Справа № 807/2472/14
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2472/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Лумей В.Г.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Чопська митниця
Міндоходів в особі старшого інспектора
ВМО Гулянича Віктора Володимировича,
представник - Пензов С.В.,

третьої особи: ТОВ"Патрен", представник
- ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Чопської митниці
Міндоходів в особі старшого інспектора
ВМО Гулянича Віктора Володимировича;
третя особа - ТОВ"Патрен" про визнання
протиправною та скасування картки
відмови в пропуску транспортного
засобу, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 19 серпня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 26
серпня 2014 року.

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до
Закарпатського окружного
адміністративного суду до Чопської
митниці Міндоходів в особі старшого
інспектора ВМО Гулянича Віктора
Володимировича; третя особа -
ТОВ"Патрен", якою просить: визнати
протиправними дії Чопської митниці
Міндоходів щодо складання та вручення
картки відмови у пропуску через митний
кордон від 03.06.2014 року № 305060903/2014/00011;
визнати протиправним та безпідставним
факт встановлення Чопською митницею
для ввезення службового транспортного
засобу "Volkswagen passat", р.н. НОМЕР_1, митного
режиму "транзит" з призначенням
"особисте користування"; зобов'язати
Чопську митницю Міндоходів внести
зміни до даних ПІК "Інспектор 2006", а
саме: перевести транспортний засіб
підприємства, що використовуються в
комерційних цілях з режиму "транзит" в
режим "тимчасове ввезення" та
зобов'язати Чопську митницю Міндоходів
України не чинити перешкод працівникам
ТОВ"Патрен" у виконанні своїх службових
обов'язків.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
03.06.2014 року стосовно декларанта ОСОБА_1
була прийнята картка відмови у
пропуску транспортного засобу
комерційного призначення №
305060903/2014/00011, у зв'язку з несплатою всіх
митних платежів, які відповідно до
закону підлягають сплаті при імпорті
транспортних засобів, що є порушенням
вимог ч. 3 ст. 380 Митного кодексу України.
Позивач зазначає, що в'їжджаючи на
митну територію України, ним було
повідомлено посадову особу митниці про
те, що він ввозить автомобіль, як
транспортний засіб комерційного
призначення в режимі тимчасового
ввезення на умовах "Конвенції про
тимчасове ввезення", також було
пред'явлено відповідні підтверджуючі
документи комерційного використання
автомобіля. Будь-яких зауважень щодо
отриманої інформації зі сторони
посадової особи митниці не було,
подання будь-яких інших документів не
вимагалося.

Крім того позивач зазначив, що має
право тимчасово в'їжджати на територію
України на транспортному засобі, який
зареєстрований постійно у
відповідному реєстраційному органі
Республіки Болгарії без сплати будь -
яких податків і зборів та без
застосування ввізних обмежень чи
заборон економічного характеру,
оскільки зазначений транспортний
засіб використовується з комерційною
метою, відповідно до договору.

Позивач вважає вищевказані дії
відповідача щодо прийняття картки
відмови у перетині митного кордону та
поміщення транспортного засобу у
митний режим "Транзит" - протиправним та
таким, що суперечить нормам чинного
законодавства.

Позивач та представник третьої особи в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги з мотивів викладених у позовній
заяві та просив суд задовольнити їх у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти задоволення
позовних вимог з мотивів викладених в
письмових заперечення та просив суд
відмовити у задоволення позову в
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступного висновку.

Судом було встановлено, що 03.06.2014 об 19
год.23 хв., позивач керуючи транспортним
засобом марки «Фольксваген Пасат»,
номер кузова НОМЕР_2. р.н. НОМЕР_1, заїхав
в пункт пропуску «Ужгород» митного
поста «Ужгород» в напрямку в'їзду на
митну територію України.

Згідно митної декларації позивач
задекларував автомобіль в режим
тимчасового ввезення. До митного
оформлення було також подано:
закордонний паспорт громадянина
України; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3 від 26.08.2013,
переклад виписки з реєстру від 21.08.2013,
яка вказувала на реєстрацію фірми «Patren
OOD» (Республіка Болгарія) (а.с.31-36).

Як встановлено в судовому засіданні та
зазначено представником відповідача, у
зв'язку із тим, що позивач не надав
письмове зобов'язання про зворотне
вивезення автомобіля та не сплатив
митні платежі, які відповідно до закону
підлягають сплаті при імпорті
транспортних засобів, посадовою особою
митниці було оформлено оскаржувану
картку відмови.

Судом встановлено, що відсутність
підстав для звільнення від сплати
митних платежів та від надання
зобов'язання про зворотнє вивезення
слідує із того, що при митному контролі
та оформленні автомобіля позивачем не
надано документів, наявність яких є
правовою підставою застосування
положень Стамбульської конвенції про
тимчасове ввезення, а також дозволяють
ідентифікувати ТЗ як такий, що
використовується з комерційною метою.

Умови та порядок тимчасового ввезення
на митну територію України
транспортних засобів регулюється
положеннями Додатка С до Конвенції про
тимчасове ввезення, до якої Україна
приєдналась згідно з Законом України
від 24.03.2004 № 1661-IV.

Ст. 2 Додатка С до Стамбульської
конвенції встановлено, що правом на
тимчасове ввезення відповідно до ст. 2
цієї Конвенції (з загальним умовним
звільненням від ввізного мита і
податків та без застосування ввізних
обмежень чи заборон економічного
характеру) користуються транспортні
засоби комерційного чи приватного
використання.

Під терміном „комерційне
використання" розуміють платне
перевезення осіб або промислове чи
комерційне платне або безоплатне
перевезення вантажів; а під терміном
„приватне використання" перевезення
особою виключно для особистих потреб,
за винятком будь-якого комерційного
використання.

Документом на тимчасове ввезення, що
використовується для тимчасового
ввезення транспортних засобів, як це
передбачено п. "с" ст. 1 Додатка А
Стамбульської конвенції (щодо
документів на тимчасове ввезення:
книжки ATA, книжки CPD) є книжка CPD.
Відповідно до п. "а" ст. 1 цього Додатка
"документ на тимчасове ввезення"
означає: міжнародний митний документ,
що приймається як митна декларація і
дозволяє ідентифікувати товари (у тому
числі транспортні засоби) та містить
міжнародну чинну гарантію на покриття
ввізного мита і податків.

Судом було встановлено, що позивачем не
було оформлено та подано митному
органу України при перетині митного
кордону України книжку CPD, що засвідчує
право на тимчасове ввезення на
територію України даного ТЗ відповідно
до Конвенції та є доказом забезпечення
виконання зобов'язань перед
українською митницею в частині
дотримання умов митного режиму
тимчасового ввезення та гарантування
сплати митних платежів, які стягуються
під час ввезення транспортних засобів,
у разі порушення умов цього режиму.

Крім того, суд вважає необґрунтованим
посилання позивача на норми ст. 6
Додатку С Конвенції. Норми вказаної
статті Конвенції в сукупності з іншими
нормами Конвенції вказують, що згода на
тимчасове ввезення транспортних
засобів надається без вимагання
митного документа або гарантії у разі
ввезення цього транспортного засобу на
умовах Конвенції. Тобто, у разі
оформлення передбачених Конвенцією
документів (книжки АТА або книжки CPD),
не вимагається оформлення
національної митної декларації та
надання додаткових гарантій, згідно
національного законодавства.

Вказаний висновок зокрема слідує із
змісту преамбули Конвенції, відповідно
до якої договірні сторони, домовились
про укладення Конвенції вважаючи, що
прийняття стандартизованих зразків
документів для тимчасового ввезення як
міжнародних митних документів щодо
міжнародної гарантії сприятиме
полегшенню процедури тимчасового
ввезення у випадках, коли вимагаються
митний документ і гарантія,

Позиція щодо наявності книжки CPD, як
обов'язкової умови, що засвідчує право
на тимчасове ввезення на територію
України ТЗ відповідно до правил
Стамбульської Конвенції транспортних
засобів приватного користування,
відображена й у судовій практиці,
зокрема у справі Тернопільського
міськрайонного суд від 18.04.2012 №
1915/4810/2012, апеляційного суду
Тернопільської області від 12.06.2012 №
33/1990/94/12 та Тячівського районного суду у
справах за №№ 711/10557/2012 та 711/10439/2012 від
19.02.2013 (а.с.66-72). Вищевказані судові
рішення набрали законної сили.

Суд також не може взяти до уваги
посилання позивача щодо комерційного
призначення (характеру) ввезення ТЗ.

Відповідно до п.59 ч.1 ст.4 МК України
транспортним засобом комерційного
призначення, є зокрема,
автотранспортний засіб (моторні
транспортні засоби, причепи,
напівпричепи), що використовується в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів.

Частиною першою ст.189 МК України
визначено, що транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для переміщення
товарів та/або пасажирів через митний
кордон України, можуть тимчасово
ввозитися на митну територію України
без справляння митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності.

Відповідно до ч.3 ст.189 МК України
тимчасове ввезення транспортних
засобів комерційного призначення на
митну територію України допускається
за умови, що такі транспортні засоби не
використовуватимуться для внутрішніх
перевезень на митній території
України.

На підставі п. «b» ст.1 Додатка С до
Конвенції, «комерційне використання»
означає платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення вантажів.

Умови здійснення міжнародних
перевезень вантажів та пасажирів
(багажу) регламентовано Конвенцією про
договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів (м. Женева, 1956р.),
Конвенцією про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973р.), до яких
Україна приєдналась 01.08.2006р. та 05.12.2004р.
відповідно.

Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956р.) застосовується до
будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду з
використанням автомобілів, коли
вказані в договорі місце прийняття до
перевезення вантажу і місце,
передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції. Статтями 4 та 5
цієї Конвенції, передбачено, що договір
перевезення встановлюється накладною,
другий примірник якої супроводжує
вантаж.

Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973р.)
застосовується до будь-якого договору
автомобільного перевезення пасажирів
(та у відповідних випадках - їх багажу)
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються.

Ст. 5 зазначеної Конвенції передбачено,
що під час перевезення пасажирів
перевізник має видати індивідуальний
або колективний квиток, в якому мають
бути зазначені назва та адреса
перевізника.

Також питання міжнародних перевезень
пасажирів і вантажів врегульовано
розділом IV ЗУ «Про автомобільний
транспорт», відповідно до якого при
виконанні міжнародних перевезень
вантажів нерезиденти України повинні
мати:

- дозвіл України;

- дозвіл щодо узгодження умов та
режимів перевезення в разі перевищення
вагових або габаритних обмежень чи
документ про внесення плати за проїзд
великовагових (великогабаритних)
транспортних засобів, якщо перевищення
вагових (габаритних) обмежень над
визначеними законодавством становить
менше семи відсотків;

- свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу;

- сертифікат відповідності
транспортного засобу вимогам
законодавства України щодо безпеки
руху та екологічної безпеки, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України;

- документи на вантаж.

При виконанні міжнародних перевезень
пасажирів нерезиденти повинні мати:

- дозвіл України;

- свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу;

- список пасажирів (для нерегулярних та
маятникових перевезень);

- білетно-облікову документацію.

У транспортних засобах, що здійснюють
міжнародні перевезення пасажирів
та/або вантажів, установлюються і
використовуються контрольні пристрої -
тахографи.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» перевезення вантажів
супроводжується товарно - транспортним
документами, складеними мовою
міжнародного спілкування залежно від
обраного виду транспорту або державною
мовою, якщо вантажі перевозяться в
Україні. Таким документом при
автомобільних перевезеннях може бути
міжнародна автомобільна накладна (СМR).

На підставі п.1 ч.1 ст.335 МК України
визначено перелік документів та
відомостей, які перевізник (декларант,
уповноважена ним особа) надають
митному органу при перевезені товарів
автомобільним транспортом: а)
документи на транспортний засіб,
зокрема ті, що містять відомості про
його державну реєстрацію (національну
належність);

б) транспортні (перевізні) документи
(міжнародні товаротранспортні
накладні); в) визначений актами
Всесвітнього поштового союзу документ,
що супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності); г)
комерційні документи (за наявності) на
товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів; ґ) відомості про
кількість вантажних місць та вид
упаковки; д) найменування товарів; е)
вага брутто товарів (у кілограмах) або
об'єм товарів (у метрах кубічних), крім
великогабаритних вантажів.

З огляду на аналіз вищезазначених
нормативно-правових актів визнання
автотранспортного засобу (у тому числі
легкового) як транспортного засобу
комерційного використання можливо
виключно за умови його використання
для платного перевезення осіб або
промислового чи комерційного платного
або безоплатного перевезення вантажів,
що повинно підтверджуватись:

- при платному перевезенні осіб:
білетно-обліковою документацію;

- при платному чи безоплатному
промисловому чи комерційному
транспортуванні товарів:
товарно-транспортниими документами,
зокрема міжнародною автомобільною
накладною (СМR).

Таким чином, враховуючи все
вищевикладене, громадянин (як резидент
та і нерезидент) може тимчасово
в'їжджати на територію України на
транспортному засобі комерційного
призначення зі звільненням від
оподаткування і без застосування
гарантії за умови, що вказаний
транспортний засіб знаходиться у
власності (користуванні) юридичної
особи, яка зареєстрована на території
іншої держави, та використовується в
комерційних цілях (платне перевезення
осіб або промислове чи комерційне
платне або безоплатне перевезення
товарів).

При цьому громадянин, який возить
транспортний засіб комерційного
призначення на митну територію
України, повинен мати:

-документи, що підтверджують
здійснення цим громадянином
діяльності на користь юридичної особи
- власника (користувача) транспортного
засобу;

- належний дозвіл користувача права на
тимчасове ввезення транспортного
засобу;

- документи на транспортний засіб, що
підтверджують його реєстрацію в іншій
державі на ім'я особи, яка
зареєстрована або постійно проживає за
межами України;

- документи на транспортний засіб, що
підтверджують мету його тимчасового
ввезення;

- документи, що підтверджують
комерційне використання транспортного
засобу.

Надані позивачем в пункті перетину
кордону України документи, а саме, -

закордонний паспорт громадянина
України; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3 від 26.08.2013,
переклад з виписки з реєстру від 21.08.2013,
яка вказувала на реєстрацію фірми «Patren
OOD» (Республіка Болгарія), жодним чином
не підтверджують комерційне
використання транспортного засобу на
території України.

Наведена обставина спростовує
посилання позивача на п.8 ч.3 ст.110 МК
України (норми якого стосуються
виключно транспортних засобів
комерційного призначення).

Наведена позиція щодо підстав для
оформлення в режимі тимчасового
ввезення на територію України
транспортного засобу, відповідно до
правил Стамбульської Конвенції,
відображена й у судовій практиці,
(зокрема рішення Луганського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2013
року по адміністративній справі
№2а/1270/10027/2012 та Донецького
апеляційного адміністративного від 06
березня 2013 року справа №2а/1270/10027/2012. а
також постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.04.2013 та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.07.2013 у справі №826/3168/13-а,
постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14.02.2014 та
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10.07.2014 у
справі №813/5136/13-а) (а.с.37-65).

Частиною 3 ст.380 МК України передбачено,
що тимчасове ввезення
громадянами-резидентами транспортних
засобів особистого користування
дозволяється на строк до одного року
під письмове зобов'язання про їх
зворотне вивезення за умови письмового
декларування, після сплати всіх митних
платежів, які підлягають сплаті при
імпорті таких транспортних засобів.

Згідно ст.256 МК України, відмова у
митному оформленні - це письмове
вмотивоване рішення митного органу про
неможливість здійснення митного
оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через невиконання декларантом або
уповноваженою ним особою умов,
визначених цим Кодексом. У рішенні про
відмову у митному оформленні повинні
бути зазначені причини відмови та
наведені вичерпні роз'яснення вимог,
виконання яких забезпечує можливість
митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення. Зазначене рішення повинно
також містити інформацію про порядок
його оскарження.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що оскільки позивачем не було подано
повного пакету документів, що
підтверджували комерційне призначення
транспортного засобу та не сплачено
всіх митних платежів, було правомірно
оформлено оскаржувану картку відмови.

Суд вважає, що не підлягає задоволенню
вимога щодо визнання протиправним та
безпідставним факт встановлення
Чопською митницею для ввезення
автомобіля митного режиму «транзит» з
призначенням «особисте користування»
та зобов'язання Чопської митниці
внести зміни доданих ПІК «Інспектор
2006» . а саме: перевести автомобіль з
режиму «транзит» в режим «тимчасове
ввезення».

Судом було встановлено, що після
отримання картки відмови позивач,
керуючи автомобілем, прослідував на
митну територію України по «зеленому
коридору» в режимі «транзит», що
підтверджується роздруківкою ПІК
«Інспектор 2006» (а.с.36).

Згідно ст.366 МК України, канал,
позначений символами зеленого кольору
("зелений коридор"), призначений для
декларування шляхом вчинення дій
громадянами, які переміщують через
митний кордон України товари в обсягах,
що не підлягають оподаткуванню митними
платежами та не підпадають під
встановлені законодавством заборони
або обмеження щодо ввезення на митну
територію України або вивезення за
межі цієї території і не підлягають
письмовому декларуванню. Громадянин
самостійно обирає відповідний канал
("зелений коридор" або "червоний
коридор") для проходження митного
контролю за двоканальною системою.
Обрання "зеленого коридору" вважається
заявою громадянина про те, що
переміщувані ним через митний кордон
України товари не підлягають
письмовому декларуванню,
оподаткуванню митними платежами, не
підпадають під встановлені
законодавством заборони та/або
обмеження щодо ввезення на митну
територію України або вивезення за
межі цієї території та свідчить про
факти, що мають юридичне значення.
Громадяни, які проходять (проїжджають)
через "зелений коридор", звільняються
від подання письмової митної
декларації. Звільнення від подання
письмової митної декларації не означає
звільнення від обов'язкового
дотримання порядку переміщення
товарів через митний кордон України.

Згідно ст.90 МК України, транзит - це
митний режим, відповідно до якого
товари та/або транспортні засоби
комерційного призначення
переміщуються під митним контролем між
двома органами доходів і зборів
України або в межах зони діяльності
одного органу доходів і зборів без
будь-якого використання цих товарів,
без сплати митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.381 МК України,
громадянам дозволяється ввозити
транспортні засоби особистого
користування з метою транзиту через
митну територію України за умови їх
письмового декларування в порядку,
передбаченому для громадян, та
внесення на рахунок органу доходів і
зборів, що здійснив пропуск таких
транспортних засобів на митну
територію України, грошової застави в
розмірі митних платежів, що підлягають
сплаті при ввезенні таких транспортних
засобів на митну територію України з
метою вільного обігу. Зазначені вимоги
не поширюються на транспортні засоби,
постійно зареєстровані у відповідних
реєстраційних органах іноземної
держави, що підтверджується
відповідним документом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач шляхом вчинення дій (обравши
«зелений коридор», тобто подавши заяву
проте, що переміщувані ним через митний
кордон України товари не підлягають
письмовому декларуванню,
оподаткуванню митними платежами, не
підпадають під встановлені
законодавством заборони та/або
обмеження щодо ввезення на митну
територію України) у порядку ст.381 МК
України обрав митний режим «транзит».
До вказаних дій позивача у митного
органу зауважень не було, оскільки вони
відповідали вищенаведеним нормам
митного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладені обставини та
враховуючи приписи ч.2 ст.71 КАС України,
в силу яких в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову відповідач
належними та допустимими доказами
довів у суді правомірність прийнятого
ним рішення.

На підставі наведеного, суд приходить
до переконання про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Чопської митниці
Міндоходів в особі старшого інспектора
ВМО Гулянича Віктора Володимировича;
третя особа - ТОВ"Патрен" про визнання
протиправною та скасування картки
відмови в пропуску транспортного
засобу - відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст.186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

СуддяП.П. Микуляк