Справа № 819/323/13-а
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
Справа №
6219/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кушнерика М.П., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
Криницького Р.Г.,

представника відповідача
Мельника О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
товариства з обмеженою
відповідальністю «Елагрі-Деренівка»
та Гусятинської міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
26.03.2013 року в справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Елагрі-Деренівка»
до Гусятинської міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Елагрі-Деренівка»
(с. Деренівка Теребовлянського району
Тернопільської області) звернулося до
суду з позовом до Гусятинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Тернопільської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Позивач просив скасувати як
протиправне податкове
повідомлення-рішення відповідача №
від 18.01.2013 року, яким йому
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість на 10813531
грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26.03.2013 року
позов задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення відповідача №
від 18.01.2013 року на суму 10414584,00 грн.
від'ємного значення податку на додану
вартість. В решті позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції в
частині відмови в позові оскаржило
товариство з обмеженою
відповідальністю «Елагрі-Деренівка», а
в частині задоволення позову -
Гусятинська міжрайонна державна
податкова інспекція Тернопільської
області Державної податкової служби,
які в апеляційних скаргах просять її
скасувати, відповідно задовольнити
позов в повному об'ємі заявлених вимог
та відмовити в позові повністю.

ТзОВ «Елагрі-Деренівка» апеляційні
вимоги обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції безпідставно прийшов до
висновку про не реальність
господарської операції позивача з ТзОВ
«Мрія-Центр» на підставі укладеного
договору та неправомірність, в зв'язку
з цим, включення ним до податкового
кредиту суми податку на додану
вартість 398947,00 грн. по господарській
операції з цим контрагентом.

Податковий орган апеляційні вимоги
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції неправомірно прийшов до
висновку про розмір від'ємного
значення податку на додану вартість.
При цьому не взяв до уваги, що позивач
безпідставно відніс до рядка 24
податкової декларації з ПДВ за липень
2012 року з врахуванням попередніх
звітних періодів 10813531 грн., а заяв з
приводу відшкодування податку на
додану вартість податковому органу не
подавав.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника ТзОВ "Елагрі-Деренівка",
який апеляційну скаргу підтримав, а
апеляційну скаргу податкового органу
просить відхилити, представника
відповідача, який апеляційну скаргу
податкового органу підтримав, а
апеляційну скаргу позивача просить
відхилити, дослідивши обставини справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають з таких підстав.

В справі встановлено, що Гусятинською
МДПІ Тернопільської області було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТзОВ
"Елагрі-Деренівка" з питань
достовірності декларування від'ємного
значення з податку на додану вартість
за період з 01.10.2010 року по 31.07.2012 року,
про що складено акт №896/2200/34696571 від
29.12.2012 року.

На підставі акту перевірки
відповідачем було винесено податкове
повідомлення- рішення від 18.01.2013 року
№, форми "В4", яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 10813531.00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТзОВ "Елагрі-Деренівка" у встановленому
законом порядку в 2010-2012 роках отримав
право на податковий кредит по податку
на додану вартість на суму 10414584,00 грн.
Вказана сума складається з від'ємних
значень попередніх звітних податкових
періодів, зокрема, жовтень 2010 року -
3609881,00 грн., грудень 2010 року - 3702436,00 грн.,
березень 2011 року - 1705,00 грн., серпень 2011
року - 3368813,00 грн., вересень 2011 року -
1823163,00 грн., жовтень 2011 року - 1082461,00 грн.,
лютий 2012 року - 257072,00 грн. З матеріалів
справи видно, що даної обставини не
оспорює податковий орган.

Право на бюджетне відшкодування
податку на додану вартість
відображалося позивачем у відповідних
звітних періодах в деклараціях з
податку на додану вартість в рядку 24, а
також в довідках про залишок суми
від'ємного значення попередніх звітних
періодах, що залишається непогашеною
після бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення то :

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченого отримувачем товарів/послуг
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідач вважає, що поскільки дана
сума від'ємного значення по податку на
додану вартість 10414584,00 грн. не була
відображена в рядку №23 декларації і не
приймала участь в податкових
зобов'язаннях в наступних звітних
періодах, то така сума від'ємного
значення по податку на додану вартість
нарахована позивачем безпідставно і
підлягає анулюванню.

Такі висновки податкового органу суд
першої інстанції обґрунтовано вважав
помилковими.

Відповідно до п.102.5 ст.102 ПК України
заяви про повернення надміру сплачених
грошових зобов'язань або про їх
відшкодування у випадках, передбачених
цим кодексом, можуть бути подані не
пізніше 1095 дня, що настає за днем
здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

Зазначення норма Закону передбачає
право платника податку, а не обов'язок
протягом 1095 днів задекларувати
відшкодування державою даному
платнику податку на додану вартість,
вказавши дане відшкодування в рядку 23
податкової декларації протягом 1095
днів.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вважав, що не відображення в
рядку 23 декларації зобов'язань держави
перед позивачем сум податку на додану
вартість, тим самим не врахування даних
сум при визначенні різниці між сумою
податкових зобов'язань звітного
періоду по податку на додану вартість
та сум податкового кредиту не може
впливати на право позивача на
відображення протягом 1095 днів в
декларації відповідних сум
податкового кредиту.

Не відображення в рядку 23 декларації
сум від'ємного значення податку на
додану вартість позивачем може при
певних обставинах розцінюватися як
порушення ведення бухгалтерського
обліку, однак не є підставою вважати
таке відображення ухиленням від
сплати податків або незаконним і
безпідставним збільшенням від'ємного
значення такого податку.

Таким чином, суд правильно вважав, що не
відображення в рядку 23 декларації
податку на додану вартість суми 10414584.00
грн. і яка не була врахована при
визначенні різниці між сумою
податкового зобов'язання звітного
періоду по податку на додану вартість
та сумою податкового кредиту такого
звітного періоду, є правом позивача, а
не його обов'язком. Позивач правомірно
в поданих деклараціях в рядку 24
відображав суми ПДВ, що підлягали
відшкодуванню державою, тобто
задекларовував на законних підставах
своє право на відшкодування сум ПДВ. В
той же час не переносив дану суму в 23
рядок декларації, тобто дана сума не
приймала участь в розрахунках по
сплаті ПДВ в податкових періодах, в
яких виникало право на податковий
кредит.

Якщо позивач не скористався таким
правом у відповідному податковому
періоді, то він вправі скористатися ним
в наступних звітних періодах і
відповідно до норм ПК України це не є
підставою для анулювання (конфіскації)
ПДВ в частині податкового кредиту,
тому в частині суми 10 414 584.00 грн. позов
підлягає до задоволення, з приводу чого
зробив правильний висновок суд першої
інстанції.

Крім того, ТзОВ "Елагрі-Деренівка" було
укладено договір про надання послуг
від 01.07.2011 року №2011-07-11 з ТОВ "Мрія Центр"
по періодичному та сезонному
технічному огляду елеватора, а також
додатки до даного договору.

Загальна сума оплати ТзОВ
"Елагрі-Деренівка" за надані послуги
ТзОВ "Мрія Центр" становила 7 793 680.00 грн. ,
в тому числі ПДВ 398 946.00 грн., яка була
включена позивачем до податкового
кредиту, що оспорюється відповідачем.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині того, що укладений між
позивачем та його контрагентом договір
не носить реального характеру, в
зв'язку з чим не породжує права на
формування податкового кредиту.

При цьому враховує, що достатніх і
переконливих доказів, які б
підтверджували реальність проведення
даної господарської операції суду не
подано, а документи, на які посилається
позивач, не усуває сумнівів щодо
нікчемності правочину.

Суд встановив, що в штаті ТзОВ "ЕлАгрі
Деренівка" знаходиться і працює
близько 50 спеціалістів, які щоденно
обслуговують і при необхідності
проводять ремонтні роботи елеватора, в
той же час ТОВ "Мрія Центр" в своєму
штаті взагалі немає працівників
спеціалістів по даному виду робіт.
Твердження представника позивача в
частині того, що вони наймали таких
працівників для виконання даних робіт
в судовому засіданні доказами не
підтверджено.

В справі відсутні дані, що таке
обслуговування викликалось
необхідністю чи обов'язковими
приписами контролюючих технічних чи
інших інспекцій, роботи вказані в актах
виконаних робіт, щоденно виконуються і
виконувались працівниками елеватора
ТОВ "Елагрі-Деренівка" і залучення
інших підприємств для проведення таких
робіт не викликало необхідності.

Працівники, які нібито брали участь в
роботі елеватора від ТзОВ "Мрія Центр",
не мають спеціальної освіти, в актах не
конкретизовано назви робіт, які
конкретно виконував кожен з таких
працівників, назви і вартість
запчастин під час обслуговування і
ремонту елеватора і т.д. Тобто вказане
свідчить, що такі роботи по договору
від 01.07.2011 року №2011-07-11 ТзОВ "Мрія Центр"
не проводились і не виконувались.

Як доводить податковий орган, 22.08.2011
року позивач уклав контракт з одним з
польських підприємств, зі змісту якого
видно, що експлуатація елеваторного
комплексу позивача та його технічне
обслуговування мало здійснюватися
власними працівниками підприємства,
які пройшли відповідне навчання.

За таких обставин, а також з
врахуванням того, що одним з
засновників ТзОВ "Елагрі -Деренівка" та
ТзОВ "Мрія Центр" є ТзОВ «Група компаній
«Мрія «Агро», тобто одна і та ж особа, є
підстави для сумніву в реальності
укладеного правочину та в
правомірності віднесення сплаченого
ПДВ 398 946.00 грн. до податкового кредиту
позивача по даній господарській
операції.

Постанова суду першої інстанції
відповідає матеріалам справи, наявним
в ній доказам, правильно застосованим
нормам матеріального та
процесуального права, тому підстав для
її скасування не має.

З огляду на викладене, наведені доводи
апеляційних скарг підставою для
скасування оскаржуваної постанови
бути не можуть.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХ В А Л И В :

Апеляційні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю
«Елагрі-Деренівка» та Гусятинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Тернопільської області
залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26.03.2013 року
в справі № 819/323/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
М.П. Кушнерик

Д.М.Старунський