Справа № 872/17180/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2014 рокусправа № 2а/180/190/13
(180/1828/13-а)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника відповідача - Анастасіаді
Сергія Генріховича

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці

на постанову Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 08
листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці про
визнання дій протиправним та
перерахунок та виплату страхових
виплат, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці (далі
- відділення Фонду) про визнання дій
протиправним та перерахунок та виплату
страхових виплат. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що З 1980 року до 2006
року позивач працював на ПАТ
«Марганецький ГЗК» на посаді
підземного електрозварювальника. Під
час праці ОСОБА_2 захворів хронічним
професійним захворюванням. МСЕК 30.01.2008
року встановила йому 50% втрати
професійної працездатності та третю
групу інвалідності. Повторним
висновком МСЕК 11.01.2011 року позивачу
безстроково встановлена втрата
професійної працездатності в розмірі
65% та визнана третя група інвалідності.
Позивач вважає, що відповідно вимогам
ст.1197 ЦК України, який набрав законної
сили з 01.01.2004 року, та повинен становити
не менше п'ятикратного розміру
мінімальної заробітної плати. Таким
чином, заборгованість зі сплати
щомісячних страхових виплат з 01.02.2008
року по 01.05.2013 року становить 54793грн. З
01.05.2013 року щомісячна страхова виплата
в розмірі встановленому ст.1197 ЦК
України, але відповідач відмовляється
здійснювати перерахунок.

Відповідач заперечував проти позову,
зазначаючи, що ст.1197 ЦК України
суперечить ст.34 Закону України № 1105-ХІV
від 23.09.1999 р. «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(далі - Закон № 1105-ХІV), та норми
цивільного законодавства не можуть
застосовуватися у сфері державного
соціального страхування. На підставі
викладеного, просив у позові відмовити.

Постановою Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 08
листопада 2013 року позовні вимоги
задоволені частково. Визнані
незаконними дії відділення Фонду по
нарахуванню та виплаті ОСОБА_2
страхових виплат. Зобов'язано
відділення Фонду провести перерахунок
щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 за
період з 01.02.2008 року у відповідності до
ст. 1197 ЦК України, з урахуванням
виплачених сум та виплати їх та в
подальшому нараховувати та
виплачувати щомісячні страхові
виплати в розмірі, встановленому ст. 1197
ЦК України до зміни обставин, що
тягнуть перерахунок страхових виплат.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями, відповідач (Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань) подав апеляційну скаргу
постанову суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просив скасувати оскаржуване рішення
та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін.
Позивачем також подані зміни до
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких останній просить апеляційну
скаргу задовольнити частково, а
постанову суду першої інстанції -
змінити, зобов'язавши Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
зарахувати та виплачувати ОСОБА_2 з
01.05.2013 року щомісячні страхові виплати,
виходячи з п'ятикратного розміру
мінімальної заробітної плати та
здійснювати їх перерахунок при кожній
зміні розміру мінімальної заробітної
плати, встановленого Законом України
«Про державний бюджет». Просить
розгляд справи провести без його
участі.

В судовому засіданні представник
відповідача просила апеляційну скаргу
задовольнити та рішення суду першої
інстанції скасувати. Суду надала
пояснення аналогічні викладеним в
апеляційній скарзі. (викладено вище).

Вислухавши учасника процесу,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач з 1980 року по 2006
рік ОСОБА_2, працював в ПАТ
«Марганецький ГЗК» на посаді
підземного електрозварювальника,
захворів хронічним професійним
захворюванням, що підтверджується
Повідомленням
лікувально-профілактичного закладу
про рішення МСЕК (а.с 5). Внаслідок
хронічного професійного захворювання
МСЕК 30.01.2008 року встановила йому 50%
втрати професійної працездатності та
третю групу інвалідності. Повторним
висновком МСЕК 11.01.2011 року позивачу
безстроково встановлена втрата
професійної працездатності в розмірі
65% та визнана третя група інвалідності.

Однак колегія суддів апеляційної
інстанції не може погодитися з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, усі
адміністративні справи щодо спорів
фізичних осіб з суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг - підсудні
місцевим загальним судам як
адміністративним судам.

Статтею 1197 ЦК України, який
набрав чинності з 01.01.2004 року
встановлено, що розмір втраченого
фізичною особою внаслідок каліцтва
або іншого ушкодження здоров'я
заробітку (доходу), що підлягає
відшкодуванню, визначається у
відсотках від середнього місячного
заробітку (доходу), який потерпілий
мав до каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня
втрати потерпілим професійної
працездатності. Якщо середньомісячний
заробіток (дохід) потерпілого є меншим
від п'ятикратного розміру
мінімальної заробітної плати,
розмір втраченого заробітку (доходу)
обчислюється виходячи з п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з
обставин, за яких середня заробітна
плата позивача є меншою за п'ятикратний
розмір мінімальної заробітної плати,
тому відповідач при призначенні
щомісячних страхових виплат, починаючи
з 01.02.2008 року повинен був виходити саме
з п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати та 65% втрати
професійної працездатності.

Судова колегія апеляційної інстанції
не погоджується з висновком суду
першої інстанції та вважає, що він
постановлений з порушенням вимог
закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" № 1105
від 23.09.1999р., законодавство про
страхування від нещасного випадку на
виробництві складається із Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
Кодексу законів про працю України,
Закону України "Про охорону праці" та
інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23 вересня 1999 року № 1105-ХІV сума
щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.
Сума щомісячної страхової виплати не
повинна перевищувати
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.
У разі коли потерпілому одночасно із
щомісячною страховою виплатою
призначено пенсію по інвалідності у
зв'язку з одним і тим самим нещасним
випадком, їх сума не повинна
перевищувати середньомісячний
заробіток, який потерпілий мав до
ушкодження здоров'я. Визначені раніше
сума щомісячної страхової виплати та
пенсія по інвалідності зменшенню не
підлягають.

Статтею 29 вказаного Закону
встановлено, що перерахування сум
щомісячних страхових виплат і витрат
на медичну та соціальну допомогу
провадиться у разі: зміни ступеня
втрати професійної працездатності;
зміни складу сім'ї померлого;
підвищення розміру мінімальної
заробітної плати у порядку,
визначеному законодавством.
Перерахування сум щомісячних
страхових виплат провадиться також у
разі зростання у попередньому
календарному році середньої
заробітної плати у галузях економіки
за даними центрального органу
виконавчої влади з питань статистики.
Таке перерахування провадиться з 1
березня наступного року. При цьому
визначена раніше сума щомісячної
страхової виплати зменшенню не
підлягає.

Згідно з пунктами 4.4.2., 4.4.3. Порядку
призначення та здійснення страхових
виплат потерпілим (членам їх сімей),
узгодженого з Міністерством праці та
соціальної політики України й
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 31
січня 2002 року № 7, що діяв на час
виникнення спірних відносин, - при
проведенні перерахування щомісячних
страхових виплат з 1 березня кожного
року середньомісячна заробітна плата
підлягає коригуванню. При цьому
відкоригована середньомісячна
заробітна плата не може перевищувати
встановлену на дату настання права на
перерахування максимальну величину
(граничну суму) заробітної плати
(доходу), з якої сплачуються страхові
внески до Фонду.

Перерахування щомісячних страхових
виплат проводиться з урахуванням вимог
абзацу 3 ч. 1 статті 34 Закону "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а саме: у разі, коли
потерпілому одночасно із щомісячною
страховою виплатою призначено пенсію
по інвалідності у зв'язку з одним і тим
самим нещасним випадком або
професійним захворюванням, їх сума не
повинна перевищувати середньомісячний
заробіток, який потерпілий мав до
ушкодження здоров'я.

Сума перерахованої щомісячної
страхової виплати та пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання (станом на 1
березня відповідного року) обмежується
відкоригованим середньомісячним
заробітком потерпілого.

Вимоги позивача про застосування ст.1197
ЦК України при визначенні розміру
втраченого заробітку внаслідок
каліцтва, яка встановлює, що якщо
середньомісячний заробіток (дохід)
потерпілого є меншим від п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної
плати, розмір втраченого заробітку
(доходу) обчислюється виходячи з
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати, не ґрунтуються на
законі.

Так, Цивільний кодекс України, який
набрав чинності з 01.01.2004р., відповідно
до ч.2 ст.4, є основним актом цивільного
законодавства. Із змісту наведеної
статті вбачається, що Цивільний кодекс
має вищу юридичну силу, ніж закони
України.

Разом з цим, ч.2 ст.999 ЦК України, яка
регулює зобов'язання з приводу
страхування передбачає, що до відносин,
що випливають із обов'язкового
страхування, застосовуються положення
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Аналіз наведених норм Цивільного
кодексу дає підстав для висновку, що
пріоритетному застосуванню до спірних
правовідносин підлягають положення
спеціального законодавства з приводу
обов'язкового страхування, якими в оту
числі є Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та постанови Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України щодо визначення
порядку призначення та здійснення
страхових виплат застрахованим особам.

При цьому застереження щодо
неможливості застосування норм
Цивільного кодексу при регулюванні
даних правовідносин не вимагається,
оскільки нормами цього ж Цивільного
кодексу визначені межи його
застосування з питань регулювання
правовідносин з обов'язкового
страхування. До цього ж слід додати, що
ст.1197 ЦК України регулює
правовідносини, які виникли з приводу
відшкодування шкоди, та є відмінними
від правовідносин з приводу
обов'язкового страхування.

Враховуючи, що питання страхування від
нещасного випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, про що
зазначено в преамбулі Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", розмір втраченого
заробітку для призначення або
перерахунку щомісячних страхових
виплат, повинен вираховуватися
відповідно до вимог таких актів
цивільного законодавства, як Закон "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та постанови Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України щодо визначення
порядку призначення та здійснення
страхових виплат застрахованим особам.

Оскільки нормами спеціального
законодавства не передбачений порядок
та розмір щомісячних страхових
платежів, визначений ст.1197 ЦК України, в
задоволенні позову слід відмовити за
відсутності підстав.

Невірна правова оцінка судом першої
інстанції обставин по справі та
неврахування судом першої інстанції
наведених норм права призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України через
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, судова
колегія апеляційної інстанції
скасовує рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове, яким у задоволенні
позову відмовляє.

Керуючись п. 3 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд --

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці -
задовольнити.

Постанову Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 08
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці про
визнання протиправними дій - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовити.

Постанова суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів відповідно до
ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна