Справа № 824/2452/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/2452/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю секретаря судового засідання
Кіщук О.І.,

представника позивача Загорської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Чернівецького міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И В :

Чернівецький міський центр зайнятості
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення допомоги по безробіттю.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що під час перебування на
обліку в центрі зайнятості в статусі
безробітного та отримання відповідної
грошової допомоги ОСОБА_2 був зайнятою
людиною, оскільки перебував в трудових
відносинах з Лужанським
експериментальним заводом у період з
червня 2000 року по листопад 2002 року, а
також з Чернівецьким міським молочним
заводом у період з червня 2000 року по
липень 2000 року та отримував винагороду
за виконану роботу.

Посилаючись на положення Закону
України «Про зайнятість населення», а
також зважаючи на те, що в
добровільному порядку відповідач не
сплатив незаконно отриману в період з 25
січня 2000 року по 30 січня 2001 року
допомогу по безробіттю, Чернівецький
міський центр зайнятості просить суд
стягнути з ОСОБА_2 кошти в розмірі 613,44
грн.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення аналогічні
тим, що наведені в позовній заяві.
Просив суд задовольнити позов
повністю.

Відповідач про дату, час та місце
проведення розгляду справи був
належним чином повідомлений. Однак в
судове засідання вдруге не з'явився.
Заперечень проти позову чи заяв про
визнання позову не подавав.

Відповідно до частини четвертої статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Враховуючи, що відповідач, належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, не повідомив суд
про причини, які унеможливлюють його
бути присутнім в судовому засіданні,
суд вважає за можливе провести розгляд
даної справи за відсутності
відповідача на підставі наявних у ній
доказів.

Заслухавши пояснення особи, яка
з'явилась в судове засідання,
дослідивши наявні матеріали, всебічно
та повно з'ясувавши всі обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, що
мають юридичне значення для вирішення
спору по суті, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі, виходячи
з наступного.

Судом встановлено, що 18 січня 2000 року
відповідач був зареєстрований в
Чернівецькому міському центрі
зайнятості як шукаючий роботу.

25 січня 2000 року ОСОБА_2 звернувся із
заявами до Чернівецького міського
центру зайнятості, в яких просив до
вирішення питання його
працевлаштування надати йому статус
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю. Також зазначив, що не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, не є
засновником підприємства, не має
заробітку та інших, передбачених
законодавством, доходів.

У зв'язку з цим та на підставі поданих
документів наказом від №5113 від 25 січня
2000 року відповідачу було надано статус
безробітного із виплатою допомоги по
безробіттю.

За час перебування на обліку в
Чернівецькому міському центрі
зайнятості у період з 25 січня 2000 року
по 30 січня 2001 року ОСОБА_2 виплачено 613,44
грн допомоги по безробіттю.

Позивач вказував, що в результаті
обміну інформацією з управлінням
Пенсійного фонду України в м.Чернівцях
щодо знаходження у трудових відносинах
ОСОБА_2 під час перебування на обліку в
Чернівецькому міському центрі
зайнятості як безробітного,
встановлено, що останній був зайнятою
людиною, оскільки знаходився в
трудових відносинах з Лужанським
експериментальним заводом, а також з
Чернівецьким міським молочним заводом,
про що було складено Акт розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
безробітному відповідно до Закону
України «Про зайнятість населення» №153
від 04 червня 2014 року.

Так, з Акту №153 від 04 червня 2014 року
вбачається, що в період перебування
ОСОБА_2 на обліку у Чернівецькому
міському центрі зайнятості як
безробітного, останній працював на
Лужанському експериментальному заводі
у період з червня 2000 року по листопад 2002
року, а також на Чернівецькому міському
молочному заводі у період з червня 2000
року по липень 2000 року.

Зазначена інформація викладена в листі
управління Пенсійного фонду України в
м.Чернівцях №9297/10 від 29 травня 2014 року,
який і став підставою для проведення
перевірки.

Згідно вказаного акту та в результаті
проведеного розслідування страхового
випадку встановлено факт подання
недостовірних даних безробітним
ОСОБА_2 під час перебування на обліку в
Чернівецькому міському центрі
зайнятості.

Наказом Чернівецького міського центру
зайнятості від 04 червня 2014 року №253
«Про відшкодування виплаченого
матеріального забезпечення
безробітним ОСОБА_2» вирішено вжити
необхідних заходів щодо повернення
коштів ОСОБА_2 у сумі 613,44 грн.

04 червня 2014 року Чернівецький міський
центр зайнятості направив відповідачу
повідомлення про повернення коштів у
вказаній сумі.

Оскільки в добровільному порядку кошти
сплачено не було, суб'єкт владних
повноважень звернувся до суду з даним
позовом.

Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, а також
соціальної гарантії з боку держави в
реалізації громадянами права на працю
визначає Закон України «Про зайнятість
населення» від 01 березня 1991 року №
803-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин).

Згідно частини першої статті 2 Закону
України «Про зайнятість населення»
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Частиною четвертою статті 2 Закону
України «Про зайнятість населення»
передбачено, що у разі відсутності
підходящої роботи рішення про надання
громадянам статусу безробітних
приймається державною службою
зайнятості за їх особистими заявами з
восьмого дня після реєстрації у центрі
зайнятості за місцем проживання як
таких, що шукають роботу. Реєстрація
громадян провадиться при пред'явленні
паспорта і трудової книжки, а в разі
потреби - військового квитка, документа
про освіту або документів, які їх
замінюють.

Відповідно до пункту 2 статті 28 Закону
України «Про зайнятість населення»
право на допомогу по безробіттю мають
незайняті (непрацюючі) громадяни,
визнані у встановленому порядку
безробітними.

Як вбачається з обставин справи, ОСОБА_2
в період з 25 січня 2000 року по 30 січня 2001
року перебував у статусі безробітного
та отримував грошову допомогу по
безробіттю.

Згідно частини першої пункту 1 статті 1
Закону України «Про зайнятість
населення» зайнятість - це діяльність
громадян, пов'язана із задоволенням
особистих та суспільних потреб і така,
що, як правило, приносить їм доход у
грошовій або іншій формі.

Відповідно до пункту 3 статті 1 Закону
України «Про зайнятість населення» в
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах: працюючі по найму на умовах
повного або неповного робочого дня
(тижня) на підприємствах, в установах і
організаціях, незалежно від форм
власності, у міжнародних та іноземних
організаціях в Україні і за кордоном;
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві;
обрані, призначені або затверджені на
оплачувану посаду в органах державної
влади, управління та громадських
об'єднаннях; які проходять службу в
Збройних Силах України, Службі безпеки
України, Прикордонних військах
України, військах внутрішньої та
конвойної охорони і Цивільної оборони
України, органах внутрішніх справ
України, інших військових формуваннях,
створених відповідно до законодавства
України, альтернативну (невійськову)
службу; які проходять професійну
підготовку, перепідготовку і
підвищення кваліфікації з відривом від
виробництва; навчаються в денних
загальноосвітніх школах і вищих
навчальних закладах; працюючі
громадяни інших країн, які тимчасово
перебувають в Україні і виконують
функції, не пов'язані із забезпеченням
діяльності посольств і місій.

З наявних у справі матеріалів
вбачається, що в період перебування
ОСОБА_2 на обліку у Чернівецькому
міському центрі зайнятості як
безробітного, останній працював на
Лужанському експериментальному заводі
у період з червня 2000 року по листопад 2002
року, а також на Чернівецькому міському
молочному заводі у період з червня 2000
року по липень 2000 року.

Таким чином, відповідач в період
перебування на обліку в Чернівецькому
міському центрі зайнятості в статусі
безробітного та отримання грошової
допомоги по безробіттю у період з 25
січня 2000 року по 31 січня 2001 року
знаходився у трудових відносинах зі
вказаними підприємствами. Тобто ОСОБА_2
був зайнятою людиною.

Відповідно до пункту 1 статті 30 Закону
України «Про зайнятість населення»
виплата допомоги по безробіттю та
матеріальної допомоги по безробіттю
припиняється у разі, працевлаштування
безробітного.

Частиною другою статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» від 02 березня 2000
року №1533-III (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

Виходячи з того, що статтею 31 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» працевлаштування
безробітного визначено як підставу
припинення виплати допомоги по
безробіттю, дана обставина є такою, що
впливає на умови виплати матеріального
забезпечення, а тому безробітний
зобов'язаний повідомляти державну
службу зайнятості про своє
працевлаштування.

До цього ж, підпунктом «л» пункту 44
Положення про порядок реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних, виплати допомоги по
безробіттю, а також умови подання
матеріальної допомоги в період
професійної підготовки та
перепідготовки, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 1998 року №578, передбачено,
що громадяни, зареєстровані у
державній службі зайнятості як такі, що
шукають роботу, та безробітні
знімаються з обліку у разі одержання
допомоги по безробіттю та матеріальної
допомоги по безробіттю шляхом обману (з
дня виявлення факту обману). У разі
ухилення безробітних від повернення
незаконних грошових виплат питання
вирішується у судовому порядку.

Згідно частини третьої статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Зважаючи на наведені норми чинного
законодавства та встановлені в ході
розгляду справи обставини, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість дій позивача щодо
пред'явлення відповідачу вимоги про
повернення суми виплаченого
забезпечення внаслідок умисного
невиконання своїх обов'язків та
зловживання ними.

Відповідно до пункту 7 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13 лютого 2009 року №60/62,
постановою правління Пенсійного фонду
України від 13 лютого 2009 року №7-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 березня 2009 року за
№232/16248, рішення про повернення коштів
особою чи роботодавцем оформлюється
наказом. Протягом двох робочих днів
після прийняття рішення центр
зайнятості надсилає особі чи
роботодавцю рекомендованим листом
повідомлення про необхідність
протягом 15 календарних днів з дня
отримання повідомлення повернути
незаконно виплачені кошти.

Пунктом 8 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним передбачено, що у разі
відмови особи повернути кошти, а також
у разі неповернення їх у встановлений
строк стягнення таких коштів
здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

З матеріалів справи слідує, що наказом
Чернівецького міського центру
зайнятості від 04 червня 2014 року №253
вирішено вжити необхідних заходів щодо
повернення коштів ОСОБА_2 та цього ж дня
вказаній особі направлено
повідомлення про повернення коштів в
сумі 613,44 грн.

Оскільки в добровільному порядку
зазначені кошти відповідачем не
повернуто, такі підлягають стягненню в
судовому порядку.

Згідно із пунктом 4 частини третьої
статті 129 Конституції України однією із
основних засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б свідчили про повернення
Чернівецькому міському центру
зайнятості незаконно отриманої
допомоги по безробіттю в сумі 613,44 грн
на день розгляду справи або ж доказів,
які б спростовували доводи позивача,
відповідачем суду не подано.

З огляду на викладене, суд вважає про
наявність правових підстав для
задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Чернівецького міського центру
зайнятості (р/р №0051 в ГУДКСУ в
Чернівецькій області, МФО 856135, ) кошти в сумі 613 (шістсот
тринадцять) грн 44 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 21
серпня 2014 року.