Справа № 826/10501/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2014 року 08:50
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Кобилянського К.М.,
суддів Кузьменка В.А., Саніна Б.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до Державної
виконавчої служби Українипро визнання
протиправною та скасування
постанови,ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовною заявою до
Державної виконавчої служби України
(далі - відповідач), у якій, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просить суд визнати протиправною та
скасувати постанову відповідача про
відмову у відкриті виконавчого
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
відповідач здійснивши невірне
тлумачення правових норм, протиправно
виніс оскаржувану постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, посилаючись на
необхідність видання кількох
виконавчих документів. Вказав на те, що
в даному випадку, згідно вимог
законодавства, підстави для видання
кількох виконавчих документів
відсутні. Просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.
Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечив. Зазначив, що
виконавчим листом Окружного
адміністративного суду міста Києва
виконання якого, звернувся позивач,
передбачено вчинення певних дій та
стягнення коштів, що відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження» провадиться у різний
спосіб та строки. На думку відповідача,
дана обставина свідчить про те, що мало
бути видано два виконавчі документи із
зазначенням тієї частини судового
рішення, яка підлягає виконанню. Просив
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

В судовому засіданні 06.08.2014
представники сторін заявили
клопотання про розгляд справи за їх
відсутності, на підставі чого суд,
керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
ухвалив розглядати справу у порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04.02.2014 у справі №826/18704/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління юстиції
в місті Києві про визнання звільнення
незаконним, поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.06.2014, позов задоволено частково.
Визнано звільнення ОСОБА_1 на підставі
пункту 4 статті 40 Кодексу законів про
працю України як звільнення без
законної підстави. Скасовано наказ
Головного управління юстиції у місті
Києві від 28.10.2013 №2259/03 «Про звільнення
ОСОБА_1.». Постановлено поновити ОСОБА_1
на посаді головного спеціаліста
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, стягнути з Головного
управління юстиції у м. Києві на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу. В решті
позовних вимог відмовлено.

На підставі вказаної постанови
Окружний адміністративний суд міста
Києва видав виконавчий лист №826/18704/13-а
від 02.07.2014.

Позивач 10.07.2014 звернувся до Державної
виконавчої служби України із заявою
про відкриття виконавчого провадження.

Постановою відповідача від 15.07.2014 ВП
№44022000 відмовлено у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа Окружного
адміністративного суду міста Києва
№826/18704/13-а від 02.07.2014.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою від 15.07.2014 ВП №44022000 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа),
позивач оскаржив її до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає позов таким, що підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 3, 4 статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»,
негайному виконанню підлягають
рішення:

1) про стягнення аліментів, заробітної
плати в межах платежів, вирахуваних за
один місяць, а також про стягнення
усієї суми боргу за такими виплатами,
якщо рішенням передбачено її негайне
стягнення;

2) про поновлення на роботі чи на
попередній посаді незаконно
звільненого або переведеного
працівника;

3) в інших випадках, якщо негайне
виконання передбачено законом і про це
зазначено у виконавчому документі.

У разі якщо рішення підлягає негайному
виконанню, державний виконавець
відкриває виконавче провадження не
пізніше наступного робочого дня після
надходження документів, зазначених у
статті 17 цього Закону, і невідкладно
розпочинає його примусове виконання.

Зі змісту оскаржуваної постанови від
15.07.2014 №44022000 вбачається, що відповідач
відмовив у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа Окружного
адміністративного суду міста Києва
№826/18704/13-а від 02.07.2014, керуючись пунктом
8 частини 1 статті 26 Закону України «Про
виконавче провадження», яким
передбачено, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Відповідач посилався на те, що за
виконавчим листом Окружного
адміністративного суду міста Києва
№826/18704/13-а від 02.07.2014 передбачено
вчинення певних дій та стягнення
коштів, що відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження»
провадиться у різний спосіб та строки.
У зв'язку із зазначеним, на думку
відповідача, Окружний
адміністративний суд міста Києва мав
видати два виконавчі документи із
зазначенням тієї частини судового
рішення, яка підлягає виконанню.

Суд відхиляє наведені доводи
відповідача, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 259 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що виконавчий лист має
відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України «Про виконавче провадження».

Положеннями статті 17 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

У відповідності до пункту 1 частини 1
статті 17 Закону України «Про виконавче
провадження», такими документами,
зокрема, є виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті;

Статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження» визначені
вимоги до виконавчого документа.

Згідно із частиною 2 статті 18 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі якщо рішення ухвалено на користь
кількох позивачів або проти кількох
відповідачів, а також якщо належить
передати майно, що перебуває в кількох
місцях, у виконавчому документі
зазначаються один боржник та один
стягувач, а також визначається, в якій
частині необхідно виконати таке
рішення, або зазначається, що обов'язок
чи право стягнення є солідарним.

Виконавчий документ повинен бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою із зазначенням її прізвища та
ініціалів і скріплений печаткою.
Скріплення виконавчого документа
гербовою печаткою є обов'язковим у
разі, якщо орган (посадова особа), який
видав виконавчий документ, за законом
зобов'язаний мати печатку із
зображенням Державного Герба України.

Законом можуть бути встановлені також
інші додаткові вимоги до виконавчих
документів.

Дослідивши виконавчий лист Окружного
адміністративного суду міста Києва
№826/18704/13-а від 02.07.2014, суд встановив, що
він відповідає вимогам, встановленим
законодавством до виконавчого листа.

Крім того, відповідно частини 1 статті
258 Кодексу адміністративного
судочинства України, за кожним судовим
рішенням, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно, за
заявою осіб, на користь яких воно
ухвалено, чи прокурора, який здійснював
у цій справі представництво інтересів
громадянина або держави в суді,
видається один виконавчий лист. Якщо
судове рішення ухвалено на користь
кількох позивачів чи проти кількох
відповідачів, суд має право видати
кілька виконавчих листів, точно
зазначивши, яку частину судового
рішення треба виконати за кожним
виконавчим листом.

Судове рішення (постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04.02.2014), на підставі якого виданий
виконавчий лист №826/18704/13-а від 02.07.2014,
ухвалене на користь одного позивача та
проти одного відповідача.

Таким чином, відповідно до положень
законодавства, у даному випадку, не
передбачено видання кількох
виконавчих листів.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Дослідивши обставини справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд дійшов висновку, що
відповідач не мав правових підстав для
винесення оскаржуваної постанови від
15.07.2014 №44022000, посилаючись на
необхідність видання декількох
виконавчих листів.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

У відповідності до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та постанова від 15.07.2014
№44022000 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) є протиправною, з огляду на
що підлягає скасуванню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94,
160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову Державної виконавчої служби
України від 15.07.2014 №44022000 про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа).

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1)
судові витрати в сумі 73,08 грн. (сімдесят
три гривні 08 коп.).

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя
К.М.
Кобилянський

Судді
В.А. Кузьменко

Б.В. Санін