Справа № 813/4211/14
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/4211/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді Хоми О.П.,
з участю секретаря судового засідання
з участю представників: позивача
ОСОБА_1, відповідача Вітинського Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Франківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання дій протиправними,
ОСОБА_3 звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Франківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції (далі - Франківський ВДВС) з
вимогою визнати протиправними дії
державного виконавця ВДВС
Франківський ВДВС Вітинського Т.М.
щодо складання актів від 29.05.2014 року та
внесення в них відомостей щодо
вчинення ОСОБА_3 перешкод у проведенні
виконавчих дій щодо виконання
виконавчого листа №2/465/491/13. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що на підставі
укладеного між ним та ОСОБА_5 договору
позички квартири від 14 січня 2014 року,
він прийняв у строкове безоплатне
користування квартиру АДРЕСА_2. Вказану
квартиру використовує для проживання
та завіз туди особисті цінні речі.
Одержавши попередження відповідача
про проведення 29.05.2014 року об 11:00 год.
про примусове виконання рішення суду,
письмово повідомив державного
виконавця про свою незгоду із
вселенням в квартиру АДРЕСА_2 будь-яких
інших осіб на підставі того, що цією
квартирою він користується на
відповідній правовій підставі.
Незважаючи на це, відповідач разом із
стягувачем ОСОБА_6 та понятими ОСОБА_7
та ОСОБА_8 29.05.2014 року з'явилися за
вказаною адресою. Через заперечення
позивача та відмову майстра примусово
відкривати двері, державний виконавець
склав два акти, в яких вказав, що судове
рішення не виконано по причинні
ненадання доступу до квартири
боржником та чинення перешкод ОСОБА_3
Позивач заперечує чинення будь-яких
перешкод у проведенні виконавчих дій,
оскільки протокол про адміністративне
правопорушення на нього при цьому не
складався. Стверджує, що є законним
користувачем квартири. Вважає, що
державний виконавець при складанні
актів від 29.05.2014 року вніс у них
недостовірну інформацію щодо чинення
ОСОБА_3 перешкод у проведенні
виконавчих дій, тому такі дії слід
визнати протиправними.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві. Пояснив, що предметом
оскарження є не самі акти державного
виконавця від 29.05.2014 року, а виключно
недостовірна, на його думку, інформація
щодо чинення перешкод ОСОБА_3 у
проведенні виконавчих дій. Додатково
зазначив, що державним виконавцем при
проведенні виконавчих дій не було
дотримано вимог ч.2 ст.7, п.19 ч.3 ст.11, 20,30,
ч.2 ст.40, ст..ст.42, 61 та 64 Закону України
«Про виконавче провадження», а також
пунктів 2.5, 2.6, 2.7 (п.п.2.7.1, 2.7.2) Інструкції
з організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України 02.04.2012 №
512/5 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 2 квітня 2012 р. за №
489/20802. Заперечив чинення ОСОБА_3
перешкод у проведенні виконавчих дій.
Просив позов задовольнити.

Представник відповідача Вітинський
Т.М. в судовому засіданні позову не
визнав з підстав, викладених у
письмовому запереченні від 25.06.2014 року
№11307, зміст яких полягає в наступному.
На виконанні Франківського ВДВС
перебуває виконавчий лист№2/465/491/13,
виданий 11.02.2014 року Франківським
районним судом м. Львова 11.02.2014 року,
згідно якого зобов'язано ОСОБА_5 не
чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_2 та вселити ОСОБА_6 у
це житло. У зв'язку з тим, що у
визначений державним виконавцем строк
боржник не вчинив жодних дій на
виконання судового рішення, примусове
виконання було призначено на 24.04.2014
року на 11 год., про що повідомлено
боржника листом від 11.04.2014 року. Через
відсутність боржника та технічної
можливості відкрити вхідні двері для
виконання судового рішення, повторно
призначено примусове виконання на
29.05.2014 року з залученням майстра - ФОП
ОСОБА_10 для виконання механічної
роботи (відкриття дверей) у разі такої
потреби зі сплатою йому 200 грн за
виклик. При проведенні виконавчих дій
29.05.2014 року за відсутності боржника
ОСОБА_5 громадянином ОСОБА_3 чинилися
перешкоди шляхом психологічного тиску
на майстра та фізичного його недопуску
до дверей, внаслідок чого майстер
відмовився відкривати двері для
забезпечення можливості вселення, що
стало перешкодою для подальшого
примусового виконання судового
рішення. Напередодні проведення
виконавчих дій - 28.05.2014 року, ОСОБА_3
подав до Франківського ВДВС заяву про
закінчення виконавчого провадження і
повернення виконавчого документа до
Франківського районного суду м. Львова,
що свідчить про обізнаність позивача
про проведення 29.05.2014 року примусового
виконання судового рішення. Звертає
увагу на те, що про дату примусового
виконання рішення суду Франківський
ВДВС повідомив боржника, а не позивача,
тому всі подальші дії ОСОБА_3 є умисними
діями, спрямованими на перешкоджання
виконанню рішення суду. Вважає
голослівними посилання ОСОБА_3 на
порушення будь-яких його прав щодо
користування квартирою, яка є спільною
власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Вважає
законними свої дії щодо складання
актів від 29.05.2014 року при проведенні
виконавчих дій по виконавчому
провадженні №42484269, а внесені у них
відомості щодо вчинення ОСОБА_3
перешкод у проведенні виконавчих дій -
достовірними. Просив у задоволенні
позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, встановив
наступні фактичні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Постановою державного виконавця
Франківського ВДВС Вітинського Т.М. від
12.03.2014 року відкрито виконавче
провадження ВП№42484269 про примусове
виконання виконавчого листа №2/465/491,
виданого 11.02.2014 року Франківським
районним судом м. Львова,
відповідно до якого зобов'язано ОСОБА_5
не чинити ОСОБА_6 перешкод у
користуванні квартирою АДРЕСА_2 та
вселити ОСОБА_6 у це житло (а.с.41).

Як видно з постанови про відкриття
виконавчого провадження від 12.03.2014 року
ВП№42484269, боржнику надано строк для
добровільного виконання судового
рішення до 19.02.2014 року.

Оскільки у встановлений державним
виконавцем строк боржник не виконав
судове рішення, державним виконавцем
20.03.2014 року винесено постанову про
накладення на ОСОБА_5 штрафу у розмірі
170,00 грн (а.с.39).

Франківський ВДВС листом від 11.04.2014
року №В-4/6761 зобов'язав боржника ОСОБА_5
виконати рішення суду, про що
повідомити до 23.04.2014 року включно та
попередив, що у разі невиконання
судового рішення, державним виконавцем
24.04.2014 року о 11 год.00 хв. будуть
проведені виконавчі дії, спрямовані на
примусове виконання такого (а.с.37).

24.04.2014 року примусове вселення не
відбулося по причині відсутності у
запрошеного до виконавчих дій
працівника ЛКП відповідного
інструменту для відкривання дверей, що
слідує з акту державного виконавця від
24.04.2014 року (а.с.36).

Франківський ВДВС листом від 29.04.2014
року №В-4/7442 вдруге зобов'язав боржника
ОСОБА_5 виконати рішення суду, про що
повідомити до 28.05.2014 року включно та
попередив, що у разі невиконання
судового рішення, державним виконавцем
29.05.2014 року о 11 год.00 хв. будуть
проведені виконавчі дії, спрямовані на
примусове виконання такого (а.с.35).

З листів відповідача від 11.04.2014 року
№В-4/6761 та від 29.04.2014 року №В-4/7442, видно,
що вони адресовані сторонам ВП№42484269,
ЛКП «Південне» та начальнику
Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у
Львівській області.

При цьому боржнику ОСОБА_5 листи
направлялися на адресу м. Львів, вул.
Околична,18/65.

29.05.2014 року рішення суду не було
виконано, про що державним виконавцем
цього ж числа складено два акти (а.с.33-34).

Як слідує з акту державного виконавця
від 29.05.2014 року про невиконання
судового рішення, причиною невиконання
судового рішення є «ненадання
боржником доступу до квартири. Майстер,
залучений стягувачем, відмовився від
відкривання дверей, оскільки
застосовувались перешкоди особою, яка
представилася користувачем квартири
згідно договору позички ОСОБА_3, який
проживає за адресою АДРЕСА_3» (а.с.33).

Другий акт від 29.052014 року також містить
аналогічну інформацію про ОСОБА_3 (а.с.34)
і був складений, як пояснив у судовому
засіданні державний виконавець
Франківського ВДВС Вітинський Т.М., як
підстава для звернення з поданням в
порядку статті 90 Закону України «Про
виконавче провадження».

Обидва акти державного виконавця від
29.05.2014 року підписані понятими ОСОБА_7
та ОСОБА_8, а також залученим до
проведення виконавчих дій дільничним
інспектором Франківського РВ ЛМУ ГУ
МВСУ у Львівській області Наконечним
В.-Д.В.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно статті 124 Конституції України
судові рішення є обов'язковими для
виконання на території України.

Обов'язковість судових рішень є одним
із принципів адміністративного
судочинства, закріпленого в статті 14
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до якої постанови
та ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі їх
невиконання в добровільному порядку
визначаються Законом України «Про
виконавче провадження» (в редакції
Закону України № 2677-VI від 04.11.2010 року,
який набрав чинності з 09.03.2011 року) та
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України (далі -
Закон № 2677-VI).

Порядок виконання рішення про вселення
стягувача врегульовано статтею 79
Закону № 2677-VI, який полягає в
наступному.

1. Державний виконавець перевіряє
виконання рішення про вселення
стягувача на наступний день після
закінчення строку, встановленого
частиною другою статті 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення.

2. У разі невиконання боржником рішення
державний виконавець виконує його
примусово.

Примусове вселення полягає у
забезпеченні державним виконавцем
безперешкодного входження стягувача у
приміщення, зазначене у виконавчому
документі, та його проживання
(перебування) в ньому.

3. Державний виконавець зобов'язаний
письмово повідомити боржника і
стягувача про день і час примусового
вселення. Боржник вважається
повідомленим про примусове вселення
стягувача, якщо повідомлення надіслано
йому за адресою, за якою має
здійснюватися вселення, чи іншою
адресою, достовірно встановленою
державним виконавцем. Відсутність
боржника, повідомленого про день і час
вселення, не є перешкодою для виконання
рішення про вселення.

4. У разі якщо боржник перешкоджає
виконанню рішення про вселення
стягувача, на нього накладається штраф
та застосовуються інші заходи,
передбачені законом. При цьому
вселення здійснюється у присутності
понятих із залученням працівників
органів внутрішніх справ.

5. Про примусове вселення стягувача
державний виконавець складає акт.
Після складення акта виноситься
постанова про закінчення виконавчого
провадження.

6. У разі подальшого перешкоджання
боржником проживанню (перебуванню)
стягувача у приміщенні, в яке його
вселено, стягувач має право
звернутися до державного виконавця
із заявою про відновлення виконавчого
провадження. У такому разі державний
виконавець має право повторно
здійснити примусове вселення
стягувача та накласти на боржника
штраф у подвійному розмірі відповідно
до статті 89 цього Закону. Виконавче
провадження не відновлюється і
повторне примусове вселення
стягувача не здійснюється, якщо особа,
яка перешкоджає його проживанню
(перебуванню), не є боржником. Питання
про вселення стягувача в такому разі
вирішується в судовому порядку.

Аналіз норм частини другої - п'ятої
вказаної статті дає підстави вважати,
що примусове виконання рішення про
вселення є виконаним тоді, коли
державний виконавець забезпечив
безперешкодне входження стягувача у
приміщення, зазначене у виконавчому
документі, та його подальше проживання
(перебування) в ньому, попередньо
повідомивши належним чином сторони про
день і час примусового вселення. При
цьому відсутність боржника не є
перешкодою примусового вселення, а
входження стягувача у визначене
приміщення здійснюється у присутності
понятих із залученням працівників
органів внутрішніх справ, про що
державним виконавцем складається акт.

Судом встановлено, що 29.05.2014 року об 11
год. розпочалося примусове виконання
рішення Франківського районного суду
м. Львова вселення ОСОБА_6 до квартири
АДРЕСА_2.

Боржник ОСОБА_5, належним чином
повідомлений про день і час
примусового вселення, не був присутній
при цьому, що відображено у актах
державного виконавця від 29.05.2014 року.

Примусове виконання відбувалося за
участю понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в
присутності представника стягувача
ОСОБА_12 та залученим до проведення
виконавчих дій ФОП ОСОБА_10 і
працівників міліції на чолі з
дільничним інспектором Франківського
РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області
Наконечним В.-Д.В.

Присутність вказаних осіб сторонами не
оспорюється і підтверджується не
тільки відомостями актів державного
виконавця від 29.05.2014 року, так і
показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Позивач ОСОБА_3 на початок проведення
виконавчих дій був відсутній, що
підтверджується показами свідків
ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Як пояснив свідок ОСОБА_14, на місце
проведення виконавчих дій він підвіз
ОСОБА_15 на належному йому автомобілі. У
маленькому коридорі біля дверей
квартири був чоловік з інструментами, а
на сходовій клітці було багато людей, з
яких троє працівників міліції.

Свідки заперечили чинення ОСОБА_15
будь-яких перешкод у проведенні
виконавчих дій та пояснили, що позивач
лише пред'явив договір користування
квартирою, укладений між ним та ОСОБА_5,
відстоюючи своє право на цю квартиру.

Державний виконавець Франківського
ВДВС Вітинський Т.М. в судовому
засіданні заперечив покази свідків
ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо поведінки
ОСОБА_3

Пояснення відповідача про те, що
ОСОБА_3, ставши біля дверей квартири
перешкодив майстру ФОП ОСОБА_10
відкрити двері квартири логічно
узгоджуються із інформацією про
поведінку позивача в актах державного
виконавця від 29.05.2014 року, яка
перешкодила примусовому виконанню
судового рішення.

Суд звертає увагу на те, що обидва акти
державного виконавця від 29.05.2014 року
підписані понятими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та
дільничним інспектором Франківського
РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області
Наконечним В.-Д.В., які своїми підписами
підтвердили достовірність
відображеної у них інформації,
спростувавши покази свідків ОСОБА_13 та
ОСОБА_14

Встановлені фактичні обставини
свідчать, що розпочате за відсутності
боржника ОСОБА_5 примусове виконання
рішення про вселення було припинене і в
подальшому невиконане після появи на
місці виконання позивача ОСОБА_3

Таким чином, доводи позивача про
недостовірність інформації про
чинення перешкод ОСОБА_3, яка
відображена державним виконавцем в
акті від 29.05.2015 року, не знайшли свого
підтвердження.

Стосовно доводів представника
позивача ОСОБА_1 про те, що державним
виконавцем при проведенні виконавчих
дій не було дотримано вимог ч.2 ст.7, п.19
ч.3 ст.11, 20, 30, ч.2 ст.40, ст.ст. 42, 61 та 64
Закону України «Про виконавче
провадження», а також пунктів 2.5, 2.6, 2.7
(п.п.2.7.1, 2.7.2) Інструкції з організації
примусового виконання рішень, суд
вважає не необхідне зазначити таке.

Предметом оскарження у даному спорі є
виключно дії державного виконавця щодо
внесення ним у акти від 29.05.2014 року
відомостей про позивача, які, на думку
позивача, є недостовірними.

Встановлені судом фактичні обставини
свідчать про зворотне.

Будь-які інші дії державного виконавця
не є предметом оскарження і жодним
чином не впливають на достовірність
інформації про поведінку позивача, яка,
як встановлено судом, перешкодила
примусовому виконанню судового
рішення.

За правилами, встановленими статтею 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини другої
статі 71 КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні
обставини справи, суд дійшов висновку,
що Франківський ВДВС Львівського
міського управління юстиції вказані
вимоги щодо обов'язку довести
правомірність своїх рішень виконав.

Відповідно до частини третьої статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені
) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повно важення надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Перевіривши оскаржувані позивачем дії
державного виконавця щодо складання
актів від 29.05.2014 року та внесення в них
відомостей щодо вчинення ОСОБА_3
перешкод у проведенні виконавчих дій
щодо виконання виконавчого листа
№2/465/491/13, суд дійшов переконання, що дії
вчинені, а акт складено з урахуванням
вимог Закону України «Про виконавче
провадження» та з дотриманням
передбачених статтею 2 КАС України
принципів.

З урахуванням викладеного, дійшов
висновку, відповідач діяв на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законами та іншими
нормативними актами України, дії
державного виконавця щодо складання
актів від 29.05.2014 року та внесення в них
відомостей щодо поведінки ОСОБА_3 є
правомірними, тому позов є
безпідставним і таким, що не підлягає
до задоволення.

Відповідно до положень статті 94 КАС
України не підлягають відшкодуванню з
Державного бюджету України понесені
позивачем судові витрати у вигляді
судового збору.

Керуючись ст.ст.7-14,69-71,86,87,94,159,160-163,167
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови
відповідно до частини другої статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома
О.П.

Повний текст постанови виготовлено 18
серпня 2014 року.