Справа № 809/2569/14
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"13" серпня 2014 р.
Справа № 809/2569/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Візінському М.В.

за участю:

представника позивача - Маланюка О.Я.,

представника відповідача - Дем'яніва
П.Б.,

представника третьої особи на стороні
відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТрансКомСервіс
Плюс",

до відповідача: Відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції, третя
особа на стороні відповідача -
Управління Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську

про визнання протиправними та
скасування постанов, визнання рішення
таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТрансКомСервіс Плюс"
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції, третя
особа на стороні відповідача -
Управління Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську про визнання
протиправними та скасування постанов,
визнання рішення таким, що не підлягає
виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем протиправно, в порушення
норм Закону України «Про виконавче
провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року, зі
змінами та доповненнями (надалі також -
Закон №606) відкрито виконавче
провадження, в рамках якого винесено
постанови про арешт майна та арешт
коштів боржника. Протиправність
відкриття виконавчого провадження
позивач обґрунтовує тим, що виконавчий
документ, а саме: рішення Управління
Пенсійного фонду України в м.Калуші,
про застосування фінансових санкцій
№160 від 23.03.2010 року, не міг бути
прийнятим до виконання, оскільки не
відповідає вимогам статті 17 Закону № 606
та не є виконавчим документом. А сама
постанова про відкриття виконавчого
провадження взагалі не надсилалася на
адресу позивача, а про її існування
позивач дізнався 22.07.2014 року під час
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження Окрім цього,
строк для пред'явлення даного
документу вже закінчився, а тому
державний виконавець, в такому разі
повинен був відмовити у відкритті
виконавчого провадження. За наведених
підстав, просив суд скасувати
постанови: про відкриття виконавчого
провадження №39650630 від 09.09.2013 року; про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження №39650630 від
12.09.2013 року; про арешт коштів боржника
№39650630 від 22.05.2014 року та визнати
рішення №160 від 23.03.2010 року про
застосування фінансових санкцій за
несплату, неповну або несвоєчасну
сплату авансових платежів із страхових
внесків таким, що не підлягає
виконанню.

Представник позивача вимоги, викладені
в адміністративному позові підтримав
повністю, просив позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив, вказав, що рішення №160 від
23.03.2010 року відповідає вимогам статті 17
Закону №606 та є виконавчим документом в
силу Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин (надалі також -
Закон №1058), Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI від
08.07.2010 року. Щодо строку на пред'явлення
виконавчого документу до виконання
пояснив, що рішення №160 від 23.03.2010 року
оскаржувалося в судовому порядку та за
наслідками касаційного перегляду
постановою Вищого адміністративного
суду України від 11 липня 2013 року,
вказане рішення залишене в силі, а тому
пред'явлене до виконання в межах
встановленого строку. Причини не
надсилання постанови про відкриття
виконавчого провадження позивачу
пояснити не зміг, проте звернув увагу
суду, що представник позивача отримав
копію постанови 11.07.2014 року, що
підтверджується його підписом про
отримання, а не 22.07.2014 року як зазначав
сам позивач, а тому останнім порушений
десятиденний строк звернення до суду
із вказаним позовом. Просив в
задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа на стороні відповідача, що
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору проти позову заперечила.
Щодо звернення до виконання
Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську рішення №160 від
23.03.2010 року, яке прийняте Управлінням
Пенсійного фонду України в м.Калуші,
зазначила, що в процесі оскарження
вказаного рішення, позивач змінив свою
адресу державної реєстрації, а тому у
зв'язку зі зміною обліку в органах
пенсійного фонду, згідно з актом
прийому-передачі облікових показників,
третій особі передано всю документацію
щодо позивача, в тому числі і спірне
рішення. Вказала, що виконавче
провадження відкрите з дотриманням
Закону №606, а тому в задоволенні позову
слід відмовити.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін та
третьої особи, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд дійшов
висновку, що в рамках даної
адміністративної справи слід вийти за
межі позовних вимог та позов
задовольнити частково, виходячи з
наступних підстав та мотивів.

Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Калуші, 23 березня 2010 року винесено
рішення про застосування фінансових
санкцій за несплату, неповну або
несвоєчасну сплату авансових платежів
із страхових внесків, яким на підставні
пункту 7 частини 9 статті 106 Закону №1058,
застосовано штраф в сумі 98504,65 грн. Дане
рішення оскаржувалося позивачем в
судовому порядку (а.с.55).

22.12.2011 року, за результатами
позапланової перевірки позивача,
Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Калуші та Калуському районі складено
довідку №19 (а.с.33-37), висновками якої
підтверджено наявність недоїмки, що
виникла в результаті несплати штрафної
санкції, згідно з рішенням №160 від
23.03.2010 року у зв'язку із оскарженням
його в судовому порядку (зворотна
сторона а.с.36).

У зв'язку із зміною місця реєстрації
позивача та реєстрацією в місті
Івано-Франківську, Управлінням
Пенсійного фонду України в м.Калуші та
Калуському районі згідно з актом від 17
липня 2012 року передано до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську облікові показники
товариства з обмеженою
відповідальністю "ТрансКомСервіс Плюс"
(а.с.31,32).

В судовому засіданні встановлено, що за
результатами оскарження рішення
Управління Пенсійного фонду України в
м.Калуші №160 від 23.03.2010 року, постановою
Вищого адміністративного суду України
за № К/800/1682/13 від 11 липня 2013 року,
касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області задоволено: постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 9 листопада
2910 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21 листопада 2012 року скасовано та
прийнято нове рішення, яким в
задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю
"ТрансКомСервіс Плюс" до Управління
Пенсійного фонду України в м.Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області про визнання рішення №160 від
23.03.2010 року "Про застосування
фінансових санкцій за несплату,
неповну або несвоєчасну сплату
авансових платежів із страхових
внесків" нечинним, - відмовлено (а.с.58-60).

Таким чином, оскільки позивач на момент
винесення вищевказаної постанови
перебував на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську, саме даним органом
пенсійного фонду пред'явлено рішення 160
від 23.03.2013 року до примусового
виконання у відділ державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції.

Згідно з постановою від 09.09.2013 року
відкрито виконавче провадження №39650630
по примусовому виконанню рішення №160
від 23.03.2010 року (а.с.54). Постановою ВП
№39650630 від 12.09.2013 року накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження (а.с.53),
22.10.2013 року відповідачем винесено
постанову ВП №39650630 про розшук майна
боржника (а.с.48), 22.05.2014 року винесено
постанову ВП №39650630 про арешт коштів
божника (а.с.46).

В судовому засіданні з'ясовано, що
державним виконавцем відділу ДВС
Івано-Франківського МУЮ постанова про
відкриття виконавчого провадження
позивачу не надсилалася. Представник
позивача в судовому засіданні
заперечував факт ознайомлення із
матеріалами спірного виконавчого
провадження 11.07.2014 року, а сам підпис
про ознайомлення, наявний на постанові
про відкриття виконавчого провадження
від 09.09.2013 року таким, що йому не
належить з підстав відсутності у нього,
на той момент, повноважень
уповноваженого представника позивача.

Враховуючи, що відповідачем, під час
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження не
витребовувалася належним чином
оформлена довіреність для перевірки
повноважень представника, суду не
надається можливим підтвердити чи
спростувати доводи, наведені
представником позивача, відтак за
відсутності належних та допустимих
доказів, керуючись приписами частини
другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд приймає до уваги доводи
позивача про дотримання ним
десятиденного строку звернення до
суду.

Відповідно до статті 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки та збори в порядку та в
розмірах встановлених законом. Згідно
із статтею 68 Конституції України, кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися
Конституції України та законів
України.

Пунктом сьомим частини дев'ятої статті
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, в
редакції чинній на момент винесення
рішення №160 від 23.03.2010 року,
передбачалося, що за несплату, неповну
або несвоєчасну сплату авансових
платежів із страхових внесків,
передбачених цим Законом, виконавчі
органи Пенсійного фонду застосовують
до страхувальників фінансові санкції у
вигляді штрафу у розмірі 50 відсотків
сум несплачених або своєчасно не
сплачених авансових платежів.

Згідно з абзацом 5 частини 7 Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI від
08.07.2010 року, стягнення заборгованості
із сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі страхових внесків,
строк сплати яких на 1 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Так, абзацом 6 частини 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464-VI
закріплено, що на період до повного
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Згідно з пунктом 8.1 частини 8 Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
Постановою правління Пенсійного фонду
України 19.12.2003 року N 21-1 (надалі також -
Інструкція), стягнення заборгованості
із сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та сум штрафних санкцій,
нарахованих та/або не сплачених у
період до 1 січня 2011 року, в тому числі
страхових внесків, строк сплати яких на
1 січня 2011 року не настав, здійснюється
відповідно до законодавства, що діяло
на момент виникнення такої
заборгованості, або застосування
штрафних санкцій.

З наведених правових норм твердження
позивача, якими обґрунтовується позов,
в тому числі, вимога про визнання
рішення №160 від 23.03.2010 року таким, що не
підлягає до виконання, - є помилковими
та такими, що не відповідають чинному
законодавству.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку взяття
на облік та зняття з обліку в органах
Пенсійного фонду України платників
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженого Постановою правління
Пенсійного фонду України 27.09.2010 року №
21-6, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 жовтня 2010 р. за №
995/18290 (надалі також - Порядку), при
взятті на облік юридичної особи -
платника єдиного внеску або фізичної
особи - підприємця у зв'язку зі зміною
місцезнаходження або місця проживання
орган Пенсійного фонду за новим
місцезнаходженням або місцем
проживання платника не пізніше
наступного робочого дня з дня
отримання від державного реєстратора
відомостей з реєстраційної картки про
внесення змін до відомостей про
юридичну особу або про фізичну
особу-підприємця направляє запит на
переведення до органу Пенсійного
фонду, де він перебував на обліку. Орган
Пенсійного фонду за попереднім
місцезнаходженням або місцем
проживання платника протягом п'яти
робочих днів передає пакет документів
(картки особових рахунків платника
єдиного внеску, акт перевірки у разі її
проведення та інші наявні документи
про платника єдиного внеску), знімає з
обліку платника єдиного внеску з
підстави "Переведення в інший
територіальний орган Пенсійного фонду"
та зазначає у справі платника назву
органу Пенсійного фонду, куди
здійснюється переведення платника.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року, зі
змінами та доповненнями (надалі також -
Закон №606) встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» зі змінами
та доповненнями № 202/98-ВР від 24.03.1998
року, державна виконавча служба
входить до системи органів
Міністерства юстиції України і
здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб (далі - рішень)
відповідно до законів України.
Завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

У відповідності до статті 2 Закону №606,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

Приписами частини 1 статті 17 Закону №606,
встановлено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом, в свою чергу пунктом 8 частини 2
цієї статті передбачено, що підлягають
виконанню державною виконавчою
службою рішення інших органів
державної влади, якщо їх виконання за
законом покладено на державну
виконавчу службу.

Пунктом 14 статті 106 Закону №1058
передбачено, що рішення органу
Пенсійного фонду про нарахування пені
або накладення штрафу, передбачених
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, є виконавчим документом

Статтею 22 Закону №606 регламентуються
строки пред'явлення виконавчих
документів до виконання. Зокрема,
згідно вищевказаної статті інші
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання - протягом
року, якщо інше не передбачено законом
(п.2 ч.1 ст.22 Закону №606).

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону,
строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються, зокрема, для
інших виконавчих документів з
наступного дня після набрання ними
юридичної сили, якщо інше не
передбачено законом.

Враховуючи, що постановою Вищого
адміністративного суду України від 11
липня 2013 року відмовлено в визнанні
нечинним рішення №160 від 23.03.2010 року,
обрахунок строку для пред'явлення до
виконання вищевказаного рішення
розпочався 12 липня 2013 року, а тому дане
рішення пред'явлене до виконання в
межах строку та правомірно.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з приписами частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доводи, якими позивач обґрунтовує
позовні вимоги, спростовуються
дослідженими в судовому засіданні
доказами та вищенаведеними правовими
нормами, а встановлені недоліки
виконавчого провадження в частині
неналежного надсилання матеріалів
виконавчого провадження та допущенні
описки в найменуванні виконавчого
документу, а саме: замість «рішення»
зазначено «вимога» не є тими
порушеннями, які слугують підставою
для задоволення позовних вимог та
скасування постанов, прийнятих в межах
виконавчого провадження.

Частиною другою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.
Оскільки обставини щодо неналежного
надіслання позивачу постанови про
відкриття виконавчого провадження від
09.09.2013., встановлені судом та не
спростовані відповідачем, з метою
повного захисту порушеного права
позивача, слід вийти за межі позовних
вимог та задовольнити позов частково.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції в частині
неналежного надсилання (направлення)
постанови про відкриття виконавчого
провадження ВП№39650630 від 09.09.2013 року на
адресу Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТрансКомСервіс
Плюс".

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Тимощук О.Л.

Постанова складена в повному обсязі
18.08.2014 року.