Справа № 803/780/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
Справа №
876/6336/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Глушка І.В.,

Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Губач Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 03
червня 2014 року у справі №803/780/14 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 08.07.2013р. №,
№,-

В С Т А Н О В И В :

18.04.2014р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернувся з адміністративним
позовом в суд до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області (далі-ДПІ), просив
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
08.07.2013р. № та №.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ДПІ оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт просить постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
адміністративного позову. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що судом при
винесенні постанови порушено та
невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що під час проведення
перевірки не було надано документів на
підтвердження оплати за надані
послуги, інформації про наявність чи
відсутність кваліфікованого персоналу
у підприємця, калькуляції наданих
послуг, які саме послуги були надані, з
якою метою та наслідками і в якому
обсязі послуги були надані, та інших
документів, підтверджуючих реальність
надання юридичних послуг, за
результатами яких сформовано
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість (далі-ПДВ), що свідчить
про відсутність наміру створити
правові наслідки за цими договорами. В
тому числі позивачу його контрагентами
надавались ряд послуг, однак подані
документи носять загальний характер,
що на переконання апелянта не є
підставою правомірності відображення
змін у бухгалтерському та податковому
обліку. Дані обставини судом залишені
поза увагою.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав.
Позивач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, належним чином
повідомлений про розгляд справи, що у
відповідності до вимог ч.4 ст.196 КАС
України не перешкоджає розгляду
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали,
доводи апеляційної скарги в їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
що в період з 22.04.2013р. по 26.04.2013р. Луцькою
ОДПІ проведено позапланову виїзну
документальну перевірку з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства ОСОБА_2 з питань
фінансово-господарських правовідносин
з ТзОВ «Феміда-Інтер» та ТзОВ
«СВА-Плюс» за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р., якою встановлено порушення:
пункту 185.1 статті 185, пункту 186.1 статті
186, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.1, 198.2,
198.3, 198.4, 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України з наступними змінами
та доповненнями (далі-ПК України), в
результаті чого занижено ПДВ за 2012 рік,
що підлягає сплаті до бюджету на
загальну суму 49 729,00 грн., в тому числі за
січень в сумі 6 750,00 грн., лютий - 1 000,00
грн., березень - 2 067,00 грн., квітень - 3
000,00 грн., травень - 5 970,00 грн., червень - 6
100,00 грн., вересень - 6 775,00 грн., жовтень - 6
000,00 грн., листопад - 6 000,00 грн., грудень - 6
067,00 грн.; пункту 138.1 статті 138, підпункту
139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпункту 164.1.1
пункту 164.1, пункту 164.2 статті 164, пунктів
177.1, 177.2, 177.4 статті 174 ПК України, в
результаті чого занижено суму чистого
доходу за 2012 рік на 287 041,66 грн., та як
наслідок занижено податок з доходів
фізичних осіб за 2012 рік на суму 46 845,92
грн., що викладено в акті №2707/17-2/НОМЕР_1
від 13.05.2013р.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
зокрема, з акта перевірки, підставою
для висновків контролюючого органу про
заниження позивачем податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 46 845,92
грн., та заниження ПДВ на загальну суму
49 729,00 грн. стали дані податкового
обліку, сформовані на підставі
фінансового-господарських операцій
між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
та ТзОВ «Феміда-Інтер», ТзОВ «СВА-Плюс».
Висновки контролюючого органу
ґрунтуються на тому, що під час
проведення перевірки позивачем не було
надано книги обліку доходів і витрат,
документів на підтвердження оплати за
надані послуги, інформації про
наявність чи відсутність
кваліфікованого персоналу у
підприємця, калькуляції наданих
послуг, які саме послуги були надані, з
якою метою та наслідками і в якому
обсязі, та інших документів,
підтверджуючих реальність надання
юридичних послуг, а також, що акти
здачі-прийняття робіт по наданню
юридичних, бухгалтерських,
інформаційно-маркетингових,
агентських, охоронних послуг, послуг по
інформаційно-технічному забезпеченню,
оренді приміщення ТзОВ «Феміда-Інтер»
носять загальний характер, в них
вказано лише назву послуги, без чіткого
змісту та обсягу оподатковуваних
операцій, відомостей про конкретні
результати виконаних робіт (наданих
послуг), обґрунтування вартості,
прізвищ осіб, які безпосередньо
виконували роботи (послуги), у
контрагента відсутні відповідні види
діяльності, по яких надавались послуги.

Одночасно, під час перевірки
господарської діяльності позивача
були використані акти перевірки його
контрагентів: від 06.03.2013р. №1361/22.5/20136463
про результати позапланової
документальної перевірки ТзОВ
«Феміда-Інтер» за листопад 2012 року; від
28.01.2013р. №686/22.6/20136463 про результати
позапланової виїзної документальної
перевірки ТзОВ «Феміда-Інтер» з питань
достовірності відображення показників
декларації з податку на прибуток за 9
місяців 2012 року, правильності
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту за жовтень 2012 року,
здійснення фінансово-господарських
операцій з СГД ОСОБА_2 за липень 2012 року,
у висновках яких зазначено, що
правочини, вчинені підприємством у
серпні-вересні та листопаді 2012 року не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах при придбанні та реалізації
товарів, робіт, послуг; акт перевірки
позивача - від 16.01.2012р. №122/17-2/НОМЕР_1 про
результати позапланової виїзної
документальної перевірки ОСОБА_2 з
питань формування податкового кредиту
та податкових зобов'язань у податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за липень, серпень 2012 року, у
висновках якого зазначено про
порушення цивільного законодавства в
частині недодержання в момент вчинення
правочинів вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними, зазначені
правочини мають ознаки нікчемності та
є нікчемними в силу закону.

На підставі акта первірки ОДПІ
винесено податкові
повідомлення-рішення від 08.07.2013р.
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання із податку на
додану вартість у сумі 62 161,25 грн., з них:
49 729,00 грн. - за основним платежем та 12
432,25 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); та податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
із податку на доходи фізичних осіб в
сумі 58 557,40 грн., з них: 46 845,92 грн.
основного платежу та 11 711,48 грн. -
штрафні (фінансові) санкції (штрафи), з
якими не погодився позивач, оскарживши
їх до суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, в тому числі, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Як передбачено п.198.3. ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, в тому числі, у
зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Як це передбачено п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, не включаються до складу
валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167
Податкового кодексу України ставка
податку становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів, одержаних
(крім випадків, визначених у пунктах 167.2
-167.4 цієї статті).

Згідно п.177.1 ст.177 ПК України, доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу. (п.177.4 ст.177 ПК
України).

Порядок створення, прийняття і
відображення в бухгалтерському обліку
первинних документів встановлено
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95р. №88 та
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 05.06.95р. за № 168/704.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та розділі 2
Положення зазначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Пунктом 201.10 ПК України визначено, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними.

Таким чином, податкова накладна є
документом, який підтверджує сплату
покупцем податку на додану вартість в
ціні товару.

У розумінні пункту 14.1.36. ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладене, аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту. Визначальним
фактором для формування податкового
кредиту платником податку на додану
вартість є подальше використання таких
товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку.

Представлені позивачем документи
свідчать про підстави виникнення
цивільних прав та обов'язків, а також
про фактичне здійснення господарських
операцій позивачем та його
контрагентами та є достатніми доказами
на підтвердження здійснення останніх.
Факт здійснення операцій
підтверджується договорами,
податковими та видатковими накладними,
виписками по рахунках, які є належними
доказами в підтвердження факту
виконання господарських операцій.

Судом першої інстанції встановлено, що
04.01.2012р. між позивачем (замовником) та
ТзОВ «СВА-Плюс» (виконавцем) укладено
договір про надання послуг, за умовами
якого виконавець надає послуги з
тимчасового розміщення (проживання) в
готелі та супутні послуги відповідно
до заявок замовника в готелі
«Альтаміра», розташованого за адресою:
Волинська область, Луцький район, село
Струмівка, вулиця Рівненська, 184; плата
за надані послуги з тимчасового
розміщення (проживання) справляється
на підставі виставлених актів
виконання робіт (надання послуг);
вартість наданих послуг сторони
погоджують актом виконаних робіт
(наданих послуг), розрахунки можуть
здійснюватись по безготівковому
рахунку на підставі виставлених
рахунків або готівкою в касу виконавця;
датою виконання зобов'язань вважається
дата зарахування грошових коштів у
повному обсязі на відповідний рахунок
виконавця.

Також 04.01.2012р. між ТзОВ «СВА-Плюс»
(замовник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець)
укладено договір про надання юридичних
послуг, згідно умов якого замовник
доручає виконавцю, а виконавець
зобов'язується надавати юридичні
послуги замовнику згідно переліку та у
спосіб, що визначені пунктами 1.2-1.6 умов
даного договору; оплата здійснюється в
готівковому та/або безготівковому
порядку по факту виконання робіт
згідно з розцінками та
адвокатські/юридичні послуги
виконавця, днем оплати є дата
зарахування коштів на рахунок
виконавця (оплата та по перерахунку)
або дата виписки прибуткової квитанції
(оплата готівкою).

Як вбачається з акта перевірки,
протягом перевіреного періоду ТзОВ
«Феміда-Інтер» надавались фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 бухгалтерські,
інформаційно-маркетингові, агентські,
охоронні послуги, послуги по
інформаційно-технічному забезпеченню,
оренді приміщення, а також
здійснювалась реалізація комп'ютерної
техніки та меблів по операціях з
постачання товарів згідно видаткових
накладних №ЛНА-000001 від 06.03.2012 року та
№ЛНА-000004 від 31.05.2012 року.

Факт виконання даних робіт та наданих
послуг позивач підтверджує належним
чином оформленим договорами про
надання відповідних послуг, актами
здачі-прийняття робіт, податковими
накладними, видатковими накладними,
проведення оплати за надані послуги -
виписками по особових рахунках та
картками рахунку 361 по контрагентах
ТзОВ «СВА-Плюс» та ТзОВ «Феміда-Інтер».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
ОДПІ не доведено, що відомості, які
містяться в поданих документах,
неповні, недостовірні та (або)
суперечливі, чи ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних яких
установлена судом, а тому зазначені
документи є підставою для
бухгалтерського обліку.

Із досліджених в судовому засіданні
суду першої інстанції первинних
документів по господарських операціях
позивача із контрагентами ТзОВ «Феміда
-Інтер» та ТзОВ «СВА-Плюс» вбачається,
що останні повністю відповідають
вимогам статті 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні» та підтверджують
реальне виконання сторонами своїх
господарських зобов'язань.

Окрім того, правильними є висновки суду
першої інстнанції про те, що твердження
ОДПІ про відсутність господарських
операцій між позивачем та
контрагентами з посиланням на ту
обставину, що акти здачі-прийняття
робіт по наданню юридичних,
бухгалтерських,
інформаційно-маркетингових,
агентських, охоронних послуг, послуг по
інформаційно-технічному забезпеченню,
оренді приміщення носять загальний
характер не приймаються до уваги,
оскільки сторонами договору факт,
обсяг та вартість наданих послуг
відповідно до умов договору не
оспорювались, позивачем та його
контрагентами погоджено вартість
наданих послуг та проведена оплата за
їх надання, що, в свою чергу, свідчить
про виконання сторонами істотних умов
договору.

Долучені до матеріалів справи копії
свідоцтва про право на зайняття
адвокатською діяльністю, виданого
ОСОБА_2, трудові договори між
працівником і фізичною особою,
підтверджують, що позивачем та
найманими працівниками - помічниками
адвоката можуть надаватися
кваліфіковані юридичні послуги, з чим
погоджується колегія суддів.

Разом з тим, відсутність у контрагента
позивача ТзОВ «Феміда-Інтер»
відповідних видів діяльності по
наданню юридичних, бухгалтерських,
інформаційно-маркетингових,
агентських, охоронних послуг, послуг по
інформаційно-технічному забезпеченню
не може свідчити про порушення вимог
податкового законодавства при
формуванні даних податкового обліку
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та
не позбавляє права залучення
спеціалістів відповідної категорії
для належного виконання умов договору.

Щодо покликань податкового органу на
заниження фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 суми чистого доходу та податку
на додану вартість з посиланням на акти
перевірок контрагентів позивача
колегія судів зазначає, що нормами
діючого законодавства України не
передбачено можливість посилання
податкового органу в ході проведення
перевірки суб'єкта господарювання на
акти перевірок інших суб'єктів
господарювання.

За змістом частини 1 статті 228
Цивільного кодексу України (далі-ЦКУ),
правочин спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з частиною 2 згаданої
статті є нікчемним. Такими є правочини,
що посягають на суспільні, економічні
та соціальні основи держави.

Як зазначено у частині 2 статті 215 ЦКУ,
визнання судами нікчемних правочинів
недійсними не вимагається. Відповідно
до ч. 1 ст. 216 ЦКУ недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім
пов'язаних з його недійсністю.

Доказів того, що спірні господарські
зобов'язання в судовому порядку
визнавались недійсними ДПІ суду не
надано.

Згідно ст.61 Конституції України
принципу індивідуалізації
відповідальності, Підприємство не несе
відповідальності за свого контрагента
та не позбавлене права на податковий
кредит у разі якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту, що
узгоджується з практикою
Європейського суду, викладеною в
рішенні від 22.01.2009р. у справі «Булвес»
АД проти Болгарії.

З врахуванням вищевикладеного, колегія
суддів висновки суду першої інстанції
про правомірно сформовані дані
податкового обліку з податку на додану
вартість та витрати фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 по
фінансово-господарських операціях із
ТзОВ «Феміда-Інтер» та ТзОВ «СВА-Полюс»
вважає правильними.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України, оскільки відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатні та беззаперечні докази в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, та не
довів правомірність прийнятого
рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області» - залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 03
червня 2014 року у справі №803/780/14- без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді:
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст Ухвали виготовлено
20.08.2014р.