Справа № 822/2368/14
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/2368/14
Головуючий у 1-й інстанції: Блонський
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

при секретарі: Швець А.І.

за участю представників сторін:

відповідача - Рисюк П.В., представник на
підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 14
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Термопласт" до Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Термопласт»
звернулось до суду з позовом до
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 14.07.2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
та прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. В обґрунтування
апеляційної скарги податковий орган
зазначив, що стосовно контрагента
позивача порушено кримінальну справу
по факту фіктивне підприємництво. А
також вказано, що вході перевірки не
підтверджено реальності здійснення
господарських операцій позивача з його
контрагентом.

Представник відповідача підтримав
вимоги викладені в апеляційній скарзі
та просив їх задовольнити.

Представник позивача надіслав заяву
про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача зазначив, про
можливість розгляду справи за
відсутності представника позивача.

Враховуючи те, що явка позивача не
визнавалась судом апеляційної
інстанції обов'язковою, а неявка, у
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України,
не перешкоджає судовому розгляду
справи, суд апеляційної інстанції
ухвалив здійснювати розгляд за
відсутності представника позивача,
крім того під час підготовки справи до
апеляційного розгляду не встановлено
обставин, які потребують додаткових
пояснень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, посадовими особами
податкового органу проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань
взаємовідносин із ТОВ "Екосировина" за
період з 01.06.2012 року по 31.03.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 262/22/34323508 від 03.03.2014 року "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
"Термопласт" з питань взаємовідносин з
ТОВ "Екосировина" за період з 01.06.2012
року по 31.03.2013 року",.

Перевіркою встановлено порушення
пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв податкове
повідомлення-рішення № від 28.03.2014
року, яким збільшив позивачу суму
грошового зобов'язання за платежем з
податку на додану вартість в розмірі
5572,50 грн., в тому числі за основним
платежем в розмірі 4458 грн., та
застосував штрафні (фінансові) санкції
(штрафи) у розмірі 1114,5 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції зазначив, що судом не
встановлено порушення позивачем вимог
податкового законодавства під час
формування податку на додану вартість,
а тому оскаржувані податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції враховуючи наступні
обставини.

28.03.2014 року податковим органом, на
підставі акта перевірки №262/22/34323508 від
03.03.2014 року, у якому встановлено
порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 5572 грн., з
яких 4458 грн. за основним фондом та 1114,50
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

15.06.2012 року між ТОВ «Термопласт»
(замовник) та ТОВ «Екосировина»
(виконавець) укладено договір № 150612-01,
відповідно до умов якого виконавець
зобов'язується надавати послуги
стосовно збирання, сортування,
транспортування, переробки та
утилізації тари (упаковки) завезеної
замовником на територію України, а
також власного виробництва продукції
та окремих видів відходів як вторинної
сировини згідно із затвердженим
переліком, що утворюється внаслідок
господарської діяльності замовника, а
також у разі невідповідності відходів
як вторинної сировини вимогам діючих
стандартів для подальшої переробки чи
утилізації, проводити знищення чи
захоронення цих відходів в тому числі
шляхом залучення до виконання третіх
осіб.

Виконавець зобов'язується надати акт
наданих послуг (виконаних робіт), за
умови здійснення замовником оплати.

Фактичне виконання умов договору від
15.06.2012 року підтверджується наданими
позивачем доказами, зокрема актами
здачі-прийняття робіт, податковими
накладними, вантажно-митними
деклараціями, платіжними дорученнями.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
встановив реальність господарських
операцій, а тому позивач правомірно
включив суму ПДВ сплачену відповідно
до договору від 15.06.2012 року до
податкового кредиту.

Разом з тим, апеляційний суд також
зазначає, що наявність або відсутність
окремих документів, або помилки у їх
оформленні не можуть слугувати
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що відсутність у контрагента
основних засобів також не свідчить про
неможливість здійснення господарських
операцій, оскільки для здійснення
господарської діяльності підприємство
цілком законно може використовувати
орендовані приміщення, транспортні
засоби, обладнання, найманих
працівників тощо.

Щодо посилання податкового органу на
те, що стосовно контрагент позивача
порушено кримінальну справу по факту
фіктивне підприємництво, суд
апеляційної інстанції зауважує
наступне.

Частиною четвертою статті 72 КАС
України установлено, що вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

Диспозиція наведеної правової норми
прямо вказує на те, що обов'язковими для
суду, який розглядає справу, є вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок.

Також, обов'язковими для врахування
адміністративним судом є факти,
наведені у вироку в кримінальній
справі щодо часу, місця та об'єктивного
характеру відповідного діяння тієї
особи, правові наслідки, дій чи
бездіяльності якої є предметом
розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння
особи, наведена у вироку в кримінальній
справі або постанові про
адміністративний проступок (тобто
застосування тих чи інших правових
норм до відповідної поведінки), не є
обов'язковою для адміністративного
суду, оскільки норма ч.4 ст. 72 КАС
України поширюється лише на особу, щодо
якої постановлено відповідний вирок
або прийнято постанову. Тому
обов'язковими є лише обставини щодо
безпосередньо цієї особи (засудженого
(виправданого) або притягнутого (не
притягнутого) до адміністративної
відповідальності), а не щодо інших осіб.

Таким чином з врахуванням викладеного
суд апеляційної інстанції зазначає, що
порушення контрагентами позивача
вимог законодавства про порядок
здійснення господарської діяльності
не може бути підставою для висновку про
безтоварність відповідних
господарських операцій та не може
свідчити про наявність підстав для
висновків про фіктивність усіх
правочинів, які вчинялися саме
юридичною особою - ТОВ «Екосировина».

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції правильно скасовано
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, оскільки
правомірність його прийняття не
підтверджено під час апеляційного
розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області, -
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 14 липня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
28 серпня 2014 року .

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.