Справа № 803/1639/13-а
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
Справа № 876/11215/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Сеника Р. П., Кухтея Р. В.;

за участю:

секретаря судового засідання -
Мартинишина Р. С.;

представника відповідача -
Мельничука М. В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 08
серпня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання дій протиправними та визнання
протиправним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2013 року Волинським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву ОСОБА_2 до Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними дій
щодо відкликання листа Державної
податкової служби у Волинській області
№ Г/500/17-120 від 16 жовтня 2012 року та
надання нової податкової консультації
шляхом направлення листа № Г/116/17-10 від
12 липня 2013 року; визнання протиправним
та нечинним рішення Головного
управління Міндоходів у Волинській
області стосовно відкликання листа
Державної податкової служби у
Волинській області № Г/500/17-120 від 16
жовтня 2012 року та надання нової
податкової консультації, оформленої
шляхом направлення листа № Г/116/17-10 від
12 липня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
чинним податковим законодавством не
передбачено право відповідача на
відкликання раніше наданої
індивідуальної податкової
консультації та надання нової
податкової консультації без
надходження від платника податків
відповідного звернення.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Дану постанову мотивовано тим, що
надсилаючи позивачу лист від 12 липня 2013
року № Г/116/17-10, відповідачем не надано
нову податкову консультацію, як це
помилково вважає позивач, а доведено до
його відома про затвердження
узагальнюючої податкової консультації
Державної податкової служби України
від 24 грудня 2012 року № 1185 з питань, щодо
яких раніше надавалася індивідуальна
податкова консультація листом
Державної податкової служби у
Волинській області від 16 жовтня 2012 року
№ Г/500/17-120. Зазначений лист не є
рішенням - актом індивідуальної дії, що
може бути предметом оскарження в
розумінні КАС України. Позивачем не
доведено, що діями Головного
управління Міндоходів у Волинській
області порушені його права як
платника податків чи інші права,
свободи та інтереси.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - ОСОБА_2, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою адміністративний позов
задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що судом першої
інстанції не з'ясовано, які саме права,
свободи чи інтереси позивача порушено
відповідачем. Таким правом є право на
використання індивідуальної
податкової декларації для захисту від
притягнення до фінансової
відповідальності (штрафу). Крім того,
дії відповідача порушують порядок
надання податкових консультацій.

Представник відповідача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить таку залишити без
задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності.

Судом апеляційної інстанції заслухано
суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, досліджено
матеріали справи та проаналізовано
доводи апеляційної скарги, внаслідок
чого зроблено висновок про
необхідність часткового задоволення
апеляційної скарги, скасування
постанови суду першої інстанції та
прийняття нової постанови про часткове
задоволення позовних вимог.

Встановлено, що позивач
зареєстрований як фізична
особа-підприємець з 07 грудня 2005 року, з
цього часу взятий на податковий облік у
Ковельській об'єднаній державній
податковій інспекції, є платником
єдиного податку, здійснює діяльність у
сфері права (КВЕД 69.10). На підставі
рішення Волинської обласної
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 20 квітня 2011 року № 6/94
набув права на заняття адвокатською
діяльністю.

Дані обставини підтверджуються
копіями наступних документів:
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця серії
НОМЕР_3, витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії НОМЕР_1,
свідоцтва про сплату єдиного податку
серії НОМЕР_2, свідоцтва про право на
заняття адвокатською діяльністю
НОМЕР_4 від 10 травня 2011 року (а. с. 9-13).

17 вересня 2012 року позивач, в порядку
статті 52 Податкового кодексу України,
звернувся до Державної податкової
служби у Волинській області із заявою
про надання податкової консультації на
визначені ним питання стосовно порядку
оподаткування доходів, отриманих як
фізичною особою-підприємцем від
діяльності у сфері права та при
провадженні незалежної професійної
діяльності як адвоката (а. с.14).

16 жовтня 2012 року позивачу надано
податкову консультацію, про що
надіслано лист № Г/500/17-120 (а. с. 15).

12 липня 2013 року Головним управлінням
Міндоходів у Волинській області
надіслано позивачу лист № Г/116/17-10 про
відкликання листа Державної
податкової служби у Волинській області
від 16 жовтня 2012 року № Г/500/17-120 (а. с. 17).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 березня 2013 року № 229 «Про
утворення територіальних органів
Міністерства доходів і зборів»
утворено як юридичні особи публічного
права територіальні органи
Міністерства доходів і зборів
(Міндоходів). Реорганізовано шляхом
приєднання до відповідних
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів територіальні органи
Державної податкової служби. Визначено
територіальні органи Міністерства
доходів і зборів правонаступниками
територіальних органів Державної
податкової служби, що реорганізуються.
Згідно з додатком 1 до зазначеної
постанови утворено Головне управління
Міндоходів у Волинській області, а
відповідно до додатку 2 до постанови
реорганізовано Державну податкову
службу у Волинській області - до
утвореного Головного управління
Міндоходів у Волинській області
приєднано Державну податкову службу у
Волинській області.

Отже, відповідач є правонаступником
Державної податкової служби у
Волинській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всі формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Здійснивши перевірку висновків суду
першої інстанції щодо відповідності
дій та рішень відповідача вимогам ч. 3
ст. 2 КАС України суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до п. 52.1 ст. 52 Податкового
кодексу України за зверненням
платників податків контролюючі органи
надають безоплатно консультації з
питань практичного використання
окремих норм податкового
законодавства протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
такого звернення даним контролюючим
органом.

Виходячи із змісту п. 52.1 ст. 52
Податкового кодексу України, суд
апеляційної інстанції вважає, що
реалізація контролюючими органами
права надання консультації з питань
практичного використання окремих норм
податкового законодавства можлива
лише у випадку звернення платника
податків. Крім цього, даною нормою
встановлено обов'язок контролюючих
органів надати таку консультацію у
визначений строк після надходження
звернення платника податків. Отже,
відносини щодо надання консультації з
питань практичного використання
окремих норм податкового
законодавства вичерпують свою дію
після виконання контролюючим органом
встановленого обов'язку, а тому,
виключають можливість вчинення
контролюючим органом інших дій
спрямованих на врегулювання
практичного використання окремих норм
податкового законодавства.

У листі відповідача № Г/116/17-10 від 12
липня 2013 року «Про відкликання листа»
вказано, що «Головне управління
Міндоходів у Волинській області по
питаннях викладених у Вашому листі
повідомляє наступне».

Разом з тим, як зазначено позивачем, та
не заперечується відповідачем, позивач
після отримання листа № Г/500/17-120 від 16
жовтня 2012 року до відповідача не
звертався.

Згідно із п. 52.6 ст. 52 Податкового
кодексу України центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
податкову політику, чи центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері митної
справи проводить періодичне
узагальнення податкових консультацій,
які стосуються значної кількості
платників податків або значної суми
податкових зобов'язань, та затверджує
наказом узагальнюючі податкові
консультації, які підлягають
оприлюдненню, у тому числі за допомогою
Інтернет-ресурсів.

Наказом Державної податкової служби
України від 24 грудня 2012 року № 1185 (а. с.
26-28) з метою забезпечення однакового
підходу до практичного застосування
норм податкового законодавства
затверджено Узагальнюючу податкову
консультацію щодо деяких питань
оподаткування фізичних осіб, які
провадять незалежну професійну
діяльність (приватних нотаріусів,
адвокатів). Наказ оприлюднено у
встановленому порядку (а. с. 33).

Судом першої інстанції зроблено
висновок, що листом № Г/116/17-10 від 12
липня 2013 року «Про відкликання листа»
відповідачем доведено до відома
позивача про затвердження
узагальнюючої податкової консультації
Державної податкової служби України
від 24 грудня 2012 року № 1185 з питань, щодо
яких раніше надавалася індивідуальна
податкова консультація листом
Державної податкової служби у
Волинській області від 16 жовтня 2012 року
№ Г/500/17-120.

Однак, на думку суду апеляційної
інстанції, положення п. 52.6 ст. 52
Податкового кодексу України не
встановлюють права чи обов'язку
відповідача інформувати позивача про
затвердження наказом Державної
податкової служби України від 24 грудня
2012 року № 1185 Узагальнюючої податкової
консультації з питань, щодо яких раніше
надавалася індивідуальна податкова
консультація.

Відповідно до п. 52.6 ст. 52 Податкового
кодексу України узагальнюючі
податкові консультації підлягають
оприлюдненню, що, як вірно встановлено
судом першої інстанції, було здійснено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що відповідачем
надано позивачу нову індивідуальну
податкову консультацію, яка полягає у
цитуванні змісту Узагальнюючої
податкової консультації щодо деяких
питань оподаткування фізичних осіб,
які провадять незалежну професійну
діяльність (приватних нотаріусів,
адвокатів), затвердженої наказом
Державної податкової служби України
від 24 грудня 2012 року № 1185.

Як передбачено п. 53.1 ст. 53 Податкового
кодексу України не може бути
притягнуто до відповідальності
платника податків, який діяв
відповідно до податкової консультації,
наданої йому у письмовій або
електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована.

Виходячи із змісту п. 53.1 ст. 53
Податкового кодексу України податкова
консультація може бути змінена або
скасована.

Однак, відповідачем у листі № Г/116/17-10
від 12 липня 2013 року «Про відкликання
листа» вказано про відкликання листа
Державної податкової служби у
Волинській області від 16 жовтня 2012 року
№ Г/500/17-120.

Тобто відповідачем ототожнюється
терміни «скасування» та «відкликання».

При цьому, на думку відповідача, право
на відкликання раніше наданої позивачу
індивідуальної податкової
консультації правомірно здійснено на
підставі листа Державної податкової
адміністрації України від 21 січня 2011
року № 1600/7/10-1017/220 «Про направлення
Методичних рекомендацій».

Разом з тим, листом Міністерства
юстиції України від 28 квітня 2011 року №
3915-0-4-11/101 Державній податковій службі
України запропоновано відкликати з
місць застосування та скасувати листи,
зазначені в додатку 1 до цього листа
(зокрема, лист Державної податкової
адміністрації України від 21 січня 2011
року № 1600/7/10-1017/220 «Про направлення
Методичних рекомендацій»).

Згаданий лист Державної податкової
адміністрації України від 21 січня 2011
року № 1600/7/10-1017/220 «Про направлення
Методичних рекомендацій» було
відкликано листом Державної
податкової адміністрації України №
15000/7/10-1017/2109 від 27 травня 2011 року.

Таким чином, покликання відповідача на
лист Державної податкової
адміністрації України від 21 січня 2011
року № 1600/7/10-1017/220 «Про направлення
Методичних рекомендацій», як на
підставу правомірності своїх дій, є
безпідставним.

Даних обставин судом першої інстанції
не враховано.

Отже, надання відповідачем
індивідуальної податкової
консультації листом № Г/116/17-10 від 12
липня 2013 року «Про відкликання листа»
здійснено не у відповідності з
вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України,
а тому таку слід визнати протиправною
та скасувати.

Щодо твердження суду першої інстанції
про відсутність порушень прав, свобод
та інтересів позивача діями
відповідача, то таке, на думку суду
апеляційної інстанції, також є
безпідставним, оскільки наявність у
позивача індивідуальної податкової
консультації зумовлювала неможливість
притягнення його до відповідальності
за дії здійснювані відповідно до
змісту такої, проте вчинення
відповідачем оскаржуваних дій
призвело до позбавлення позивача
можливості бути вільним від
відповідальності, що є порушенням його
інтересів.

Аналізуючи викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
відповідач діяв не на підставі, не у
межах повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2013
року в справі № 803/1639/13-а - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Головного управління Міндоходів у
Волинській області про визнання дій
протиправними та визнання
протиправним рішення - задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії Головного
управління Міндоходів у Волинській
області щодо направлення листа №
Г/116/17-10 від 12 липня 2013 року про
відкликання листа № Г/500/17-120 від 16
жовтня 2012 року та надання нової
податкової консультації.

Визнати протиправною та скасувати
податкову консультацію оформлену
листом № Г/116/17-10 від 12 липня 2013 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у випадку
коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС
України, складення постанови в повному
обсязі відкладено - з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
Р. П.
Сеник

Р. В.
Кухтей

Постанову складено в повному обсязі 15
серпня 2014 року