Справа № 804/9126/14
Суддя: Захарчук Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 р. Справа № 804/9126/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді судді судді при
секретарі судового засідання
Захарчук Н. В. Дєєв М.В. Павловський Д.П.
Кузнецов С.М. розглянувши у письмовому
провадженні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Міністерства доходів і зборів України
про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2014 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_5 (далі - позивач, ОСОБА_5.) до
Міністерства доходів і зборів України,
в якому просить суд: визнати
протиправними дії Міністерства
доходів і зборів України щодо відмови в
направленні клопотання
Дніпропетровської міської ради про
виключення квартири з числа службових;
зобов'язати Міністерство доходів та
зборів України винести рішення про
виключення квартир з числа службових
та направити відповідне клопотання до
Дніпропетровської міської ради.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що 11 квітня 2012
року позивач уклав трудовий контракт з
Академією митної служби України,
згідно якого його було призначено на
посаду завідуючого кафедрою
кримінально-правових дисциплін до
10.04.2017 року. В п. п. 3.4.1. п.3.4. зазначеного
трудового контракту містилося щодо
продовження користування службовим
приміщенням, а саме: трьохкімнатною
квартирою, житловою площею 43,6 кв. м., що
знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул.. Набережна
Перемоги, б 98, кв. 81.

Зі спливом п'ятирічного строку
користуванням вказаної квартири
позивач неодноразово звертався до
керівних органів з проханням виключити
спірну квартиру з реєстру службових
приміщень, проте, 04.06.2014 року
Міністерство доходів і зборів України
надіслало відповідь колективне
звернення працівників Академії митної
служби України, згідно якої позивачу
було відмовлено в проханні про
виключення квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, з реєстру службових
приміщень.

Позивач вважає дії Міністерства
доходів і зборів України
протизаконними та такими, що порушують
його права та інтереси, а тому позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Представник позивача в судовому
засідання повідомив про відсутність
додаткових доказів та пояснень по
справі та просив суд задовольнити
позов повністю.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився повідомив про
відсутність додаткових доказів та
пояснень по справі, в задоволенні
позовних вимог провив відмовити.

Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності сторін у порядку
письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується адміністративний
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду і вирішення
справи по суті, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права, вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
наявними матеріалами справи, 11.04.2007
року ОСОБА_5 було призначено на посаду
завідуючого кафедрою організації
боротьби з контрабандою, як обраного за
конкурсом терміном на 5 років.

22.01.2008 року позивачу на підставі Наказу
Академії Митної служби Державної
митної служби України № 297 від 11.07.2001
року, була надана трьохкімнатна
квартира, житловою площею 43,6 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (згідно
ордеру).

11.10.2007 року за зверненням Академії
митної служби України від 13.09.2007 року
№11/15/1581 щодо надання дозволу на
виключення через 5 років із числа
службових квартир, які надано
відповідно до умов контракту від 01.07.07
року, Державною митною службою України
було надано лист №11/4-30/10394 про
розпорядження службовими
приміщеннями, де серед іншого було
зазначено, що згідно п.1.6. ч.2. Положення
про порядок надання службових житлових
приміщень і користування ними в митній
службі України, затвердженим наказом
Державної митної служби від 08 лютого 2000
№ 60 Зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 25 лютого 2000 року за N
107/4328 зазначено, що виключення
службових квартир із числа службових
та закріплення їх за відповідними
працівниками Академії митної служби
України можливо відповідно до
законодавства, але не раніше ніж через 5
років після надання працівникові
митного органу.

11 квітня 2012 року позивач уклав новий
трудовий контракт з Академією митної
служби України, згідно якого його було
призначено на посаду завідуючого
кафедрою кримінально-правових
дисциплін до 10.04.2017 року. В п. п. 3.4.1. п.3.4.
зазначеного трудового контракту
містилося щодо продовження
користування службовим приміщенням, а
саме: трьохкімнатною квартирою,
житловою площею 43,6 кв. м., що
знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул.. Набережна
Перемоги, б 98, кв. 81.

Зі спливом п'ятирічного строку
користуванням вказаної квартири
позивач звернувся до керівних органів
з проханням виключити спірну квартиру
з реєстру службових приміщень.

04.06.2014 року Міністерство доходів і
зборів України надіслало відповідь на
колективне звернення працівників
Академії митної служби України, згідно
якої позивачу було відмовлено в
проханні про виключення квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з
реєстру службових приміщень.

Статтею 17 Конституції України вказано,
що держава забезпечує соціальний
захист громаді України, які
перебувають на службі у Збройних Силах
України та в інших військових
формуваннях, також членів їхніх сімей.

Згідно ст. 24 Конституції України
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору шкір
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Відповідно до пунктів 1.6. та 2.2.
Положення про порядок надання
службових приміщені користування ними
в Митній службі України, затвердженого
наказом Державної митної служби
України від 08.02.2000 року №1074328 та листа
Державної митної служби України від
11.10.20 року №114-3010394 «Про розпорядження
службовими житловими приміщеннями»
житлове приміщення може бути виключено
з числа службових не раніше ніж через
п'ять років після надання службової
квартири працівникам митних органів.

Відповідно до п.33.Постанови Ради
Міністрів УРСР «Про службові жилі
приміщень посадові особи митних
органів, спеціалізованих митних
установ та організацій: ректор
проректори, начальники (директори) та
їх заступники, вчені секретарі,
начальники (декан факультетів та їх
заступники, начальники (завідувачі)
кафедр, відділів та їх заступник
начальники навчально-методичних,
науково-організаційних і
науково-дослідних підрозділі
професори, доценти, старші викладачі,
викладачі, головні, провідні та старші
науко співробітники навчальних
закладів.

Згідно пункту 3.4.3. контракту від 01.07.2007
року, укладеного між Позивачем та АМСУ,
у випадку дотримання працівником умов
контракту та відпрацювання не менше 5
років, АМСУ зобов'язується направити
подання про виведення займаного
працівником службового житлового
приміщення із числа службових та
надання права на його приватизацію в
порядку, передбаченому законом. Всі
умови контракту позивачем було
виконано. Станом на 01.07.2014 року стаж
роботи в митних органах складає 7 років
2 місяця. Проте, станом на 01.07.2014 року
Академія митної служби України в особі
Міністерства доходів та зборів жодного
подання про виведення з реєстру
службових приміщень до відповідних
органів не направила.

Згідно інформації, наданої КП
Дніпропетровським бюро технічної
інвентаризації Дніпропетровської
обласної ради від 10.04.2013 року, станом на
31.12.2012 року за позивачем, членами його
сім'ї не зареєстровано право приватної
власності на нерухоме майно.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст. 7 КАС
України, є принцип законності, який
відповідно до ст. 9 КАС України, полягає
в наступному: суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Листом Міністерства доходів і зборів
України від 29.05.2014 року №9619/6/99-99-03-05-02-15
на звернення позивача повідомлено, що
згідно з пунктами 6, 35 Положення про
порядок надання службових жилих
приміщень і користування ними в
Українській РСР, затвердженого
постановою Ради Міністрів Української
ОСР від 04.02.1988 №37 прийнято рішення щодо
доцільності збереження статусу
службових за квартирою АДРЕСА_1
(ОСОБА_5.).

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги, які заявлені позивачем,є правом
відповідача та входять до його
компетенцій та повноважень. Зазначена
квартира згідно до вищевказаного листа
знаходиться на балансі Міндоходів як
службове житло, а тому своїми діями
відповідач не порушував прав та
інтересів позивача.

Що стосується позовних вимог позивача
про визнання протиправними дій
Міністерства доходів і зборів України
щодо відмови в направленні клопотання
Дніпропетровської міської ради про
виключення квартири з числа службових,
то суд зазначає, що дана дія
відповідача не є прямим обов'язком, а
являється лише правом, а тому суд не
може зобов'язати Міністерство доходів
і зборів України вчинити дію, яка не
порушую прав та законних інтересів
позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 11, 71, 128, 158-163, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_5 до Міністерства доходів
і зборів України про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити .

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена відповідно до
ст. 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Суддя Суддя
Н.В. Захарчук
М.В. Дєєв Д.П. Павловський