 ст. 78, п. 81.1 ст. 81. п. 82.2 ст. 82
Податкового кодексу України № 2755-УІ
від 02 грудня 2010 року та наказу
Іллінецької ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області № 189
від 08 травня 2014 року проведена
позапланова виїзна перевірка
товариства з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" з питань перевірки правових
відносин з товариством з обмеженою
відповідальністю "Альгавар" за період з
01 листопада 2011 року по 30 листопада 2011
року; приватним підприємством
"Експрес-Хелп" за період з 01 березня 2012
року по 31 березня 2012 року; товариством з
обмеженою відповідальністю "Ферко" за
період з 01 березня 2013 року по 31 березня
2013 року; товариством з обмеженою
відповідальністю "Мірада плюс" за
період з 01 вересня 2009 року по 30 вересня
2013 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт № 104/22/32359396
від 23 травня 2014 року, висновками якого
встановлено порушення ст. 203, ст. 215, ст.
216, ст. 228, ст. 655, ст. 662, ст. 658 Цивільного
кодексу України в результаті чого
правочин заключений товариством з
обмеженою відповідальністю
"Липовецький елеватор" з товариством з
обмеженою відповідальністю "Альгавар"
за період з 01 листопада 2011 року по 30
листопада 2011 року; товариством з
обмеженою відповідальністю "Ферко" за
період з 01 березня 2013 року по 31 березня
2013 року; товариством з обмеженою
відповідальністю "Мірада плюс" за
період з 01 вересня 2009 року по 30 вересня
2013 року свідчить про відсутність
наміру створення правових наслідків
тобто такі угоди носять фіктивний
характер і порушують п. 44.1 ст. 44, п. 185 ст.
185, п. 188.1, 198.2 198.3, 198.6 ст.198, п. 200.1 п. 201.4, п.
201.6, п. 201.8, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України № 2755-УI від 02 грудня 2010
року та п. 3, п. 7 Порядку заповнення
податкової накладної затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
№ 1379 від 01 листопада 2011 року в
результаті чого завищено рядок 24
"Залишок від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду" всього в сумі 58863 грн. в тому
числі за листопад 2011 року - 33066 грн. 67
коп., березень 2013 року - 22096 грн. 09 коп.,
вересень 2013 року - 3700 грн.

Позивачем були подані заперечення № 41
від 05 червня 2014 року на зазначений акт
перевірки (а.с. 70-89).

Проте, згідно відповіді на заперечення
№ 1441/15-22 від 18 червня 2014 року висновки
описані в акті про результати
позапланової виїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового
законодавства № 104/22/32359396 від 23 2014 року
залишено без змін (а.с. 90-101).

На підставі зазначеного акту перевірки
18 червня 2014 року Іллінецькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області винесено податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на суму 79692 грн. в тому числі за
основним платежем на суму 53128 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 26564 грн. (а.с. 27) та №
про зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 5735 грн. (а.с. 28).

Суд, визначаючись щодо заявлених
позовних вимог, заперечень відповідача
та наданих у справу доказів, виходив з
наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. При цьому,
юридична відповідальність особи,
згідно із статтею 61 Конституції
України, має індивідуальний характер.

Для цілей оподаткування, згідно п.44.1 ст.
44 ПК України, платники податків
зобов'язані вести облік доходів,
витрат та інших показників, пов'язаних
з визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних,
не підтверджених документами.

В силу ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію
та підтверджує її здійснення. В свою
чергу, господарська операція - це дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Згідно п. п. 14.1.181 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно із
п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 ПК України
податкова накладна повинна містити
зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи-продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Пунктами 200.1-200.3 ст. 200 ПК України
визначено, що сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; залишок від'ємного
значення попередніх податкових
періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК
України передбачено, що податкова
накладна є податковим документом і
підставою для нарахування сум податку,
що відноситься до податкового кредиту.
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю
контрагентом, який зареєстрований як
платник ПДВ, податкових накладних з
усіма необхідними реквізитами,
визначеним законом, такий покупець має
право на включення цього податку до
складу податкового кредиту за звітній
податковий період.

З аналізу наведених вище норм випливає,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Однак,
наявність лише податкової накладної не
є підставою для формування податкового
кредиту. Для включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
необхідна наявність і інших первинних
документів, які б свідчили про
реальність такої господарської
операції.

Судом встановлено, що в ході проведення
перевірки податковим органом зроблено
висновок про відсутність
фінансово-господарської діяльності
товариства та відповідно про те, що
взаємовідносини між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Липовецький елеватор" та товариством з
обмеженою відповідальністю "Альгавар",
товариством з обмеженою
відповідальністю "Мірада плюс" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Ферко" здійснювалися
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства і не
були спрямовані на настання реальних
правових наслідків.

Суд не погоджується з висновками
податкового органу викладеними в акті
перевірки з огляду на наступне.

Оцінюючи взаємовідносини позивача з
ТОВ "Альгавар", ТОВ "Ферко" та ТОВ "Мірада
плюс" суд виходить із того, що в межах
дослідження питання про правомірність
формування податкового кредиту,
визначення суми податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до
бюджету, варто враховувати наявність,
по-перше, належних договорів на надання
певних послуг, по-друге, відповідних
документів на підтвердження виконання
таких договорів та зв'язку понесених
витрат з господарською діяльністю
підприємства, по-третє, податкової
накладної на оплату послуг, платіжних
доручень, видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних.

Досліджені матеріали адміністративної
справи свідчать, що видами діяльності,
які мало право здійснювати товариство
з обмеженою відповідальністю
"Липовецький елеватор" за період, що
перевірявся, які він фактично
здійснював є вирощування зернових та
технічних культур, виробництво
продуктів борошномельно-круп'яної
промисловості, оптова торгівля зерном,
насінням та кормами для тварин; інші
види оптової торгівлі, діяльність
автомобільно-вантажного транспорту та
складське господарство.

02 листопада 2011 року товариство з
обмеженою відповідальністю "Альгавар"
(Постачальник) в особі директора
Бігуна Д.І. та товариство з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" (Покупець) в особі директора
Шунди А.В. уклали договір поставки
нафтопродуктів № 24 (том 1 а.с. 102-105).

Пунктом 1.1. даного договору визначено,
що на умовах договору Постачальник
зобов'язується поставити і передати у
власність Покупцю, а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
його вартість в порядку та на умовах
даного договору. Якість товару повинна
відповідати вимогам державних
стандартів, або технічних умов, що
діють на території України та
підтверджують сертифікатом
відповідності (якості) підприємства -
виробника (п. 1.2 договору).

Асортимент, ціна, кількість та загальна
вартість товару визначається в
рахунках-фактурах Постачальника або
видаткових накладних при поставці
кожної партії (п. 2.1 договору). Пунктом 2.4
договору визначено, що ціна товару
включає транспортні витрати пов'язані
з доставкою товару від місця
відправлення до місця призначення,
вказаного Покупцем. За узгодженням
сторін поставка може здійснюватись на
умовах - самовивіз.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
шляхом 100% передоплати не пізніше трьох
банківських днів з дати отримання
повідомлення від Постачальника про
готовність відвантаження товару та
рахунку-фактури, шляхом безготівкового
перерахування зазначеної у рахунку
загальної суми вартості товару на
розрахунковий рахунок постачальника
(п. 31. договору).

Товар передається Покупцю протягом
п'яти банківських днів з дня отримання
коштів на розрахунковий рахунок
Постачальника. Поставка товару Покупцю
може здійснюватись Постачальником як
одноразово так і окремими партіями.

Товар вважається переданий
Постачальником і прийнятим покупцем по
якості - відповідно до технічних умов
та інших нормативно-технічних актів
(паспорт та/або сертифікат
заводу-виробника) по кількості -
відповідно до товарно-транспортних або
накладних документів (накладна та/або
акт приймання-передачі, довіреність) на
товар у відповідності з вибраним
базисом поставки товару. Покупець
проводить прийомку товару по кількості
і якості у відповідності з умовами
"Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
і обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і в організаціях
України" (п. 5.4-5.5 договору).

Так, в товарно-транспортній накладні у
графі авто підприємство зазначено ПП
ОСОБА_4, реквізити підприємства
відсутні, що унеможливлює
ідентифікувати особу перевізника.
Товарно-транспортна накладна
скріплена мокрими печатками ТОВ
"Липовецький елеватор" та ТОВ
"Альгавар", а печатки ПП ОСОБА_4 немає,
також не вказано густину
нафтопродукту, температуру, масу
нафтопродукту, що транспортується. В
товарно-транспортній накладній у графі
прийняв водій відсутній підпис особи,
що відповідає за прийняття товару.
Видаткова накладна заповнена з
порушенням, а саме здав та прийняв
посади осіб відповідальних за
здіснення господарської операції і
правильність її оформлення, не можливо
ідентифікувати посадових осіб, які
отримували товарно-матеріальні
цінності. Податкова накладна - не
встановлено фактичне місцезнаходження
ТОВ "Альгавар" та порушено порядок
оформлення податкової накладної в
частині неправильного заповнення
позиції місцезнаходження продавця.
Тому надані ТОВ "Липовецький елеватор"
первинні документи та
товарно-транспортні накладні
оформлені з порушенням та не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Виконання реального здійснення
господарських операцій із ТОВ
"Альгавар" підтверджується: видатковою
накладною № 36 від 02 листопада 2011 року
відповідно до якої постачальник
передав покупцеві товар (пічне паливо
) у кількості 32000 л. вартістю 6.20
грн./л на загальну суму 198400,00 грн. (а.с.
106); платіжним дорученням № 1644 від 02
листопада 2011 року відповідно до якого
ТОВ "Липовецький елеватор" прийняв
товар від ТОВ "Альгавар" та оплатив його
шляхом безготівкового перерахування
коштів на рахунок постачальника (а.с.
108); податковою накладною № 2 від 02
листопада 2011 року на суму 198400,00 грн.
(а.с. 109); товарно-транспортною накладною
на відпуск нафтопродуктів (нафти) N P 36
(том 1 а.с. 107).

Окрім того, придбане пічне паливо
використано ТОВ "Липовецький елеватор"
для роботи сушарок зерна, які працюють
на пічному паливі, що підтверджується
звітом № 45-11 про рух нафтопродуктів на
складі ПММ з 01 листопада 2011 року по 04
листопада 2011 року (а.с. 10) та розрахунком
витрат пічного палива на сушку однієї
планової тони з 01 листопада 2011 року по 30
листопада 2011 року (том 1 а.с. 111).

Окрім того, як зазначено в акті
перевірки та представником
відповідача, що для перевірки були
надані товарно-транспортна накладна,
видаткова накладна та податкова
накладна, які не відповідають вимогам
законодавства.

Щодо господарських операцій
товариства з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" з товариством з обмеженою
відповідальністю "Мірада плюс" суд
зазначає наступне.

01 серпня 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Мірада
плюс" (Виконавець) та товариства з
обмеженою відповідальністю
"Липовецький елеватор" (Замовник)
укладено договір про надання
транспортних послуг № 1048/тр (том 1 а.с.
172-177).

Пунктом 1.1. договору визначено, що
виконавець зобов'язується за плату та
за рахунок Замовника організувати
виконання транспортних послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу
залізничним або автомобільним
транспортом. Згідно з заявою Замовника
Виконавець може також надавати
додаткові послуги: вивантаження
вантажу та здавання вантажоодержувачу;
перевірка кількості та стану вантажу,
зважуванню вантажів, визначення якості
товару (за результатами досліджень
спеціалізованих лабораторій) підбір
зразків товару; сплата мита, зборів та
витрат, покладених на Замовника,
виконання митних формальностей,
одержання інших необхідних документів
(пункт 1.2. договору).

За надання послуг Виконавець виставляє
Замовнику рахунок по ставкам, згідно
додатків підписаних сторонами, що є
невід'ємною частиною даного договору.
Оплата проводиться Замовником на
підставі виставленого рахунку.
Розрахунки між Виконавцем та
Замовником здійснюються в
національній валюті України шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Виконавця по
кожному додатку окремо. Загальна
договірна ціна за Договором не є
фіксованою, її розмір в кожному
окремому випадку визначається видом та
обсягом наданих транспортних послуг і
встановлюється у відповідних Додатках
до цього договору (п. 3.1. -.3.4 договору).

Як зазначено в акті перевірки та
представником відповідача, що для
перевірки були надані
товарно-транспортні накладні,
видаткова накладна та податкова
накладна, які не відповідають вимогам
законодавства.

Так, в товарно-транспортних накладних у
графі "до подорожнього листа №" не
зазначено самого номера подорожнього
листа, реквізити авто підприємства
відсутні, що унеможливлює
ідентифікувати особу перевізника.
Товарно-транспортні накладні
скріплені мокрими печатками СПД ОСОБА_7
без реєстраційних даних та ПАТ
"Свобода", печатки "Мірада плюс" немає. В
товарно-транспортній накладній у графі
прийняв "водій експедитор" відсутній
підпис особи, що відповідає за
прийняття товару. Податкова накладна
заповнена з порушенням - не встановлено
фактичне місцезнаходження ТОВ "Мірада
плюс" та порушено порядок оформлення
податкової накладної в частині
неправильного заповнення позиції
місцезнаходження продавця. Тому надані
ТОВ "Липовецький елеватор" первинні
документи та товарно-транспортні
накладні оформлені з порушенням та не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Виконання реального здійснення
господарських операцій із ТОВ "Мірада
плюс" підтверджується
товарно-транспортними накладними ПАТ
№ 1 від 11 вересня 2013 року; ПАТ № 2 від 11
вересня 2013 року та ПАТ № 306 від 24
вересня 2013 року (том 1 а.с. 178-180); актом
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ 25 від 16 вересня 2013 року (том 1 а.с. 181);
актом надання послуг б/н від 27 вересня
2013 року (том 1 а.с. 182); податковими
накладними № 25 від 16 вересня 2013 року та
№ 46 від 27 вересня 2013 року (том 1 а.с. 183-184);
платіжними дорученнями № 3706 від 16
вересня 2013 року на суму 18900,00 грн. та №
3732 від 27 вересня 2013 року на суму 3302,64
грн. (а.с. 185-186); накладною № 800 від 11
вересня 2013 року, накладною № 7225 від 24
вересня 2013 року (том 1 а.с. 187-188).

Щодо господарських операцій
товариства з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" з товариством з обмеженою
відповідальністю "Ферко" суд зазначає
наступне.

27 березня 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Ферко"
(Виконавець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" (Замовник) укладено договір №
27/03/13Н про надання послуг (том 1 а.с. 115-116).

Пунктом 1.1 договору визначено, що
виконавець зобов'язується за плату та
за рахунок Замовнику організувати
виконання транспортних послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу
залізничним або автомобільним
транспортом. Згідно із письмовою
заявою Замовника Виконавець може також
надавати додаткові послуги:
вивантаження вантажу та здавання
вантажоодержувачу, перевірка
кількості та стану вантажу, зважуванню
вантажів, визначення якості товару (за
результатами досліджень
спеціалізованих лабораторій) підбір
зразків товару, сплата мита, зборів та
витрат, покладених Замовника,
виконання митних формальностей,
одержання інших необхідних документів
(п. 1.2. договору).

За надання послуг Виконавець виставляє
Замовнику рахунок по погодженим
ставкам. Оплата проводиться замовником
наступним чином: протягом трьох
банківських днів з дати отримання
рахунку-фактури. Розрахунок між
Виконавцем та Замовником здійснюється
в національній валюті України шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок виконавця.
Загальна договірна ціна за Договором
не є фіксованою, її розмір в кожному
окремому випадку визначається видом та
обсягом наданих транспортних послуг.
Датою оплати вважається дата
надходження грошових коштів на рахунок
Виконавця (п. 3.1-3.4).

Як зазначено в акті перевірки та
представником відповідача товариство
з обмеженою відповідальністю
"Липовецький елеватор" відповідно до
реєстру отриманих та виданих
податкових накладних суму ПДВ по
взаємовідносинах з ТОВ "Ферко" у
розмірі 22096,09 грн. за березень 2013 року
включило до складу податкового кредиту
в березні 2013 року та відобразило у
розділі ІІ "Податковий кредит"
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів додаток 5 до податкової
декларації з податку на додану
вартість за відповідний період. Також,
податковий орган посилається на акт №
643/22-40 від 16 серпня 2013 року "Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
"Ферко" з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
ТОВ "Честерхауз", ТОВ ""Квентін" та
подальшої реалізації придбаних у ТОВ
"Честерхауз" та ТОВ "Квентін"
товарно-матеріальних цінностей за
період березень 2013 року. Також
відповідачем зазначено, що за
результатами перевірки не
підтверджено обсяги проведених
операцій ТОВ "Ферко" з постачання
товарів (робіт, послуг) на адресу ТОВ
"Липовецький елеватор". В зв'язку з чим
реальність господарських операцій між
ТОВ "Липовецький елеватор" та
підприємствами-постачальниками
відсутня, а наслідком податкового
обліку є лише фактичний рух активів
тому у ТОВ "Липовецьций елеватор" не
було підстав для податкового обліку
вказаних операцій.

Виконання реального здійснення
господарських операцій із ТОВ "Ферко"
підтверджується товарно-транспортними
накладними: № 5 02-ААБ від 27 березня 2013
року, № 6 02-ААБ від 27 березня 2013 року, № 4
02-ААБ від 27 березня 2013 року, № 3 02-ААБ від
26 березня 2013 року, № 2 02-ААБ від 26
березня 2013 року, № 1 02-ААБ від 26 березня
2013 року, № 000033 від 25 березня 2013 року, №
000032 від 25 березня 2013 року, № 000031 від 25
березня 2013 року, № 000024 від 22 березня 2013
року, № 000025 від 22 березня 2013 року, № 000023
від 22 березня 2013 року (том 1 а.с. 117-128),
платіжними дорученнями № 3445 від 28
березня 2013 року на суму 99423, 45 грн. (том 1
а.с. 129) та № 3674 від 22 серпня 2013 року на
суму 31932,11 грн. (том 2 а.с. 10), актом
надання послуг № 3178 від 29 березня 2013
року (том 2 а.с. 9), податковими
накладними № 324 від 28 березня 2013 року, №
387 від 29 березня 2013 року (том 1 а. с. 130-131),
накладними № 172 від 22 березня 2013 року, №
173 від 25 березня 2013 року, № 124 від 26
березня 2013 року, № 175 від 27 березня 2013
року (том 1 а.с. 132-135).

Щодо виявлених помилок в оформлені
товарно-транспортних накладних то суд
звертає увагу на те, що наявність
помилки в оформленні певних документів
сама собою не може бути підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків в
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Згідно з п.1 "Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні"
затвердженого Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997
року, товарно-транспортна накладна
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом). Після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри, що передбачає п.11.4 та
п.11.5 вказаних правил.

Тобто, товарно-транспортна накладна є
підставою для списання
товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника і оприбуткування
їх у вантажоодержувача при перевезенні
вантажів у межах України, однак остання
не є єдиним та безумовним документом,
що підтверджує факт придбання або
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Крім того, суд бере до уваги, що
товарно-транспортна накладна є
документом, що підтверджує
транспортний процес і відсутність
належним чином оформленої ТТН не може
бути доказом невиконання сторонами
договору постачання, враховуючи, що
факт реальності такої операції
підтверджується іншими документами
первинного бухгалтерського обліку.

Відповідач також ставить під сумнів
реальність господарської операції
через відсутність сертифікатів,
посвідчень якості на товар, які б
свідчили про загальні характеристики
та якість поставленого товару. Однак,
зазначені документи не є документами
первинного бухгалтерського обліку, які
враховуються при формуванні
податкового обліку платника податків.
Тому їх неподання під час перевірки не
може слугувати підставою для висновку
про нереальність спірних
господарських операцій

Також необхідно зазначити, що
Податковий кодекс України виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання. Положення
щодо надмірної сплати податку, як
необхідної умови його повернення з
бюджету платникові, стосується саме
цього платника і сплати ним податку в
ціні товарів (послуг) постачальникам.
Несплата продавцем податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Щодо посилань представника
відповідача на те, що фактичне
місцезнаходження ТОВ "Альгавар" та ТОВ
"Мірада плюс" не встановлено то ТОВ
"Липовецький елеватор" порушено
порядок оформлення податкової
накладної затвердженої наказом № 1379
від 01 листопада 20111 року в частині
неправильного заповнення "позиції
місцезнаходження продавця".

Згідно з пунктом 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках: порядковий номер податкової
накладної; дата виписування податкової
накладної; повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та
по батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та
по батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - покупця (отримувача)
товарів/послуг; опис (номенклатура)
товарів/послуг та їх кількість, обсяг;
ціна постачання без урахування
податку; ставка податку та відповідна
сума податку в цифровому значенні;
загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку вид
цивільно-правового договору.

Форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом державної
податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПКУ).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПКУ).

Однак, суд звертає увагу на те, що
відповідно до роз'яснень
інформаційного листа № 1936/11/13-11 від 01
листопада 2011 року Вищого
адміністративного суду України,
документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються тощо. При
цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Крім того, представником позивача
надано виписку з Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців Серії ААБ № 301821,
відповідно до якого товариство з
обмеженою відповідальністю "Альгавар"
знаходиться за адресою: вулиця Вишнева,
11, офіс, 314, с. Софіївська Борщагівка,
Києво-Святошинський район, Київська
область (том 1 а.с. 112-113).

Також судом оглянуто, витяг відомостей
з Єдиного державного реєстру юридичних
та фізичних осіб-підприємців,
відповідно до якого товариство з
обмеженою відповідальністю "Мірада
плюс" знаходиться за адресою: проспект
40-річчя Жовтня, 93, офіс, 638, м. Київ (том 2
а.с. 90-91). В наданому витязі не міститься
записів про відсутність підприємства
за юридичною адресою.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців", відомості про
відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням повинні міститися в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

Положенням частини першої статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" передбачено, що якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Щодо посилань в акті перевірки на акт
перевірки ДПІ у Голосіївському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві № 477/3-22-08-38515541
від 04 листопада 2013 року "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки товариства з обмеженою
відповідальністю "Мірада плюс" щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків з 01 липня 2013 року
по 30 вересня 2013 року на акт перевірки
ДПІ у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві № 546/3-22-08-34804835 від
25 листопада 2013 року "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Альянс Агротрейдс" щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період діяльності з 01 січня
2012 року по 31 липня 2013 року та на акт №
643/22-40 від 16 серпня 2013 року "Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
"Ферко" з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
ТОВ "Честерхауз", ТОВ "Квентін" та
подальшої реалізації придбаних у ТОВ
"Честерхауз" та ТОВ "Квентін"
товарно-матеріальних цінностей за
період березень 2013 року

Так, суд звертає увагу, що акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки в силу приписів Податкового
кодексу України не являється актом
перевірки, а лише в рамках проведення
перевірки конкретного суб'єкта
господарювання може зафіксувати факт
неможливості отримання підтвердження
або спростування певних юридичних
фактів.

Варто відмітити, що податковим
законодавством не ставиться в
залежність отримання результатів
перевірок контрагентів суб'єкта
оподаткування від підтвердження
правомірності нарахування сум податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
та має всі документальні підтвердження
розміру такого податкового кредиту.

Суд відзначає, що наявні в матеріалах
судової справи та досліджені в ході
судового розгляду первинні документи
позивача по взаємовідносинам з ТОВ
"Альгавар", ТОВ "Мірада плюс" та ТОВ
"Ферко" (договір, податкові накладні,
видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні) за
формою та змістом відповідають вимогам
законодавства, що пред'являються до
первинних документів, належні докази
недостовірності даних в цих документах
відповідачем не надано.

Крім того, відповідно до ст. 201 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. В силу вимог частини 4 та
частини 5 статті 203 ЦК України правочин
має вчинятись у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. За
правилами, встановленими у статті 205 ЦК
України, правочин вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
наслідків.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Інших підстав визнання правочину
нікчемним чинне законодавство не
передбачає.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (презумпція правомірності).

Таким чином, головною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом, а не
актами податкової перевірки.

Виходячи з вищенаведеного суд
приходить до висновку, що правочини між
ТОВ "Липовецький елеватор" та ТОВ
"Альгавар", ТОВ "Мірада плюс" та ТОВ
"Ферко" не можуть бути визнаватися як
нікчемні в розумінні положень статті 203
ЦК України, оскільки вони відповідають
волевиявленню та внутрішній волі їх
учасників і спрямовані на реальне
настання правових наслідків, а їх зміст
не суперечить чинним нормам
законодавчих актів та не порушує
моральні засади суспільства. Водночас
посилання на не типовість
господарської операції не може бути
свідченням її нікчемності чи
фіктивності (удаваності).

Отже, твердження відповідача з
посиланням на матеріали перевірки про
те, що діяльність позивача була
спрямована на здійснення операцій без
наміру настання цивільно-правових
наслідків, а з метою отримання права на
податковий кредит, судом оцінюються
критично, оскільки воно ґрунтуються на
припущеннях. Факт наявності у сторін
правочинів протиправного умислу при їх
укладенні, відповідачем не доведено.

Таким чином, судом дослідженні всі
обставини, які підтверджують рух
активів в процесі здійснення
господарських операцій, реальні зміни
майнового стану платника податків,
спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарських операцій, зв'язок між
фактом придбання товарів, надання
послуг та господарською діяльністю
позивача. Саме такі обставини слід
встановлювати судам з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість згідно позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеній інформаційному листі від 02
червня 2011 року №742/11/13-11.

Крім того, відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту
реальності господарської операції,
вчиненої між останнім у ланцюгу
постачань платником податків та
його безпосереднім контрагентом.
Водночас податкові органи не
позбавлені права звернутися до
адміністративного суду з вимогою про
визнання недійсним правочину,
укладеного між останнім у ланцюгу
постачань платником податку та його
контрагентом, з метою, завідомо
суперечною інтересам держави та
суспільства та стягнення в дохід
держави коштів, одержаних сторонами
оспорюваного правочину за такими
угодами, як це установлено частиною
третьою статті 228 Цивільного кодексу
України.

Отже, можливі порушення, допущені одним
платником податків (наприклад,
контрагентами позивача) у відображенні
в податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків, у
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Загальним принципом юридичної
відповідальності є вина в порушенні
законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. Закон
не передбачає відповідальності за
винні дії іншої особи.

Судом на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності встановлено, що факт
надання послуг позивачеві зі сторони
його контрагентів, зазначеного в акті
перевірки, документально
підтверджується, а надані позивачем
докази є переконливими і достатніми
для беззаперечного висновку суду щодо
реальності господарських операцій.

Крім того, відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту
реальності господарської операції,
вчиненої між останнім у ланцюгу
постачань платником податків та
його безпосереднім контрагентом.
Водночас податкові органи не
позбавлені права звернутися до
адміністративного суду з вимогою про
визнання недійсним правочину,
укладеного між останнім у ланцюгу
постачань платником податку та його
контрагентом, з метою, завідомо
суперечною інтересам держави та
суспільства та стягнення в дохід
держави коштів, одержаних сторонами
оспорюваного правочину за такими
угодами, як це установлено частиною
третьою статті 228 Цивільного кодексу
України.

Отже, можливі порушення, допущені одним
платником податків (наприклад,
контрагентом позивача) у відображенні
в податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків, у
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Загальним принципом юридичної
відповідальності є вина в порушенні
законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. Закон
не передбачає відповідальності за
винні дії іншої особи.

Судом на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності встановлено, що факт
надання послуг позивачеві зі сторони
його контрагента, зазначеного в акті
перевірки, документально
підтверджується, а надані позивачем
докази є переконливими і достатніми
для беззаперечного висновку суду щодо
реальності господарських операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
суд вважає, що позивачем як під час
перевірки, так і під час розгляду даної
справи по суті підтверджено факт
реальності господарських операцій
первинними документами, які
відповідають вимогам законодавства

З обставин адміністративної справи
вбачається, що відповідачами не
доведено правомірність оскаржуваних
рішень, відтак позовні вимоги знайшли
своє підтвердження під час розгляду
адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню шляхом скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Понесені позивачем судові витрати зі
сплати судового збору відповідно до ст.
94 КАС України, у зв'язку із задоволенням
позову, підлягають відшкодуванню із
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 18 червня 2014 року винесене
Іллінецькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 18 червня 2014 року винесене
Іллінецькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Липовецький
елеватор" судовий збір в розмірі 183 (сто
вісімдесят три) гривні.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна