Справа № 806/43/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"21" серпня 2014 р.
Справа № 806/43/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Кузьменко Л.В.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі
Кратюк А. О. ,

за участю сторін:

від позивача: Ляшенко Р.В., представника
за довіреністю,

від відповідача: Мезенцева О.О.
представника за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"07" липня 2014 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фаворит Девелопмент
Компані" до Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
дій протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фаворит Девелопмент
Компані" звернулося до Житомирського
окружного адміністративного суду з
позовом до Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання дій
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
25.12.2013 №, №, №. В
обгрунтування позову позивач зазначає,
що Житомирською ОДПІ було проведено
позапланову виїзну перевірку ТОВ
"Фаворит Девелопмент Компані" з питань
правильності формування доходів,
витрат, податкового кредиту та
подальшого визначення податкового
зобов'язання з ПДВ за період з 25 травня
2011 року по 31 грудня 2012 року. За
результатами проведеної перевірки
було складено акт від 05 грудня 2013 року
№3617/22-01/37711948. На підставі вказаного
акту відповідачем було винесено
податкові повідомлення-рішення від 25
грудня 2013 року №, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 139 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції на суму 35 грн. №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 902030 грн. - за основним
платежем, №, яким позивачу
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток на 1802778 грн. Позивач не
погоджується з вказаними податковими
повідомленнями-рішеннями, оскільки на
його думку вони винесені з порушенням
норм чинного законодавства, а тому
просить визнати протиправними дії
відповідача щодо їх винесення та
скасувати спірні податкові
повідомлення-рішення.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 07 липня 2014
року позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю "Фаворит
Девелопмент Компані" задоволено
частково.

Суд першої інстанції визнав
протиправними та скасував податкові
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області 25
грудня 2013 року №№ , , .

В решті позовних вимог відмовив.

Відповідач не погодився з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати вказану постанову та
ухвалити нову про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази у справі, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що Житомирською
ОДПІ було проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Фаворит Девелопмент
Компані" з питань правильності
формування доходів, витрат,
податкового кредиту та подальшого
визначення податкового зобов'язання з
ПДВ за період з 25.05.2011 по 31.12.2012 . За
результатами проведеної перевірки
було складено акт від 05 грудня 2013 року
№3617/22-01/37711948, яким встановлено
допущення ТОВ "Фаворит Девелопмент
Компані" порушення п.п14.1.27 п.14.1 ст.14, п.44.1
ст.44, п.138.1, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.8,
п.п.138.10.5 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1, п.141.1
ст.141.1, п.144.1 ст.144, п.146.12 ст.146 ПК України в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 902030 грн. та
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
сумі 1802778 грн. Крім того, встановлено
порушення вимог п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2,
п.198.3 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПК
України в результаті чого встановлено
завищення суми податку на додану
вартість, що підлягає бюджетному
відшкодуванню, на загальну суму 139 грн.

На підставі вказаного акту
відповідачем було винесено податкові
повідомлення-рішення від 25.12.2013 №,
яким позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 139 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції на суму 35 грн.; №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 902030 грн. - за основним
платежем; №, яким позивачу
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток на 1802778 грн.

З акта перевірки слідує, що в періоді,
що перевірявся, ТОВ "Фаворит
Девелопмент Компані" здійснювало
закупівлю молока у населення та на
підставі таких операцій формувало
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування. На
думку контролюючого органу такі дії
позивача вчинені з порушенням норм
чинного законодавства, оскільки
первинні документи або взагалі
відсутні або оформлені неналежним
чином, з огляду на те, що в окремих
наданих ТТН не вказані кількісні та
якісні характеристики товару та не
заповнені певні графи. Крім того, при
закупівлі молока позивачем порушено
вимоги Порядку нарахування податку на
додану вартість, що сплачується до
державного бюджету переробними
підприємствами за реалізовані ними
молоко, молочну сировину та молочні
продукти, м'ясо і м'ясопродукти, іншу
продукцію переробки тварин, закуплених
у живій вазі, а також виплати і
використання коштів, що надійшли від
його сплати.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач правомірно відніс до витрат
кошти, витрачені на закупівлю молока.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1
статті 44, абзацу 1 пункту 44.2 статті 44
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

За визначенням, наведеним у підпункті
14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), витрати - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

За приписами пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 -
138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ, до яких відносяться: а)
процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу; б)
комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління; в)
від'ємний результат (збиток) від
операцій з купівлі/продажу іноземної
валюти та банківських металів; г)
від'ємне значення курсових різниць від
переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до підпункту 153.1.3
пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ)
суми страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому статтею 159 цього
Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; е) витрати з придбання права
вимоги на виконання зобов'язань у
грошовій формі за поставлені товари чи
надані послуги (факторинг); є) витрати,
пов'язані з реалізацією заставленого
майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані
зі здійсненням банківських операцій та
наданням банківських послуг; з) інші
витрати, передбачені цим розділом.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 138.2
статті 138 Податкового кодексу України
(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88 (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997р.
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Пунктом 11.1 цих Правил передбачено, що
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

В силу вимог пункту 11.3 названих Правил
дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається.

Згідно з пунктами 11.5, 11.6, 11.7
вищеназваних Правил
товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом). Після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Таким чином, товарно-транспортні
накладні та дорожні листи є
обов'язковими для застосування
відправниками та одержувачами
вантажів, позаяк слугують підставою
для проведення розрахунків за
договором перевезення та
підтверджують їх виконання.

Разом з тим відсутність
товарно-транспортної накладної не може
бути єдиною беззаперечною підставою
для висновку про відсутність
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій, оскільки,
відповідною транспортною
документацією обов'язково має бути
підтверджено здійснення послуг з
перевезення вантажів, а не факт
придбання товару, а
товарно-транспортна накладна та
подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
незначні недоліки в заповненні
реквізитів первинних бухгалтерських
документів, не роблять їх недійсними та
не свідчать про їх неналежність та
недопустимість як доказів, оскільки
містять усі необхідні відомості, які
дають можливість встановити зміст
господарської операції, її вартісний
вираз, учасників господарської тощо.

Як встановлено судом першої інстанції
та спростовано відповідачем, ТОВ
"Фаворит Девелопмент Компані" не є
переробним підприємством тому на нього
не може поширюватись дія Порядку
нарахування податку на додану
вартість, що сплачується до державного
бюджету переробними підприємствами за
реалізовані ними молоко, молочну
сировину та молочні продукти, м'ясо і
м'ясопродукти, іншу продукцію
переробки тварин, закуплених у живій
вазі, а також виплати і використання
коштів, що надійшли від його сплати.

Водночас, відповідач у акті вказує на
порушення договірних умов поставки
молока викладених у п.2.4 договору від
01.11.2011 року укладеного між ТОВ Фаворит
"Девелопмент Компані" (продавець) та ТОВ
"Галіївський маслозавод" (покупець).

Оскільки правочин, що укладався ТОВ
Фаворит Девелопмент Компані" та ТОВ
"Галіївський маслозавод" і був наданий
до перевірки, в установлений законом
спосіб не оспорено та судом фіктивним
не визнано, контролюючий орган не
вправі надавати йому будь яку правову
оцінки, оскільки це є виключною
компетенцією суду.

Реальність вищевказаної господарської
операції підтверджено фактом руху
активів та зміною стану зобов'язань
суб'єкта господарювання, а також
наявністю інших юридичних фактів, що
зумовлені результатами досягнення
ділової мети у процесі здійснення
законної підприємницької діяльності.

З матеріалів справи слідує, що в
періоді, що перевірявся між позивачем
та ПАТ «БМ Банк» укладено договір
відновлювальної кредитної лінії №
2011-005/DС-002 від 29 червня 2011 року.

Як встановлено судами та
підтверджується положеннями пункту 1.2
кредитного договору № 2011-005/DС-002 метою
надання кредиту є поповнення обігових
коштів.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем віднесено до фінансових
витрат відсотки по договору
відновлюваної кредитної лінії
№2011-005/DC-002. Кошти по даному договору
позивачем було використано для
придбання майнових прав на об'єкт
нерухомості, що належав АТЗТ "Фаворит".

Згідно п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу
України до складу витрат включаються
будь-які витрати, пов'язані з
нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (в тому числі за
будь-якими кредитами, позиками,
депозитами, крім фінансових витрат,
включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Підпунктом 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПК України
визначено, що до складу інших витрат
включаються фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Отже, з аналізу вказаних правових норм
вбачається, що відсотки за кредитами
включаються до складу витрат суб'єкта
господарювання лише в тому випадку,
якщо витрати не включені до
собівартості кваліфікаційних активів
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту третього
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 31 «Фінансові витрати»
капіталізація фінансових витрат - це
включення фінансових витрат до
собівартості кваліфікаційного активу.

Кваліфікаційним активом згідно цього
Стандарту є актив, який обов'язково
потребує суттєвого часу для його
створення. П(С)БО 31 не містить
визначення, який саме проміжок часу
вважається суттєвим для створення
кваліфікаційного активу. Однак,
підпунктом 1.6 Методичних рекомендацій
з бухгалтерського обліку фінансових
витрат, затверджених наказом Мінфіну
України №1300 від 01.11.2010р. та листом
Мінфіну України №31-34000-10-5/11601 визначено,
що при застосуванні П(С)БО 31 суттєвим
вважається час, який становить більше
ніж 3 місяці.

Пунктом 3 П(С)БО 31 передбачено, що
собівартість кваліфікаційного активу
(витрати на створення кваліфікаційного
активу) включає в себе витрати на
придбання, будівництво, створення,
виготовлення, виробництво, вирощування
і доведення кваліфікаційного активу до
стану, у якому він придатний для
використання із запланованою метою або
продажу.

Активи, що придбані ТОВ "Фаворит
Девелопмент Компані" за кредитні кошти,
не можуть вважатися кваліфікаційними
активами, оскільки вони не створюються
позивачем - а придбаваються ним у
вигляді придатному для їх
експлуатації. Кожний з цих активів
являється окремим об'єктом основних
засобів, придатним для самостійної
експлуатації з моменту придбання та
таким, що не потребує будь-яких
подальших витрат із створення
(виготовлення, виробництва, тощо).

Відповідно до п. 10 П(С)БО 31 обумовлено,
що капіталізація фінансових витрат
починається за наявності: визнання
витрат, пов'язаних зі створенням
кваліфікаційного активу; визнання
фінансових витрат, пов'язаних зі
створенням кваліфікаційного активу;
виконання робіт зі створення
кваліфікаційного активу, включаючи
технічні та адміністративні заходи, що
виконуються до початку створення
такого активу. Тобто, П(С)БО 3 чітко
визначено, що капіталізація фінансових
витрат розпочинається з моменту
понесення витрат саме на створення
активу, а не на придбання активу, який у
подальшому не створюватиметься, а
використовуватиметься у тому ж
вигляді, в якому він був придбаний.

Системний аналіз П(С)БО 31 свідчить, що
активи, які готові для використання із
запланованою метою (тобто такі, що не
потребують будь-якого дообладнання,
добудови, тощо) являються
некваліфікаційними активами.

Колегія суддів наголошує, що за
договором відновлювальної кредитної
лінії позивач одержав від банку кошти
в сумі 19550000грн., майнових прав позивач
придбав на значно більшу суму, при
цьому в спірний період позивач
здійснював платежі і за інші
господарські операції. Проте в акті
перевірки відсутні докази щодо
спрямування саме вказаних коштів на
придбання майнових прав.

Слід також зазначити, що за весь період
кредитування банком не були
пред'явлені претензії з приводу
нецільового використання кредитних
коштів, що визнав і представник
відповідача в судовому засіданні.

З огляду на вказане, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивачем правомірно включено
відсотки за кредитами до складу витрат
суб'єкта господарювання. У зв'язку з чим
податковим органом при приведенні
перевірки невірно визначено правову
природу формування витрат.

Щодо завищення позивачем сум ПДВ, що
підлягає бюджетному відшкодуванню на
суму 139 грн., з огляду на те, що
контрагент позивача, у якого було
придбано товар, на думку відповідача,
мав певні ознаки фіктивності та у
ланцюгах поставок не було підтверджено
походження товару та реальності
здійснення господарської діяльності,
то суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що відповідачем не
надано доказів того, що на момент
вчинення господарських операцій з
позивачем його контрагент ТОВ
"Медіа-Трейд" не був зареєстрований
платником податку на додану вартість
та не мав свідоцтва платника ПДВ
відповідачем надано не було.

Відповідно до ст. 205 Кримінального
кодексу України фіктивне
підприємництво, тобто створення або
придбання суб'єктів підприємницької
діяльності (юридичних осіб) з метою
прикриття незаконної діяльності або
здійснення видів діяльності, щодо яких
є заборона. Отже, факт фіктивного
підприємництва встановлюється в
порядку кримінального судочинства.

Згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду
в кримінальній справі або постанова
суду у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

З системного аналізу даної норми
вбачається, що обов'язковими для
адміністративного суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, є вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили.

Податковим органом вироку суду в
кримінальній справі щодо фіктивного
підприємництва ТОВ "Медіа-Трейд" суду
не надано.

При цьому, Податковий кодекс України не
ставить в залежність виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання.

Придбання позивачем монітору
підтверджується первинними
документами.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову в частині визнання
дій відповідача щодо винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень протиправними,
оскільки дії щодо винесення податкових
повідомлень-рішень є обов'язком
загального характеру передбачені
главою 4 ПК України та належить
виключно до компетенції відповідача.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому підстав для її
задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "07" липня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.В. Кузьменко

судді:
Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення
виготовлено "21" серпня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фаворит Девелопмент
Компані" вул.Вітрука,6,м.Житомир,10025

представник

3- відповідачу: Житомирська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області м-н
Перемоги,2,м.Житомир,10014

- ,