Справа № К/9991/53501/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/53501/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Кочана В.М., Швеця В.В.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Скадовської районної державної
адміністрації Херсонської області про
визнання дій протиправними,
перерахунок та стягнення
заборгованості з виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову апеляційного
суду Херсонської області від 13 травня
2011 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що є матір'ю малолітньої
дитини, тому відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» має право на допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Проте управління праці та соціального
захисту населення Скадовської
районної державної адміністрації
Херсонської області проводило
нарахування та виплату вказаної
допомоги в меншому розмірі. Просила з
урахуванням уточнення позовних вимог
визнати протиправними дії відповідача
щодо нарахування та виплати позивачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку;
стягнути з відповідача на користь
позивача недоотриману суму допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з липня 2007 року по
травень 2009 року в розмірі 8381 грн.

Постановою Скадовського районного
суду Херсонської області від 13 серпня
2009 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано протиправними дії
управління праці та соціального
захисту населення Скадовської
районної державної адміністрації
Херсонської області в частині виплати
ОСОБА_1 за періоди з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 1 червня 2008 року по 1
травня 2009 року допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Скадовської районної державної
адміністрації Херсонської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
недоплачену допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за періоди з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 1 червня 2008 року по 1
травня 2009 року в розмірі 6447,50 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою апеляційного суду
Херсонської області від 13 травня 2011
року апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення
Скадовської районної державної
адміністрації Херсонської області
задоволено. Постанову Скадовського
районного суду Херсонської області від
13 серпня 2009 року скасовано. Відмовлено
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог
щодо визнання протиправними дій
управління праці та соціального
захисту населення Скадовської
районної державної адміністрації
Херсонської області щодо нарахування
та виплати їй сум державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та стягнення з
відповідача на її користь
недоотриманої суми вказаної державної
допомоги за період з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року за пропуском
строку звернення до суду. Відмовлено
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог
щодо визнання протиправними дій
управління праці та соціального
захисту населення Скадовської
районної державної адміністрації
Херсонської області щодо нарахування
та виплати їй сум державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та стягнення з
відповідача на її користь
недоотриманої суми вказаної державної
допомоги за період з 1 січня 2008
року по 1 травня 2009 року за
необґрунтованістю.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судом апеляційної інстанції неповне
з'ясування обставин, які мають значення
у справі, та порушення норм чинного
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове судове
рішення, яким задовольнити її позов
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
відповідно до статті 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
має право на виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року
№ 2811-ХII в редакції, чинній на час
виникнення правовідносин, допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Згідно з пунктом 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону № 2811-ХII
розмір державної допомоги сім'ям з
дітьми, передбаченої статтею 15 цього
Закону, визначається Верховною Радою
України в законі про Державний бюджет
України на відповідний рік у
відсотковому відношенні до
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку з поступовим
наближенням до прожиткового мінімуму,
але при цьому не може бути нижчим за
величину, що дорівнює 25 відсоткам
зазначеного прожиткового мінімуму, а з
1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього
прожиткового мінімуму.

Пунктом 14 статті 71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V дію частини
першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону № 2811-ХII
було зупинено на 2007 рік.

При нарахуванні та виплаті позивачу
цього виду державної допомоги у 2007 році
відповідач керувався абзацом третім
частини другої статті 56 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік», яким передбачено, що у 2007 році
допомога при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» здійснюється за рахунок
коштів відповідної субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам у
розмірі, що дорівнює різниці між 50
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для непрацездатних, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих
осіб, у порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, зокрема, абзац третій частини
другої статті 56, пункт 14 статті 71 «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати позивачу допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому статтею 15 та пунктом 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Підпунктами 7, 8 пункту 23 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частину першу статті 15 та пункт 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» було змінено.

Відповідно до нової редакції частини
першої статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Згідно з новою редакцією пункту 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців.

На виконання Закону № 2811-XII Кабінет
Міністрів України постановою від
27 грудня 2001 року № 1751 затвердив
Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми.

Відповідно до пункту 22 Порядку з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України від 22
лютого 2008 року № 57, допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виплачується у
розмірі, що дорівнює різниці між: з 1
січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р.
- 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менш як
130 гривень.

Згідно зі статтею 46 Закону України «Про
державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VI допомога
визначається і здійснюється в розмірах
і порядку, визначених Кабінетом
Міністрів України.

Зазначені норми Законів № 107-VI та № 835-VI
неконституційними не визнавались.

Враховуючи викладене, апеляційний суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції, прийшов до вірного висновку
щодо правомірності дій відповідача в
2008, 2009 роках, оскільки виплата
передбаченої статтею 15 Закону № 2811-XII
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
зазначеному році здійснювалася у
розмірах і порядку, визначених
Порядком призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин).

Частиною другою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався річний строк.

Відповідно до положень частини першої
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України в тій же редакції
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач дізналася або повинна була
дізнатись про порушення свого права з
дати отримання допомоги у меншому
розмірі, ніж визначено законом, після
винесення Рішення Конституційного
Суду України від 9 липня 2007 року №
6-рп/2007, про що вона й зазначала у
позовній заяві. Позивач, яка отримувала
допомогу з 23 березня 2007 року,
звернулася до суду з позовом 13 липня 2009
року, тобто з пропущенням річного
строку щодо частини позовних вимог,
клопотання про поновлення строку
звернення до суду не заявляла.
Відповідач у запереченнях на позов
наполягав на застосуванні статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (а.с.17).

Враховуючи викладене, апеляційний суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції, прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог за період з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року в зв'язку з
пропущенням позивачем строку
звернення до суду, оскільки на цьому
наполягав відповідач.

Посилання позивача на положення пункту
3 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу
України є безпідставними, оскільки
положення зазначеної норми Цивільного
кодексу України на строки звернення до
адміністративного суду, встановлені
статтею 99 КАС України, не поширюються.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
апеляційного суду Херсонської області
від 13 травня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Кочан В.М.

Швець В.В.