Справа № 824/2165/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2165/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Спіжавка Г.Г.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

13 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги ОСОБА_2,
УМВС України в Чернівецькій області на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до УМВС України в
Чернівецькій області в особі
Управління громадської безпеки УМВС
України в Чернівецькій області про
визнання нечинним рішення та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду І
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог. Крім того, апеляційну скаргу
подав позивач, у якій просить скасувати
рішення суду І інстанції та прийняти
нову постанову, якою позов
задовольнити у повному обсязі.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені вчасно та належним
чином.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

За таких підстав колегія суддів,
керуючись положеннями статті 197 КАС
України, вважає, що справу можливо
розглянути в порядку письмового
провадження на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, без
фіксування судового засідання (частина
1 статті 41 КАС України).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи,
позивач звернувся до відповідача з
заявою про видачу дозволу на придбання
зброї, до якої додав всі необхідні
документи, які визначені в переліку п.
12.2 Інструкції про порядок
виготовлення, придбання, зберігання,
обліку, перевезення та використання
вогнепальної, пневматичної, холодної і
охолощеної зброї, пристроїв
вітчизняного виробництва для
відстрілу патронів, споряджених
гумовими чи аналогічними за своїми
властивостями метальними снарядами
несмертельної дії, та патронів до них,
а також боєприпасів до зброї, основних
частин зброї та вибухових матеріалів,
затвердженої наказом МВС України від 21
серпня 1998 року № 622.

Відповідач розглянувши заяву та додані
до неї документи відмовив (висновок від
21 травня 2014 року) гр. ОСОБА_2 в наданні
дозволу на придбання зброї, мотивуючи
це тим, що у зв'язку з встановленими
обставинами, що перешкоджають одержати
позивачу дозвіл на придбання,
зберігання та носіння зброї визначених
пунктом 5.1 глави 5 розділу І Інструкції
про порядок виготовлення, придбання,
зберігання, обліку, перевезення та
використання вогнепальної,
пневматичної, холодної і охолощеної
зброї, пристроїв вітчизняного
виробництва для відстрілу патронів,
споряджених гумовими чи аналогічними
за своїми властивостями метальними
снарядами несмертельної дії, та
патронів до них, а також боєприпасів
до зброї, основних частин зброї та
вибухових матеріалів.

Суд І інстанції, задовольняючи позов
частково, виходив з того, що рішення
відповідача є не обгрунтованим та
таким, що не вмотивоване належним
чином, адже, за умови прийняття
відповідачем рішення про відмову у
наданні дозволу гр. ОСОБА_2 на придбання
зброї - воно має містити одну з підстав,
зазначених у вичерпному переліку пп. 5.1
п.5 розділу І Інструкції чи на інші
законні обставини. Крім того,
зобов'язання відповідача надати
відповідний дозвіл - є втручанням суду
в повноваження органу МВС України, та
може вважатися тиском з боку суду
шляхом встановлення обов'язку
відповідачу прийняти рішення нав'язане
судом, а не чинним законом.

Колегія суду погоджується з таким
висновком суду І інстанції з огляду на
наступні обставини.

Законом України „Про міліцію"
встановлені повноваження органів
внутрішніх справ щодо надання дозволів
на зберігання та носіння зброї. Так, п. 13
ст. 10 цього Закону визначено, що міліція
відповідно до своїх завдань
зобов'язана давати відповідно до
законодавства дозвіл на придбання,
зберігання, носіння і перевезення
зброї, боєприпасів, вибухових речовин
та матеріалів, інших предметів і
речовин, щодо зберігання і
використання яких встановлено
спеціальні правила, а також на
відкриття об'єктів, де вони
використовуються, контролювати
додержання зазначених правил та
функціонування цих об'єктів.

Як встановлено Положенням про
дозвільну систему, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 жовтня 1992 р. № 576, видача дозволів
на виготовлення, придбання, зберігання,
обліку, охорону, перевезення і
використання предметів, матеріалів і
речовин, відкриття підприємств,
майстерень і лабораторій здійснюється:
на вогнепальну зброю (нарізну воєнних
зразків, несучасну стрілецьку,
спортивну, навчальну, охолощену,
мисливську нарізну і гладкоствольну), -
у порядку, визначеному МВС (п. 9
Положення).

У відповідності до абз. 1 пп. 5.1 п. 5
розділу І Інструкції про порядок
виготовлення, придбання, зберігання,
обліку, перевезення та використання
вогнепальної, пневматичної, холодної і
охолощеної зброї, пристроїв
вітчизняного виробництва для
відстрілу патронів, споряджених
гумовими чи аналогічними за своїми
властивостями метальними снарядами
несмертельної дії, та патронів до них,
а також боєприпасів до зброї, основних
частин зброї та вибухових матеріалів,
затвердженої наказом МВС України від 21
серпня 1998 року № 622, на який
посилається відповідач у спірному
рішенні, надання керівникам
підприємств, установ, організацій,
суб'єктам господарювання згоди на
укладення трудових договорів на
виконання робіт, пов'язаних з
виготовленням, ремонтом, придбанням,
зберіганням, обліком, охороною,
перевезенням і використанням
предметів, матеріалів і речовин, на
які поширюється дозвільна система,
здійснюється після перевірки таких
осіб працівниками органів внутрішніх
справ за територією обслуговування
(місця проживання таких осіб) на
підставі листів керівників цих
підприємств, установ, організацій,
суб'єктам господарювання, які з цією
метою подають до органів внутрішніх
справ необхідні дані (список осіб із
зазначенням їхніх прізвищ, імен та по
батькові, дати і місця народження і
проживання, відомостей щодо
попередньої трудової діяльності;
медичні довідки; довідки про
вивчення матеріальної частини зброї,
спеціальних засобів, правил поводження
з ними та їх застосування.

При цьому, в абз. 2 того ж пп. 5.1 п. 5 чітко
наведений перелік підстав, за яких
Органи внутрішніх прав не мають
права давати згоду керівникам
підприємств, установ, організацій
та суб'єктам господарювання на
укладення трудових договорів на
виконання таких робіт, а також
видавати дозволи на придбання,
зберігання та носіння вогнепальної
зброї та бойових припасів до неї,
пневматичної чи холодної зброї,
пристроїв та патронів до них
громадянам, а також проводити їх
перереєстрацію. Серед них: наявність в
особи медичних протипоказань до
виконання вказаних функціональних
обов'язків та володіння зброєю;
наявність даних про систематичне
(два чи більше разів) порушення такою
особою громадського порядку,
зловживання спиртними напоями,
вживання наркотичних речовин без
призначення лікаря, інших
одурманюючих засобів, скоєння
насильства в сім'ї, що
підтверджується документально;
пред'явлення такій особі обвинувачення
у вчиненні злочину; наявності в особи
судимості за злочин, яка не погашена
або не знята в установленому порядку;
відсутності довідки про вивчення
матеріальної частини зброї,
спеціальних засобів, правил поводження
з ними та їх застосування; відсутності
права, визначеного актами
законодавства, на придбання,
зберігання і носіння пристроїв.

Як встановлено з матеріалів справи,
відповідач в оскаржуваному рішенні не
зазначив підстав, за яких він відмовляє
позивачу в наданні дозволу на
придбання зброї. Посилання на певні
обставини, встановлення яких
перешкоджають позивачу одержати такий
дозвіл - не є підставою для відмови в
розумінні пп. 5.1 п. 5 розділу 1 Інструкції
№622.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
погоджується з висновком суду І
інстанції, що рішення відповідача є не
обгрунтованим та невмотивованим,
оскільки не містить жодної з підстав,
зазначених у вичерпному переліку пп. 5.1
п.5 розділу І Інструкції, чи інші
законні обставини, а тому вказане
рішення підлягає скасуванню.

Що стосується позовної вимоги щодо
зобов'язання відповідача надати
позивачу дозвіл на придбання зброї,
вона не підлягає задоволенню.

Надання дозволу або відмова в наданні
дозволу на придбання зброї є
повноваженням органів МВС України, в
даному випадку - управління
громадської безпеки УМВС України в
Чернівецькій області.

Тому, зобов'язання відповідача надати
відповідний дозвіл - є втручанням суду
в повноваження органу МВС України, та
може вважатися тиском з боку суду
шляхом встановлення обов'язку
відповідачу прийняти рішення нав'язане
судом, а не чинним законом.

Адміністративний суд, відповідно до
приписів КАС України, не вправі
підміняти інший орган державної влади
та перебирати на себе повноваження
щодо вирішення питань, які
Конституцією України та законами
України віднесені до компетенції цього
органу державної влади, оскільки це
порушуватиме принцип розподілу влади
на законодавчу, виконавчу та судову.

Пунктом 13 частини першої статті 10
Закону України "Про міліцію", приписами
Інструкції № 622 забезпечено
функціонування дозвільної системи та
вирішення питань щодо надання дозволів
громадянам на придбання зброї належить
до виключної компетенції органів
внутрішніх справ, відтак
адміністративний суд, надаючи правову
оцінку рішенню відповідача про відмову
у наданні дозволу та визнаючи таку
відмову протиправною, не наділений
повноваженнями щодо прийняття рішення
про надання позивачеві дозволу на
придбання зброї у тому числі через
зобов'язання відповідача прийняти таке
рішення.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, УМВС України
в Чернівецькій області залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 23
червня 2014 року- без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України та підлягає
касаційному оскарженню.

Ухвала суду складена в повному обсязі
18 серпня 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Полотнянко Ю.П.

Сушко О.О.