Справа № 264/5902/14-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пустовойт Т.В.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року справа № 264/5902/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Білак С.В.,
Сухарька М.Г. , розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Іллічівському районі
м.Маріуполя Донецької області на
постанову Іллічівського районного
суду м. Маріуполя від 23 липня 2014 року
у справі № 264/5902/14-а за позовом ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду
України в Іллічівському районі
м.Маріуполя Донецької області про
визнання бездіяльності неправомірної
та зобов'язання нарахувати та сплатити
щомісячне підвищення до пенсії
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за 2014
рік,-

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Іллічівському районі м.Маріуполя
Донецької області, в якому просив
визнати неправомірною бездіяльність
УПФУ у Іллічівському районі м.
Маріуполя Донецької області, щодо
виплати у неповному обсязі державної
соціальної допомоги як дитині війни на
підставі ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни за
період з 01.01.2014 року, зобов'язати УПФУ у
Іллічівському районі м. Маріуполя
Донецької області здійснити
перерахунок та виплату державної
соціальної допомоги як дитині війни у
відповідності до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, визначеної відповідно до ч.1
ст.28 ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та ЗУ
«Про Державний бюджет України на 2014
рік», за період з 01.01.2014 року по день
постановлення рішення суду, з
урахуванням фактично сплачених сум,
зобов'язати УПФУ у Іллічівському
районі м. Маріуполя Донецької області
призначити та виплачувати у подальшому
підвищення до пенсії у розмірі не
меншому за встановлений статтею 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" - 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком, визначеної відповідно
до ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (а.с. 3-4).

Постановою Іллічівського районного
суду м. Маріуполя від 23 липня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково, визнано протиправною
бездіяльність та зобов'язано
Управління Пенсійного Фонду України в
Іллічівському районі м.Маріуполя
Донецької області провести ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, нарахування та виплату
щомісячної доплати до пенсії,
встановленого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 1 січня 2014 року по 23 липня 2014
року включно, з відрахуванням фактично
проведених виплат. В задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено (а.с. 8-9).

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі (а.с. 10-11).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що виплата доплати
до пенсії позивачу проводиться у
розмірі, визначеному постановою
Кабінету Міністрів України №1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»,
яка чинна на час розгляду справи, в
пункті 4 якої встановлено, підвищення
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання або державної
соціальної допомоги дітям війни
справляється у розмірі 7% від
прожиткового мінімуму, встановленого
для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, апелянт вказує на те, що
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
шестимісячний строк звернення до суду,
а звернення до адміністративного суду
щодо оскаржень рішення суб'єкта
владних повноважень, на підставі якого
ним може бути заявлено вимогу про
стягнення грошових коштів,
встановлюється місячний термін. Тому,
апелянт заявляє про застосування
строку позовної давності.

Крім того, апелянт посилається на те, що
при прийнятті рішення по справі, судом
першої інстанції не було враховано
надане заперечення відповідача, у
якому було заявлено про сплив позовної
давності.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, належить до соціальної
групи "діти війни", що підтверджується
посвідченням, та користується правами
і пільгами, встановленими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Статтею 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Як встановлено колегією суддів судом
першої інстанції не вирішено питання
щодо поновлення позивачу строку
звернення до суду.

Стосовно питання застосування до
спірних правовідносин вимог статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

За частинами 1, 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Частиною 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, яка діяла до 30 липня 2010
року) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

За частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, яка діяла до 30 липня 2010
року) пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

30 липня 2010 року Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» від 7 липня
2010 року зазначений статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
строк звернення з позовом до
адміністративного суду було скорочено
до шести місяців.

Враховуючи дату звернення позивача до
суду - 04 липня 2014 року та період, за який
позивач просить суд захистити його
права, колегія суддів приходить до
висновку, що права позивача підлягають
захисту в межах шестимісячного строку,
тобто з 04 січня 2014 року. На зазначені
обставини суд першої інстанції не
звернув уваги.

Виходячи із вищенаведених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні постанови судом першої
інстанції було порушено вимоги приписи
статті 99, 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, що призвело до
частково необґрунтованого задоволення
позову.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

За частиною 3 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо в ході судового розгляду
справи суд встановить, що провадження у
справі відкрито за позовною заявою,
поданою з пропущенням установленого
законом строку звернення до
адміністративного суду, або викладений
в ухвалі про відкриття провадження у
справі висновок суду про визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними був
передчасним, і суд не знайде інших
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, позовна заява
залишається без розгляду.

За частиною 1 статті 203 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті
155 Кодексу адміністративного
судочинства України суд своєю ухвалою
залишає позовну заяву без розгляду, у
разі якщо її подано з пропущенням
встановленого законом строку
звернення до адміністративного суду і
суд не знайшов підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що через порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню, з прийняттям
ухвали про залишення частини позовних
вимог без розгляду.

Керуючись статтями 99, 100, 155, 162, 183-2,
195, 197, 198, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Іллічівському районі м.Маріуполя
Донецької області на постанову
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя від 23 липня 2014 року у
справі № 264/5902/14-а - задовольнити
частково.

Постанову Іллічівського районного
суду м. Маріуполя від 23 липня 2014 року
у справі № 264/5902/14-а - скасувати.

Залишити без розгляду позовні вимоги
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Іллічівському районі
м.Маріуполя Донецької області про
визнання бездіяльності неправомірної
та зобов'язання нарахувати та сплатити
щомісячне підвищення до пенсії
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за 2014
рік з 01.01.2014 року по 03.01.2014 року.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Ухвала прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

С.В. Білак

М.Г. Сухарьок