Справа № 2а-614/11/1512
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/33904/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Стрелець
Т.Г., розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Київського районного суду
міста Одеси від 14 жовтня 2011 року та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 квітня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
Одеської міської ради, третя особа:
ОСОБА_4, про визнання рішення органу
місцевого самоврядування частково
нечинним, - в с т а н о в и л а:ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до Одеської
міської ради, третя особа: ОСОБА_4, про
визнання рішення органу місцевого
самоврядування частково нечинним.

Постановою Київського районного суду
міста Одеси від 14 жовтня 2011 року позов
задоволено.

Визнано пункт 19 рішення виконавчого
комітету Київської районної ради
народних депутатів м. Одеси «Об
определении правового положення
возведенных строений в индивидуальном
жилфонде» від 07 квітня 1989 року № 191,
яким рішення виконкому цієї ж райради
№583 від 17 липня 1981 року змінено і
викладено в новій редакції, нечинним в
частині підпункту 1.1, за яким вирішено
надлишок земельної ділянки по АДРЕСА_1
площ. 172

кв. м зберегти за володільцями будинку.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 квітня 2012
року постанову Київського районного
суду міста Одеси від 14 жовтня 2011 року
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, ОСОБА_4
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів попередніх
інстанцій скасувати та постановити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що згідно з
договором купівлі-продажу від 22 лютого
1978 року, ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_7 у
власність житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_2, право
власності на який зареєстровано за
позивачем Одеським міським бюро
технічної інвентаризації 22 лютого 1978
року, запис № 87 в книзі 95.

Вищезазначений будинок збудований в 1962
році на земельній ділянці площею 600 кв.м
ОСОБА_8, якій земельна ділянка
відведена під індивідуальне житлове

будівництво рішенням виконавчого
комітету Одеської міської Ради
депутатів трудящих

від 06 січня 1949 року № 23 та надана в
безстрокове користування на підставі
договору на право будівництва будинку
і безстрокового користування
земельною ділянкою

від 03 травня 1950 року, посвідченого
держаним нотаріусом Одеської першої
державної нотаріальної контори.

Визначення меж земельної ділянки
площею 600 кв. м, відведеної ОСОБА_8
здійснено 19 квітня 1950 року.

Межа між земельною ділянкою,
відведеною ОСОБА_8, і суміжною
земельною ділянкою площею 600 кв. м.,
відведеною рішенням Одеської міської
Ради депутатів трудящих від 18 квітня 1948
року № 1084 землекористувачу ОСОБА_7,
проходила відповідно до Генплану
району 10-11 АДРЕСА_1 від 12 червня 1950 року
та актів визначення меж від 19 квітня 1950
року і 09 травня 1950 року по середині
суміжної стіни будинків, що будувались
названими землекористувачами.

Рішенням Приморської Райради
депутатів трудящих м. Одеси від 29 січня
1963 року

№ 76 затверджені акти районної комісії
від 12 грудня 1962 року про прийняття в
експлуатацію завершеного будівництвом
індивідуального житлового будинку (1/2
частина двоблочного будинку),
збудованого ОСОБА_8 на підставі
договору від 03 травня 1950 року на
земельній ділянці площею 600 кв. м. по
АДРЕСА_1, та про прийняття в
експлуатацію завершеного будівництвом
індивідуального житлового будинку (1/2
частина двоблочного будинку),
збудованого ОСОБА_7 на підставі
договору на право будівництва будинку
та безстрокового користування
земельною ділянкою від 07 липня 1950 року
на земельній ділянці площею 600 кв. м. по
АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування від 25
травня 1963 року, посвідченого
нотаріусом Шостої одеської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_8
подарувала належний їй будинок ОСОБА_9,
який за договором купівлі-продажу від 22
лютого 1978 року, продав цей будинок з
господарчими будівлями ОСОБА_6

На час відчуження ОСОБА_9 будинку
ОСОБА_6, будинку була присвоєна адреса
АДРЕСА_2

Рішенням виконавчого комітету
Київської районної Ради народних
депутатів м. Одеси від 17 липня 1981 року
№583 в узаконенні самочинно
переобладнаної з кухні житлової
кімнати в будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 -
відмовлено.

В січні 1989 року вдова ОСОБА_7 - ОСОБА_10
звернулась до виконавчого комітету
Київської районної Ради народних
депутатів м. Одеси із заявою про
перегляд рішення від 17 липня 1981 року №
583 і узаконення самочинно
переобладнаної з кухні житлової
кімнати в будинку по АДРЕСА_1.

Виконавчий комітет Київської районної
Ради народних депутатів м. Одеси

07 квітня 1989 року прийняв рішення № 191,
пунктом 19 якого вирішено змінити
рішення виконкому Київської райради №
583 від 17 липня 1981 року, виклавши його в
наступній редакції: «І. «Побудовані
громадянкою ОСОБА_10 до належного їй
будинку по АДРЕСА_1: кімнату площ. 14,6 кв.
м. (переобладнану з кухні), сарай
«Е»-4,0x2,30 м., навіс літ. «Ж»-3,0x2,0 м. -
узаконити.

І.І. Надлишок земельної ділянки по
АДРЕСА_1, площею 172 кв. м зберегти за
володільцями будинку».

Вказаним рішенням площа земельної
ділянки по АДРЕСА_1 була збільшена

до 772 кв. м за рахунок частини площі
земельної ділянки по АДРЕСА_1-а, яка
зменшилась до 487 кв. м., що
підтверджується технічними
паспортами, виготовленими ОМБТІ та ЮН
на житлові будинки по АДРЕСА_1, і
АДРЕСА_2, генеральним планом забудови
району та висновком спеціаліста № 13-05/11
з будівельно-технічного дослідження
земельної ділянки по АДРЕСА_2 в м. Одесі.

Вважаючи пункт 19 рішення виконавчого
комітету Київської районної Ради
народних депутатів м. Одеси від 07
квітня 1989 року № 191 протиправним,
позивач звернувся до суду з цим
позовом.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

На час виникнення спірних
правовідносин був чинний Земельний
кодекс

Української РСР (далі - Земельний
кодекс).

Відповідно до статті 11 Земельного
кодексу міські Ради народних
депутатів, їх виконавчі комітети в
межах і в порядку, встановлених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами, на території міста, зокрема,
надають у користування, а також
вилучають земельні ділянки для
державних або громадських потреб
відповідно до статей 16, 37, 38 цього
Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 16 Земельного
кодексу надання земельної ділянки, що є
в користуванні, іншому
землекористувачеві провадиться тільки
після вилучення даної ділянки в
порядку, передбаченому статтями 37 - 41
цього Кодексу.

Відповідно до статті 25 Земельного
кодексу припинення права користування
земельною ділянкою або зменшення її
розмірів може мати місце лише у
випадках, прямо передбачених законом.

Порушені права землекористувачів
підлягають відновленню.

Положеннями статті 86 Земельного
кодексу визначено, що всі землі в межах
міста перебувають у віданні міських
Рад народних депутатів, компетенція
яких в галузі регулювання земельних
відносин визначається статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно зі статтею 88 Земельного кодексу
в містах, де допускається
індивідуальне житлове будівництво,
виконавчими комітетами міських Рад
народних депутатів можуть надаватися
громадянам для цієї мети земельні
ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06
гектарів, з врахуванням місцевих умов,
незалежно від кількості членів сім'ї.

Відповідно до частини 1 статті 90
Земельного кодексу на землях міст при
переході права власності на будівлю
переходить також і право користування
земельною ділянкою або її частиною.

Отже, відповідно до вищенаведених
вимог Земельного кодексу до позивача з
переходом згідно з договором
купівлі-продажу від 22 лютого 1978 року
права власності на житловий будинок по
АДРЕСА_2 перейшло право користування
земельною ділянкою, відведеною під
індивідуальне житлове будівництво
рішенням виконкому Одеської міської
Ради депутатів трудящих від 06 січня 1949
року № 23.

При цьому судами встановлено, що
Одеська міська рада народних депутатів
та її виконавчий комітет не приймали
рішення про вилучення у ОСОБА_6 частини
земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Задовольняючи позов, суди виходили з
того, що пункт 19 рішення виконавчого
комітету Київської районної Ради
народних депутатів м. Одеси від 07
квітня 1989 року № 191

є протиправним та суперечить вимогам
чинного законодавства.

З таким висновком судів погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
оскільки він ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішеннях судів попередніх інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду
міста Одеси від 14 жовтня 2011 року та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 квітня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
Одеської міської ради, третя особа:
ОСОБА_4, про визнання рішення органу
місцевого самоврядування частково
нечинним - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: