Справа № 490/12169/13-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 490/12169/13-а

Категорія: 6.1Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 03 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до
Адміністрації Центрального району м.
Миколаєва; за участю третьої особи:
ОСОБА_4 про скасування розпорядження
№392-р від 08 липня 2011 року,-

В С Т А Н О В И В:

09.01.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду
першої інстанції з адміністративним
позовом до Адміністрації Центрального
району м. Миколаєва про скасування
розпорядження №392-р від 08 липня 2011 року
«Про готовність до експлуатації
квартири №? НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, гр.
ОСОБА_4».

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, на підставі
вищезазначеного розпорядження були
узаконені дії ОСОБА_4 щодо самовільного
переобладнання квартири №? НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 03.02.2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 18.02.2014 року ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу на вказану
постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилалась на те, що реконструкція має
проводитись з погодженням сусідів
прилеглих квартир, якого в даному
випадку від неї отримано не було. Крім
того, позивачка зазначила, що на момент
винесення оскаржуваного розпорядження
не існувало позитивних висновків СЕАС,
МНС, управління містобудування та
архітектури, що також свідчить про
незаконність прийнятого відповідачем
розпорядження.

На підставі викладеного ставиться
питання про скасування постанови
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 03.02.2014 року та
постановлення нової, якою скасувати
розпорядження №392-р від 08 липня 2011 року.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть учать у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
розпорядженням Адміністрації
Центрального району м. Миколаєва №392-р
від 08 липня 2011 року «Про готовність до
експлуатації квартири №? НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_4» було визнано
готовою до експлуатації квартиру №
НОМЕР_2 після внутрішнього
перепланування та приєднання частини
коридору загального користування
площею 3,80 кв.м.

Не погоджуючись з вказаним
розпорядженням Адміністрації
Центрального району м. Миколаєва,
ОСОБА_2 звернулась до суду першої
інстанції з позовом про його
скасування, посилаючись на його
протиправність та незаконність. В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
зазначила, що гр. ОСОБА_4 було
протиправно здійснено зміни
конструкції несучого міжповерхового
перекриття з видаленням
звуко-теплоізоляційної основи підлоги,
приєднання до квартири №? НОМЕР_2
частин сходового майданчику
загального користування 2-го поверху
1-го під'їзду будинку АДРЕСА_1, без її
згоди, як власника прилеглої квартири,
на здійснення вказаних дій та без
отримання дозволу адміністрації
Центрального району м. Миколаєва.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, посилався
на недоведеність фактів порушення прав
позивачки внаслідок видання
оскаржуваного розпорядження.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції не погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції,
зважаючи на наступне:

Згідно договору купівлі-продажу № 1312
від 31.07.1998 року, ОСОБА_2 придбала у
власність квартиру №? НОМЕР_1,
розташовану у АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Судом першої інстанції встановлено, що
поверхом вище квартири, яка належить
ОСОБА_2 розташована квартира НОМЕР_2,
яка станом на 8 липня 2011 року належала
на праві власності ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 здійснила реконструкцію
квартири №? НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

Так, з листа Миколаївського
міжміського бюро технічної
інвентаризації вбачається, що ОСОБА_5
було самовільно здійснено внутрішнє
перепланування квартири та приєднано
частину коридору загального
користування, в результаті чого
загальна площа квартири склала 70,70 м2, а
житлова - 50,80 м2. Зазначене також
підтверджено заявою самої ОСОБА_5 про
розгляд можливості оформлення
самовільної реконструкції, поданої на
ім'я начальника управління
містобудування та архітектури, листом
СЕС Центрального району м. Миколаєва
від 25.03.2011 року (а.с. 18, 53, 57).

В подальшому, на підставі звернення гр.
ОСОБА_4 та з урахуванням погодження
відповідних установ, Адміністрацією
Центрального району м. Миколаєва №392-р
було визнано готовою до експлуатації
квартиру № НОМЕР_2 після внутрішнього
перепланування та приєднання частини
коридору загального користування
площею 3,80 кв.м., що оформлено
відповідним розпорядженням від 08 липня
2011 року «Про готовність до
експлуатації квартири №? НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_4».

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать,
зокрема, такі делеговані повноваження,
як участь у прийнятті в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів у
порядку та у випадках, встановлених
законом.

Згідно пункту 4.9.11 Положення про
адміністрацію Центрального району
Миколаївської міської ради,
затвердженого рішенням Миколаївської
міської ради № 5/3 від 2 квітня 2011 року
(діючого на час прийняття
оскаржуваного розпорядження) до
компетенції адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради входило, зокрема, видання
розпоряджень про готовність квартир,
кімнат та приміщень у гуртожитках,
житлових будинків, господарських
споруд і будівель, садових (дачних)
будинків, будинків рибалок та гаражів,
у тому числі споруджених без дозволу на
виконання будівельних робіт, до
експлуатації на підставі позитивних
висновків відповідних служб (СЕС, МНС,
управління містобудування та
архітектури) та висновку про технічний
стан будівлі, наданий організацією, яка
має відповідну ліцензію на цей вид
діяльності.

Відповідно до ст. 152 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

В свою чергу, постановою Кабінету
Міністрів України від 08.10.1992 року № 572
затверджено Правила користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, якими визначено порядок
користування приміщеннями житлових
будинків і гуртожитків, на які
поширюється дія Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків».

Зазначеними Правилами встановлено, що
власники, наймачі (орендарі) приміщень
житлових будинків і гуртожитків мають
право, зокрема, на переобладнання і
перепланування житлових і підсобних
приміщень, балконів і лоджій за
відповідними проектами без обмеження
інтересів інших громадян, які
проживають у будинку, гуртожитку, з
дозволу власника будинку (квартири),
власника гуртожитку (житлового
приміщення у гуртожитку) та органу
місцевого самоврядування, що видається
в установленому порядку.

Правилами утримання жилих будинків та
прибудинкових територій,
затвердженими наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 N 76 встановлено, що
переобладнання і перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень дозволяється
робити після одержання дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів відповідно до
законодавства.

Перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень, що
погіршує умови експлуатації і
проживання всіх або окремих громадян у
будинку або квартирі, не допускається.

Ст. 383 Цивільного кодексу України
визначено, що власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

При цьому, ст. 19 Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» визначено,
що спільне майно співвласників
багатоквартирного будинку складається
з неподільного та загального майна.

Неподільне майно перебуває у спільній
сумісній власності співвласників
багатоквартирного будинку. Неподільне
майно не підлягає відчуженню.

Загальне майно перебуває у спільній
частковій власності співвласників
багатоквартирного будинку.

Власники приміщень володіють,
користуються і у встановлених цим
Законом та цивільним законодавством
межах розпоряджаються спільним майном.

Згідно вказаного закону загальне майно
- частина допоміжних приміщень
житлового комплексу, що можуть
використовуватися згідно з їх
призначенням на умовах, визначених у
статуті об'єднання (кладові, гаражі, в
тому числі підземні, майстерні тощо).

Ст. 1 Закону України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку визначено, що допоміжні
приміщення багатоквартирного будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення).

Правилами утримання жилих будинків та
прибудинкових територій,
затвердженими наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 N 76 передбачено, що допоміжні
приміщення житлового будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку.

У рішенні від 02.03.2004 року № 4-рп/2004
(справа N 1-2/2004) Конституційний суд
України зазначив, що допоміжні
приміщення (підвали, сараї, кладовки,
горища, колясочні і т.ін.) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків.

Питання щодо згоди співвласників
допоміжних приміщень на надбудову
поверхів, улаштування мансард у
багатоквартирних будинках, на вчинення
інших дій стосовно допоміжних
приміщень (оренда тощо) вирішується
відповідно до законів України, які
визначають правовий режим власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Таким чином, мешканцям будинку по
АДРЕСА_1 допоміжні приміщення будинку
належать на праві спільної часткової
власності, тому відповідно до
цивільного законодавства України
розпорядження таким майном
здійснюється за згодою всіх
співвласників.

В свою чергу, як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_4 було
самочинно приєднано частину коридору
загального користування, без отримання
згоди всіх мешканців будинку на
здійснення вказаної реконструкції, в
тому числі і ОСОБА_2, як співвласника
вказаного приміщення загального
користування, що є грубим порушенням
прав позивачки та інших мешканців
будинку та вимог чинного
законодавства.

Слід зазначити, що підтвердження факту
того, що квартира є готовою до
експлуатації є однією з підстав для
реєстрації права власності на нерухоме
майно, тобто оскаржуване розпорядження
є підтвердженням правомірності дій
ОСОБА_4 по здійсненню реконструкції
квартири, однак помилковість вказаних
висновків відповідача була
встановлена в ході розгляду зазначеної
справи в суді апеляційної інстанції.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів
вважає, що в даному випадку
розпорядження Адміністрації
Центрального району м. Миколаєва № 392-р
від 08 липня 2011 року, згідно якого було
визнано готовою до експлуатації
квартиру № НОМЕР_2 після внутрішнього
перепланування та приєднання частини
коридору загального користування
площею 3,80 кв.м., прийнято з порушенням
вимог чинного законодавства, є
неправомірним, а тому підлягає
скасуванню.

При цьому, з урахуванням викладеного,
необґрунтованим є посилання суду
першої інстанції на те, що позивачкою
не доведений факт порушення її прав
внаслідок видання оскаржуваного
розпорядження.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З урахуванням положень ст. 94 КАС
України, на користь ОСОБА_2 з місцевого
бюджету м. Миколаєва підлягають
стягненню понесені нею документально
підтверджені судові витрати в сумі 70,95
грн.

Оскільки судом першої інстанції при
повному встановленні фактичних
обставин справи порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постановлене судове рішення на
підставі ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Центрального районного суду
м. Миколаєва від 03 лютого 2014 року
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Адміністрації
Центрального району м. Миколаєва № 392-р
від 08 липня 2011 року «Про готовність до
експлуатації квартири №? НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_4».

Стягнути з місцевого бюджету м.
Миколаєва на користь ОСОБА_2 понесені
нею документально підтверджені судові
витрати в сумі 70 (сімдесят) гривень 95
копійок.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В. Бойко

Суддя: Т.М.
Танасогло

Суддя:
О.В. Яковлєв