Справа № 2а-4565/11/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/22676/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Маринчак Н.Є., Рибченко А.О.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Атік-М"
(далі - Товариство)

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від
15.09.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.02.2012

у справі № 2а-4565/11/2670

за позовом державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва (далі - ДПІ)

до Товариства

про стягнення пені.

За результатами розгляду
касаційної скарги Вищий
адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про стягнення з рахунків
Товариства пені за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності у
сумі 18 711 510 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.09.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.02.2012,
позов задоволено повністю з посиланням
на рішення адміністративного суду у
справі № 2а-8531/10/2670, яким підтверджено
обов'язок платника сплатити оспорювану
суму пені.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів нормам чинного
податкового законодавства та дійсним
обставинам справи, Товариство
звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувані судові акти та
відмовити у позові. На обґрунтування
касаційних вимог скаржник заперечує
факт порушення термінів проведення
розрахунків за зовнішньоекономічним
контрактом та зазначає про неотримання
податкової вимоги на зазначену суму
боргу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог з урахуванням такого.

Як встановили суди за наслідками
дослідження наявних у матеріалах
справи документів, за наслідками
проведення ДПІ позапланової виїзної
перевірки Товариства з питань
дотримання вимог валютного
законодавства при розрахунках по
зовнішньоекономічному контракту від
01.07.2008 № 01/07/08 згідно з повідомленням
банку ВАТ «Фортуна-банк» від 05.03.2009 №
192/18, оформленої актом від 10.11.2009 №
106/22-02-31140197, ДПІ було прийнято рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 24.11.2009 № та № ,
згідно з якими відповідача зобов'язано
сплатити, відповідно, пеню у розмірі 18
711 000 грн. за порушення строків
здійснення розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності та 510
грн. штрафних санкцій.

За наслідками оскарження Товариством
зазначених рішень в судовому порядку
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27.09.2009 у справі № 2а-8531/10/2670, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.01.2011, у позові відмовлено з
посиланням на законність цих актів
індивідуальної дії.

Однак відповідач самостійно не сплатив
нараховану пеню, що зумовило звернення
ДПІ з даним позовом.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» порушення
резидентами строків, передбачених
статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за
собою стягнення пені за кожний день
прострочення у розмірі 0,3 відсотка від
суми неодержаної виручки (вартості
недопоставленого товару) в іноземній
валюті, перерахованої у грошову
одиницю України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості. Загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару).

Законність нарахування відповідачеві
оспорюваних штрафних санкцій
встановлена судовим рішенням, яке
набрало законної сили. Зазначене
питання не охоплюється предметом
даного позову, оскільки рішення
суб'єкта владних повноважень, за якими
такі санкції застосовані, не є
предметом позову у даній справі, а отже
суд не має процесуальних повноважень у
межах розгляду даної справи
здійснювати його правовий аналіз.

Предметом доказування у даній справі
відповідно до частини першої статті 138
Кодексу адміністративного судочинства
України мають бути обставини, які
свідчать про наявність підстав, з якими
законом пов'язує можливість стягнення
штрафних санкцій у судовому порядку,
зокрема, встановлення факту їх сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту
тощо.

А відтак суди цілком об'єктивно
відхилили посилання Товариства на
протиправність нарахування йому цих
штрафних санкцій.

Не можна визнати слушними і доводи
відповідача щодо необхідності
надсилання йому податкової вимоги на
суму оспорюваного штрафу.

Адже на час прийняття рішень, за якими
зазначені штрафні санкції були
нараховані, пеня за порушення
розрахунків у сфері ЗЕД та штраф за
порушення порядку декларування
валютних цінностей не належали до
категорії податкових зобов'язань,
оскільки не були перелічені у статтях 14
та 15 Закону України «Про систему
оподаткування».

А відтак порядок застосування
примусових заходів з погашення
податкового боргу (у тому числі і
надсилання податкових вимог
платникові), визначений у Законі
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», не поширювався на стягнення
розглядуваних штрафних санкцій.

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий
кодекс України, положення якого, однак,
не мають зворотної сили. А тому
віднесення даного виду штрафних
(фінансових) санкцій до категорії
грошового зобов'язання платника
податків згідно з нормами цього
Кодексу не змінює правову природу
штрафів, нарахованих податковим
органом до моменту набрання чинності
цим Кодексом, та не дає підстави для
кваліфікації цих штрафних санкцій як
податкового боргу у разі їх несплати у
законодавчо встановлений строк.

З урахуванням викладеного суди цілком
правомірно задовольнили розглядувані
позовні вимоги, у зв'язку з чим
процесуальні підстави для скасування
оскаржуваних рішень та задоволення
касаційних вимог відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Атік-М"
залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.09.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.02.2012 у справі № 2а-4565/11/2670 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:Н.Є. Маринчак А.О. Рибченко