Справа № 2а-1970/1884/12
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/3598/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Розваляєвої Т.С., Чумаченко Т.А.,
секретар судового засідання -
Романишин О.Р.,

за участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Притула О.Б.,
довіреність б/н від 26.03.2013 року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Рівненській
області

на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 26
червня 2012року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2013
року

у справі №2а-1970/1884/12

за позовом Державної фінансової
інспекції в Рівненській області

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Сахара»

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2012 року Державна фінансова
інспекція в Рівненській області (далі
по тексту ДФІ) звернулась до
Тернопільського окружного
адміністративного суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сахара» (далі по
тексту ТОВ «Сахара»), яким просила
стягнути з відповідача кошти до
Державного бюджету України в розмірі
66356,69гривень.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 червня
2012року у справі №2а-1970/1884/12, залишеною
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 грудня 2013 року у зазначеній
справі, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
окружний та апеляційний
адміністративні суди виходили з
недоведеності позивачем своїх вимог,
оскільки у разі неналежного виконання
підконтрольною установою вимог про
усунення виявлених порушень органи
державної контрольно-ревізійної
служби мають право вимагати виконання
вимоги та/або ініціювати звернення до
суду з позовом про стягнення вказаних
сум з отримувача коштів бюджету.
Підстави для стягнення коштів із ТОВ
«Сахара» відсутні, оскільки товариство
не є отримувачем бюджетних коштів, а є
лише підрядною організацією на
підставі договору з Головним
управлінням житлово-комунального
господарства Рівненської обласної
держадміністрації.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ДФІ звернулась
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить скасувати
вказані вище судові рішення, ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутнього в судовому засіданні
представника відповідача, розглянувши
і обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
наданої ними правової оцінки обставин
у справі, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Контрольно-ревізійним
управлінням в Рівненській області
(правонаступником якої є позивач у
даній справі) відповідно до п.1.3.4.1 Плану
контрольно-ревізійної роботи КРУ в
Рівненській області на ІІІ квартал 2011
року, проведено ревізію фінансово -
господарської діяльності Головного
управління житлово-комунального
господарства Рівненської обласної
держадміністрації за період з
01.02.2009року по 30.06.2011 року.

За результатами ревізії складений акт
від 22.12.2011 року, згідно якого ТОВ
«Сахара», в порушення п.п.3.2.5. 3.2.9 та 3.3.9
Д.1.1-1-2000, завищено вартість виконаних
робіт на загальну суму 202 364,69 грн.

На підставі акта ревізії ДФІ 02.02.2012 року
направлено ТОВ «Сахара» вимогу про
усунення виявлених ревізією порушень.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно частин 1, 2 статті 2 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
(в редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин), головним
завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті
10 Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні», Головному
контрольно-ревізійному управлінню
України, контрольно-ревізійним
управлінням в Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійним підрозділам
(відділам, групам) у районах, містах і
районах у містах надається право
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Системно аналізуючи вказані вище норм
законодавства, судова колегія Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що право на звернення до суду
контрольно-ревізійних органів
пов'язано з невиконанням
підконтрольної установи вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства.

Тобто, повинні бути наявні такі умови,
по-перше, наявність підконтрольної
установи, по-друге невиконання
останньою вимог
контрольно-ревізійного органу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний
адміністративний суд, вказав, що
порушення фінансової дисципліни
виявлено позивачем в головному
управлінні житлово-комунального
господарства Рівненської обласної
держадміністрації, яке і було
підконтрольною установою. Вимога щодо
усунення виявлених порушень повинна
бути пред'явлена саме вказаного вище
головного управління.

Такі висновки судова колегія
касаційної інстанції вважає
обґрунтованими та правомірними,
оскільки ревізія проводилась саме в
головному управлінні
житлово-комунального господарства
Рівненської обласної
держадміністрації і в даних
правовідносинах воно є підконтрольною
установою.

В матеріалах справи наявна вимога від
02.02.2012 року №17-06-17/797 на ім'я начальника
Головного управління
житлово-комунального господарства
Рівненської обласної державної
адміністрації Пшеюка В.Л.

Судами дотримані норми діючого
законодавства, обставини справи
з'ясовані повно, неупереджено та
об'єктивно. Відмова в задоволенні
позовних вимог є обґрунтованою.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Рівненській області -
залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 червня
2012року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 грудня 2013року у справі №2а-1970/1884/12
- залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: