Справа № 2а-0370/2129/12
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року
Справа №
147747/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Яворського І.О., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Державного підприємства
«Нововолинський ремонтно-механічний
завод» на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 31
липня 2012 року у справі за позовом
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби до
Державного підприємства
«Нововолинський ремонтно-механічний
завод» про стягнення податкового
боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року позивач –
Нововолинська об'єднана державна
податкова інспекція Волинської
області Державної податкової служби
звернулася з позовом до Державного
підприємства «Нововолинський
ремонтно-механічний завод», в якому, із
урахуванням уточнення позовних вимог,
просить стягнути з рахунків
відповідача на користь держави
податковий борг в розмірі 161 501,19 грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року позов задоволено. Стягнено з
рахунків Державного підприємства
«Нововолинський ремонтно-механічний
завод» в банках, обслуговуючих
платника податків, на користь держави
податковий борг в розмірі 161 501 грн. 19
коп.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що за відповідачем
рахується податковий борг в сумі 161 501,19
грн., що підтверджується матеріалами
справи. Вжиті податковим органом
заходи не призвели до його погашення,
тому суд першої інстанції дійшов
висновку, що позовні вимоги про його
стягнення підлягають до задоволення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
необ’єктивною, винесеною з порушенням
норм процесуального права, Державне
підприємство «Нововолинський
ремонтно-механічний завод» оскаржило
її, подавши апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що ДП
«Нововолинський РМЗ» не є суб'єктом
владних повноважень і хоча був
своєчасно пові домлений про місце та
час розгляду справи, не надсилав заяви
про розгляд справи за його відсут
ності. Судом першої інстанції залишено
поза увагою принцип рівності та
змагальності сторін, регламентованих
ст.ст. 10-11 КАС України, і, як наслідок,
надано перевагу доводам та міркуванням
Нововолинської ОДПІ Волинської
області ДПС, позбавивши тим самим
відповідача у справі конституційного
пра ва на захист прав та законних
інтересів. Крім того, судом навіть не
з'ясовано причини неявки представника
Державного підприємства в судо ве
засідання.

Апелянт стверджує, що прийнято рішення,
яке за умови набрання ним чинності
покликане погіршити і без того вкрай
складне становище відповідача, яке є
державним підприємством.

Суд апеляційної інстанції, у
відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов’язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Питання щодо оподаткування
регулюються Податковим кодексом
України (далі – ПКУ) і не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів,
що містять виключно положення щодо
внесення змін до цього Кодексу та/або
положення, які встановлюють
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства.

Положення ПКУ регулюють відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема визначають вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов’язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов’язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Встановлено, підтверджено матеріалам
справи, що Держане підприємство
«Нововолинський ремонтно-механічний
завод» зареєстроване як суб’єкт
підприємницької діяльності
розпорядженням виконавчого комітету
Нововолинської міської ради від 26.11.1998
року за №473-р, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію,
01.12.1998 року включене до Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, що
підтверджується довідкою Волинського
обласного управління статистики №1904
від 01.12.1998 року та перебуває на
податковому обліку як платник податків
та обов’язкових платежів перед
бюджетом, що підтверджується довідкою
про взяття на облік платника податку,
має відкриті рахунки в банківських
установах, що підтверджується
реєстраційними відомостями платника
податку.

Із довідки Нововолинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби від 10.07.2012 року
№3835/19-009 видно, що станом на 01.06.2012 року
за ДП «Нововолинський
ремонтно-механічний завод» рахується
заборгованість, що виникла за період з
13.12.2011 року по 01.06.2012 року та становить 150
575,83 грн., в тому числі основний платіж –
116 745,09 грн., пеня – 33 830,74 грн. та
заборгованість по пені з податку з
доходів фізичних осіб за період з 29.07.2011
року по 12.12.2011 в сумі 360,63 грн. та пені по
податку на додану вартість за період з
13.10.2011 по 12.12.2011 року в сумі 10564,76 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку
заборгованості ДП «Нововолинський
РМЗ» заборгованість по земельному
податку виникла за рахунок нарахованих
та несплачених сум податкових
зобов'язань відповідно до декларацій
№ від 31.01.2011 року в сумі 6486,45 грн.
та № НОМЕР_1 від 17.02.2012 року в сумі 25845,76
грн. Всього нарахування за вказаний
період становлять 32432,35 грн., з
врахуванням сплати в сумі 100,14 грн.
заборгованість, що є несплаченою,
складає 32 332,21 грн.

Заборгованість по податку з доходів
фізичних осіб виникла в період з 30.01.2012
року по 01.06.2012 року за рахунок
визначеної податковим органом в Акті
від 10.01.2012 року №16/3/2301/00179000 та не
сплаченої відповідачем пені в сумі
33712,89 грн. Всього нарахування за
вказаний період становлять 33712,89 грн.,
крім цього, є несплаченою пеня за
період з 29.07.2011 по 12.12.2011 в сумі 360,63 грн.,
що не увійшла до позовних вимог про
стягнення податкового боргу
підприємства станом на 12.12.2011 року,
згідно рішення Волинського окружного
адміністративного суду від 13.01.2012 року.
Всього, заборгованість по податку з
доходів фізичних осіб, що є
несплаченою, за період з 30.01.2012 року по
01.06.2012 року (з урахуванням пені, що не
стягувалась за період з 29.07.2011 року по
12.12..2011 року) становить 34073,52 грн. (33712,89
грн. + 360,63 грн.).

Заборгованість по податку на прибуток
підприємств державної власності в
період з 19.02.2012 року по 01.06.2012 року
виникла за рахунок нарахованих та
несплачених сум податкових зобов'язань
згідно декларацій № від 09.02.2012
року в сумі 144,00 грн. та № від 10.05.2012
року в сумі 204,00 грн. Всього нарахування
за вказаний період становлять 348,00 грн.
та пеня 12,60 грн., таким чином
заборгованість, що є несплаченою,
складає 360,60 грн.

Заборгованість по податку на додану
вартість в період з 13.12.2011 року по 01.06.2012
року виникла за рахунок нарахованих та
несплачених сум податкових зобов'язань
згідно декларацій № від 20.12.2011
року в сумі 53329,00 грн., № від 19.01.2012
року в сумі 17 886,00 грн., № від 01.03.2012
року в сумі 467,00 грн., податкового
повідомлення-рішення № від 17.01.2012
року в сумі 4187,00 грн., рішення про
розстрочення грошового зобов'язання
№37 від 28.04.2012 року в сумі 8195,88 грн. та
пені в сумі 105,22 грн.

Крім цього, є несплаченою пеня за
період з 13.10.2011 року по 12.12.2011 року в сумі
10564,76 грн., що не увійшла до позовних
вимог про стягнення податкового боргу
підприємства станом на 12.12.2011 року, по
якому є рішення Волинського окружного
адміністративного суду від 13.01.2012 року.

Всього, заборгованість відповідача по
податку на додану вартість за період з
13.12.2011 року по 01.06.2012 року (з урахуванням
пені, що не стягувалась за період з
13.10.2011 року по 12.12.2011 року в сумі 10564,76
грн.), що є несплаченою, становить 94 734, 86
грн. (84170,10 грн. + 10 564, 76 грн.).

Враховуючи вищевказане, за
відповідачем рахується податковий
борг в сумі 161 501,19 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1
статті 14 ПКУ плата за землю – це
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Земельний податок – обов’язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів (підпункт 14.1.72
пункту 14.1 статті 14 ПКУ).

Відповідно до статей 269, 270 ПКУ
платниками податку є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв) та землекористувачі, а об’єктами
оподаткування – земельні ділянки, які
перебувають у власності або
користуванні, а також земельні частки
(паї), які перебувають у власності.

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 ПКУ
власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою.

Справляння плати за землю здійснюється
відповідно до положень розділу XIII ПКУ.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 ПКУ
платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному контролюючому
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки податкову декларацію на
поточний рік за формою, встановленою у
порядку, передбаченому статтею 46 цього
Кодексу, з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями. Подання
такої декларації звільняє від
обов’язку подання щомісячних
декларацій.

Податкове зобов'язання щодо плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік, згідно
пункту 287.3 статті 287 Кодексу,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю протягом 30
календарних днів, що настають за
останній календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Пунктом 57.3 вказаної статті
передбачено, що у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу (дані перевірки платника
податків свідчать про заниження суми
його податкових зобов'язань по податку
на додану вартість, заявлених у
податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках) платник
податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

Згідно вимог підпунктів 49.18.1, 49.18.2
пункту 49.1 статті 49 ПК України,
податкові декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному місяцю (у тому
числі в разі сплати місячних авансових
внесків) - протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця;
календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов’язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов’язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктами 14.1.175 пункту 14.1 статті 14
цього ж Кодексу визначено, що
податковий борг – це сума узгодженого
грошового зобов’язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов’язання; грошове
зобов’язання платника податків – сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов’язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв’язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, а
також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до вимог 129.1.1 пункту 129.1
статті 129 Кодексу, після закінчення
встановлених цим Кодексом строків
погашення узгодженого грошового
зобов'язання на суму податкового боргу
нараховується пеня. Крім цього,
підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 вказаної
статі встановлено, що нарахування пені
розпочинається у день настання строку
погашення податкового зобов'язання,
визначеного податковим агентом при
виплаті (нарахуванні доходів на
користь платників податків - фізичних
осіб, та/або контролюючим органом під
час перевірки такого податкового
агента).

Як слідує із матеріалів справи, позивач
здійснив заходи щодо погашення
податкового боргу відповідачем,
зокрема, на підставі пункту 59.1 статті 59
ПК України, у зв'язку з несплатою
узгодженої суми грошового зобов'язання
податковою інспекцією 02.08.2011 року було
надіслано податкову вимогу №1/2/6132, його
майно відповідно до пункту 88.1 статті 88
Кодексу передано Нововолинською ОДПІ у
податкову заставу, про що отримано
витяг з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна від 01.06.2012 року за №36317399,
проте, вказані заходи не призвели до
погашення податкового боргу
відповідачем.

Підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПКУ
передбачено, що органи державної
податкової служби мають право
звертатися до суду щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках,
обслуговуючих такого платника, на суму
податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктом 95.3 статті 95 ПК України
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що факт наявності
спірного податкового боргу
відповідача в сумі 161 501 грн. 19 коп. є
доведеним, вжиті податковим органом
заходи не призвели до його погашення,
тому судом першої інстанції правомірно
задоволено адміністративний позов
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби до
Державного підприємства
«Нововолинський ремонтно-механічний
завод» про його стягнення.

З огляду на викладене, апеляційний суд
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
доводи апелянта на правомірність
прийнятої постанови не впливають та
висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду – без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, ст.198,
198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Нововолинський
ремонтно-механічний завод» залишити
без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року у справі №2а/0370/2129/12 за позовом
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби до
Державного підприємства
«Нововолинський ремонтно-механічний
завод» про стягнення податкового боргу
– без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
І.О. Яворський

ОСОБА_1