Справа № 820/1684/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/55546/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Костенко М. І. Горголь І.
С. Маісурадзе З. А.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційні скарги Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Головного управління
Міндоходівна постанову та
постановуХарківського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013 року
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 рокуу
справі№ 820/1684/13-аза позовомСпільного
українсько-американського
підприємства «Європоль» у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністюдо Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Головного управління
Міндоходівпроскасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Поставною Харківського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013 року
у справі № 820/1684/13-а позов задоволено
частково. Скасовано податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби від 24.12.2012 року № та №
про застосування штрафних
(фінансових) санкцій повністю, №
в частині збільшення грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість за основним платежем в
розмірі 16 255,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 423,29
грн., № в частині збільшення
грошових зобов'язань за платежем
земельний податок з юридичних осіб за
основним платежем та штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 28 564,43
грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 року
апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів залишено без
задоволення. Апеляційну скаргу
Спільного українсько-американського
підприємства «Європоль» у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю задоволено.
Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013 року
у справі № 820/1684/13-а скасовано в частині
відмови в задоволенні позовних вимог і
прийнято в цій частині нову постанову
про задоволення позовних вимог.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 24.12.2012
року в частині збільшення зобов'язання
зі сплати земельного податку в розмірі
136 577,67 грн. В іншій частині постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013 року
у справі № 820/1684/13-а залишено без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, прийняти нове про відмову в
задоволенні позову. Свої вимоги
заявник обґрунтовує порушенням судами
норм матеріального та процесуального
права, зокрема, ст. 129 Конституції
України, ст. ст. 69, 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з доводами та вимогам
відповідача не погоджуєься, просить
залишити оскарженні судові рішення без
змін.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем планової
документальної перевірки Спільного
українсько-американського
підприємства «Європоль» у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2009 року по
30.06.2012 року, складено акт № 549/48-1/30751167
від 07.12.2012 року.

На підставі акта перевірки 24.12.2012 року
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення грошових зобов'язань з ПДВ
за основним платежем 333 098,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 83 511,25
грн., № про збільшення
зобов'язань за платежем земельний
податок з юридичних осіб за основним
платежем 136 529,43 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 28 612,67 грн., №
про збільшення зобов'язання з
податку на прибуток за основним
платежем 382 088,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 71 108,00 грн., №
про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 184 830,00
грн., № про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 521 220,00
грн.

Позивач оскаржив вказані податкові
повідомлення-рішення в
адміністративному порядку, за
результатами розгляду скарги рішенням
Окружної державної податкової служби -
центрального офісу з обслуговування
великих платників податків ДПС від
22.02.2013 року податкове
повідомлення-рішення № про
визначення зобов'язання з податку на
прибуток, а також податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення грошових зобов'язань з ПДВ
за основним платежем 316 843,00 грн., за
штрафними санкціями 83 087,96 грн.
скасовані. Інші податкові
повідомлення-рішення залишені в силі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 521 220,00 грн., суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з їх необґрунтованості.

Колегія суддів вважає такий висновок
передчасним, враховуючи наступне.

В акті перевірки зазначено, що за
період з 01.07.2009 року по 30.06.2012 року СУАП
«Європоль» у формі ТОВ на окремих
реєстраторах розрахункових операцій
не забезпечено щоденне друкування
фіскальних звітних чеків у загальній
кількості 1585 штук та їх зберігання в
книгах обліку розрахункових операцій,
що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 3 вказаного
Закону суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, зобов'язані
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Скасовуючи вказане податкове
повідомлення-рішення, суди першої та
апеляційної інстанції виходили з того,
що реєстратори розрахункових операцій
№ , № , № у дні
нероздрукування Z-звітів не вмикалися
та не працювали.

Такий висновок суперечить постанові
Верхового Суду України від 24.09.2013 року у
справі № 21-260а13, в якій зазначено, що
фінансова санкція встановлена за
порушення суб'єктами підприємницької
діяльності вимог закону щоденно, тобто
кожного робочого дня, друкувати
фіскальний звітний чек на РРО
незалежно від того, чи здійснювалися
розрахункові операції, які підлягають
проведенню через РРО, і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Крім того, в постанові Верхового Суду
України від 03.12.2013 року у справі № 21-428а13
вказано, що за вчинення порушень, про
які йдеться в п. 4 ст. 17 «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» відповідний орган державної
податкової служби України може
застосувати лише одну фінансову
санкцію в розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
випадків невиконання щоденного друку
фіскального звітного чека та/або його
незберігання в КОРО, виявлених під час
перевірки суб'єкта підприємницької
діяльності, який здійснює розрахункові
операції за товари (послуги).

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідачем в акті перевірки
зафіксовано, що на РРО з фіскальним №
в травні 2010 року, червні 2010 року,
липні 2010 року, серпні 2010 року, вересні
2010 року, жовтні 2010 року, листопаді 2010
року, травні 2011 року, червні 2011 року,
липні 2011 року, на РРО з фіскальним №
за березень 2010 року, квітень 2010
року, червень 2010 року, серпень 2010 року,
вересень 2010 року також не роздруковано
жодного Z-звіту; на РРО з фіскальним №
за червень 2010 року, липень 2010
року, жовтень 2010 року, січень 2010 року,
лютий 2011 року, травень 2011 року, червень
2011 року, липень 2011 року не роздруковано
жодного фіскального Z-звіту.

Відповідно до ст. 250 Господарського
кодексу України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

З 01.01.2011 року набрала чинності частина 2
цієї статті, яка визначає, що дія цієї
статті не поширюється на штрафні
санкції, розмір і порядок стягнення
яких визначені Податковим кодексом
України та іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
доходів і зборів.

Вирішуючи питання правомірності
нарахування штрафних санкцій, судами
першої та апеляційної інстанції не
враховано, що частина порушень скоєна
до 01.01.2011 року, а податкове
повідомлення-рішення № прийняте
24.12.2012 року, що суперечить положенням
ст. 250 Господарського кодексу України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові рішення у справі в частині
задоволення позову про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 24.12.2012 року підлягають
скасуванню як такі, що прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати викладене,
застосувати при оцінці доводів сторін
норми матеріального права, які повинні
бути застосовані, і вирішити спір
згідно із законодавством.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення № про
застосування штрафних санкцій в
розмірі 184 830,00 грн. з огляду на таке.

Згідно зі абз. 3 п. 2.6 Положення № 637,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
року № 637, в разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням розрахункової книги
оприбуткуванням готівки є здійснення
обліку зазначених готівкових коштів у
повній сумі їх фактичних надходжень у
книзі обліку розрахункових операцій на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
(даних розрахункової книги).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин), пункту 1.2
Положення № 637 книга обліку
розрахункових операцій - прошнурована
і належним чином зареєстрована в
органах державної податкової служби
України книга, що містить щоденні
звіти, які складаються на підставі
відповідних розрахункових документів
щодо руху готівкових коштів, товарів
(послуг).

Абзацом 3 статті 1 Указу Президента
України «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» № 436/95
встановлено, що в разі порушення
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу,
зокрема, за неоприбуткування (неповне
та/або несвоєчасне) оприбуткування у
касах готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Підставою для застосування штрафних
санкцій слугував висновок відповідача
про те, що позивачем в книгах обліку
розрахункових операцій не відображено
оприбуткування готівки на загальну
суму 36 966,00 грн.

Порядок реєстрації та ведення книг
обліку розрахункових операцій і
розрахункових книжок затверджено
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 01.12.2000 року №
614.

Відповідно до пункту 7.4. вказаного
Порядку використання книги ОРО,
зареєстрованої на господарську
одиницю, передбачає щоденне виконання
записів про рух готівки та суми
розрахунків, при цьому дані за сумами,
отриманими від покупців (клієнтів), та
дані за сумами, виданими покупцям
(клієнтам), записуються окремо.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з копії книги обліку
розрахункових операцій РРО №
вбачається, що за 14.04.2012 року в графі
службова видача вказано саме 18 851,38 грн.,
а не 1 885,38 грн., як вказано в акті
перевірки.

В КОРО № за 14.04.2012 року в графі
загальна сума розрахунків зроблено
запис « 18 988,98 грн.». При цьому, з
фіскального звітного чеку Z-звіт за
14.04.2012 року вбачається, що
безготівковим розрахунком (графа -
«кредит») отримано « 844,75 грн.».

Отже, у випадку оприбуткування
позивачем 1 885,38 грн. готівкою та
безготівковим шляхом 844,75 грн., загальна
сума обігу становила б 2 730,13 грн., а не 18
988,98 грн., як зазначено в книзі обліку
розрахункових операцій, в зв'язку з чим
відповідач дійшов помилкового
висновку про оприбуткування позивачем
лише 1 885,38 грн. та не оприбуткування 16
966,00 грн.

Копія книги обліку розрахункових
операцій РРО № свідчить, що
позивачем 23.11.2011 року в графі «службова
видача» зазначено 53 462,64 грн., а не 33 462,64
грн., як вказано в акті перевірки.

Крім того, 23.11.2011 року зроблено запис у
графі загальна сума розрахунків « 57 410,97
грн.», при цьому, з фіскального звітного
чеку Z-звіт за 23.11.2011 року № 01289
вбачається, що безготівковим
розрахунком (графа - «кредит») внесено 4
148,33 грн.

У випадку оприбуткування позивачем
готівкою 33 462,97 грн. та безготівковим
шляхом 4 148,33 грн., загальна сума обігу
становила б 37 611,3 грн., замість вказаної
позивачем 57 410,97 грн., отже твердження
відповідача про оприбуткування
позивачем 33 462,97 грн. та не
оприбуткування 20 000,00 грн. не
обґрунтовані та спростовуються
наданими доказами.

Оскільки судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що готівкова
виручка, яка надійшла позивачеві 23.11.2011
року за РРО з фіскальним номером ,
оприбуткована в розмірі 53 462,64 грн., а
14.04.2012 року за РРО з фіскальним №
оприбуткована в сумі 18 851,38 грн.,
відсутні підстави для застосування до
позивача штрафних санкцій за
неоприбуткування готівки.

Враховуючи, що в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
обґрунтованості висновку акта
перевірки, що стали підставою для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення № , колегія
суддів вважає, що останнє підлягає
скасуванню.

Доводи касаційної скарги щодо
наявності порушення з боку позивача
викладеного не спростовують, а
зводяться до переоцінки обставин,
встановлених судами першої та
апеляційної інстанцій, що у
відповідності до ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не віднесено до повноважень суду
касаційної інстанції.

Суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, дійшов висновку про
скасування податкового
повідомлення-рішення № в частині
збільшення грошових зобов'язань з
податку на додану вартість за основним
платежем в розмірі 16 255,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 423,29 грн., оскільки позивач
належним чином підтвердив
правомірність віднесення до
податкового кредиту суми ПДВ наданими
до перевірки належно оформленими
податковими накладними, а зібрані у
справі докази підтверджують виконання
зобов'язань між сторонами спірних
правочинів.

Колегія суддів з таким висновком не
погоджується, враховуючи наступне.

Рішенням Окружної державної
податкової служби - центрального офісу
з обслуговування великих платників
податків ДПС від 22.02.2013 року податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення грошових зобов'язань з ПДВ
за основним платежем 316 843,00 грн., за
штрафними санкціями 83 087,96 грн.
скасовано.

Відповідно до пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60
Податкового кодексу України податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними, якщо
контролюючий орган зменшує нараховану
суму грошового зобов'язання раніше
прийнятого податкового
повідомлення-рішення або суму
податкового боргу, визначену в
податковій вимозі.

Сума нарахованого грошового
зобов'язання за податковим
повідомленням-рішенням №
зменшена, а тому вказане податкове
повідомлення-рішення є відкликаним.

Отже, заявлені позивачем вимоги про
скасування податкового
повідомлення-рішення № є
необґрунтованими, адже останнє є
відкликаним і не порушує права
платника.

Доводи судів першої та апеляційної
інстанції про наявність підстав для
скасування податкового
повідомлення-рішення у зв'язку з тим, що
нове податкове повідомлення-рішення
про визначення суми зобов'язання з ПДВ
відповідачем не складено і позивачеві
не вручено, є неправомірними, оскільки
вказані обставини не змінюють
правового статусу оскарженого рішення.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог в частині скасування податкового
повідомлення-рішення № про
збільшення зобов'язань позивача зі
сплати земельного податку за земельну
ділянку, що знаходиться за адресою: м.
Харків, вул. Плеханівська, 135/139, в
розмірі 135 308,43 грн., оскільки доводи
відповідача про заниження нормативної
грошової оцінки платником є
правомірним.

Задовольняючи позов в цій частині, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що законодавець не покладає обов'язку
уточнення грошової оцінки земельної
ділянки саме на платника податку.

Колегія суддів з таким висновком
апеляційного суду не погоджується з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
оцінку земель» нормативна грошова
оцінка земельних ділянок
використовується, зокрема, для
визначення розміру земельного податку
та орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності, і
відповідно до статті 13 цього Закону
проведення нормативної грошової
оцінки в зазначених випадках є
обов'язковим.

Статтею 15 Закону України «Про оцінку
земель» визначено, що підставою для
проведення оцінки земель (бонітування
ґрунтів, економічної оцінки земель та
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок) є рішення органу виконавчої
влади або органу місцевого
самоврядування.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач використовує у
своїй діяльності зазначену вище
земельну ділянку загальною площею 2786
кв. м, що знаходиться під нежитловою
будівлею (магазин), яка належить
підприємству на підставі договору
купівлі-продажу.

Нарахування земельного податку
здійснюється позивачем на підставі
даних державного земельного кадастру
станом на 29.03.2004 року.

Проте, рішенням 17 сесії Харківської
міської ради 5 скликання «Про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель
міста Харкова станом на 01.01.2007 року» №
335/07 від 25.12.2007 року, рішенням 19 сесії
Харківської міської ради 5 скликання №
42/08 від 27.02.2008 року «Про затвердження
«Положення про впровадження
нормативної грошової оцінки земель м.
Харкова станом на 01.01.2007 року» та «Про
затвердження «Положення про порядок
визначення розмірів орендної плати при
укладанні договорів оренди землі в м.
Харкові», з 01.03.2008 року в м. Харкові
затверджена нова базова вартість 1 кв. м
земель м. Харкова в сумі 253,30 грн.

Підпунктом 8.1 пункту 8 Рішення
Харківської міської ради від 27.02.2008
року № 42/08 передбачено, що оцінка
земельної ділянки, яка проведена до
набрання чинності цього Положення,
втрачає чинність.

Згідно із п. 271.1 ст. 271 Податкового
кодексу України базою оподаткування є
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, визначеного відповідно до
порядку, встановленого цим розділом.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з доводами суду першої
інстанції про те, що позивачем
неправомірно при визначені розміру
земельного податку використовувалася
нормативна грошова оцінка станом на
29.03.2004 року, не зважаючи на те, що
рішеннями Харківської міської ради,
затверджена нова базова вартість 1 кв. м
земель м. Харкова в сумі 253,30 грн., в
зв'язку з чим нормативна грошова оцінка
земельної ділянки площею 2786 кв. м
змінилась та становить 8 342 117,12 грн., а з
2010 року - 8 834 302,00 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що доводи податкового органу
про заниження позивачем земельного
податку за період з 01.07.2009 року по 30.06.2012
року на загальну суму 135 308, 43 грн. є
вірними, у зв'язку з чим позовні вимоги
про скасування податкового
повідомлення-рішення № цій
частині не підлягають задоволенню.

Також неможливо погодитись з висновком
судів про скасування податкового
повідомлення-рішення № в частині
визначення грошового зобов'язання та
штрафних санкцій за несплату
земельного податку за земельну ділянку
загальною площею 0,3967 га по просп. Л.
Свободи, ріг просп. Перемоги,
враховуючи наступне.

В акті перевірки зазначено, що позивач
на підставі договору купівлі-продажу
об'єкту незавершеного будівництва від
23.03.2012 року, укладеного з ПАТ «Банк
«Золоті ворота», є власником об'єкту
незавершеного будівництва -
торгівельного центру літ. «А-3» з
відсотком готовності 90% за адресою: пр.
Л. Свободи ріг пр. Перемоги.

Відповідач вважає, що незалежно від
наявності чинного договору оренди
землі, позивач зобов'язаний також
сплачувати земельний податок, оскільки
такий обов'язок встановлено п. 287.6 ст. 287
Податкового кодексу України.

Рішенням Харківської міської ради від
19.12.2012 року № 951/12 СУАП «Європоль» у
формі ТОВ надано в оренду земельну
ділянку загальною площею 0,3967 га по
просп. Л. Свободи, ріг просп. Перемоги.

З посиланням на ст. ст. 125, 126 Земельного
кодексу України, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли висновку
про відсутність підстав для
нарахування земельного податку,
оскілки договір оренди землі між СУАП
«Європоль» у формі ТОВ та Харківською
міською радою не укладався.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 Податкового
кодексу України при переході права
власності на будівлю, споруду (їх
частину) податок за земельні ділянки,
на яких розташовані такі будівлі,
споруди (їх частини), з урахуванням
прибудинкової території сплачується
на загальних підставах з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Згідно із пп. 14.1.15 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України будівлі - земельні
поліпшення, що складаються з несучих та
огороджувальних або сполучених
(несуче-огороджувальних) конструкцій,
які утворюють наземні або підземні
приміщення, призначені для проживання
або перебування людей, розміщення
майна, тварин, рослин, збереження інших
матеріальних цінностей, провадження
економічної діяльності.

В свою чергу земельне поліпшення -
результати будь-яких заходів, що
призводять до зміни якісних
характеристик земельної ділянки та її
вартості. До земельних поліпшень
належать матеріальні об'єкти,
розташовані у межах земельної ділянки,
переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни призначення, а
також результати господарської
діяльності або проведення певного виду
робіт (зміна рельєфу, поліпшення
ґрунтів, розміщення посівів,
багаторічних насаджень, інженерної
інфраструктури тощо) (пп. 14.1.75 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України).

Споруди - земельні поліпшення, що не
належать до будівель і призначені для
виконання спеціальних технічних
функцій (пп. 14.1.238 п. 14.1 ст. 14 цього
Кодексу).

Оскільки до позивача на підставі
договору купівлі-продажу об'єкту
незавершеного будівництва від 23.03.2012
року, який пройшов державну реєстрацію,
перейшло від ПАТ «Банк «Золоті ворота»,
право власності на об'єкт
незавершеного будівництва -
торгівельного центру літ. «А-3» за
адресою: пр. Л. Свободи ріг пр. Перемоги,
колегія суддів погоджується з доводами
податкового органу про наявність
підстав для нарахування платнику
земельного податку за земельну ділянку
площею 3 967,0 кв. м за період з 28.03.2012 року
по 30.06.2012 року на загальну суму 22 715,55
грн.

Вищенаведене спростовує доводи
позивача, з якими погодились суди
першої та апеляційної інстанцій, про
те, що у зв'язку із відсутністю договору
оренди щодо ділянки, на якій розміщена
придбана платником будівля, позивач не
зобов'язаний сплачувати земельний
податок.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що податкове
повідомлення-рішення № є
правомірним та не підлягає скасуванню.

За таких обставин касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Головного управління
Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013 року
та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24.09.2013 року у справі № 820/1684/13-а
скасувати в частині задоволення позову
про скасування податкових
повідомлень-рішень Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби від 24.12.2012 року № , №
та в частині відмови в позові про
скасування податкового
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби 24.12.2012 року № .

В частині позовних вимог про
скасування податкового
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби від 24.12.2012 року № та
відмови в позові про скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової служби від 24.12.2012
року № прийняти нове рішення.

В задоволенні позову про скасування
податкового повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові
Державної податкової служби від 24.12.2012
року № відмовити.

Позовні вимоги про скасування
податкового повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові
Державної податкової служби від 24.12.2012
року № задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби від 24.12.2012 року № повністю.

В частині позовних вимог про
скасування податкового
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби від 24.12.2012 року № справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
26.04.2013 року та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24.09.2013 року у справі № 820/1684/13-а
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

М. І. Костенко