Справа № 813/4733/13а
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
Справа №
10208/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м. Львова
на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 04.07.2013 року
в справі за позовом Управління
пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова до
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Львові про
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова (далі -
Позивач, УПФУ) звернулося в суд з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Львові (далі -
Відповідач) про зобов'язання вчинити
дії.

Львівський окружний адміністративний
суд постановою від 04.07.2013 року в
задоволенні позову відмовив.

Дане судове рішення оскаржив в
апеляційному порядку позивач, просять
скасувати його і винести нове про
задоволення позову.

Апеляційні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що згідно з п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 26.03.2009 року № 265
«Про деякі питання пенсійного
забезпечення громадян» у разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму. Пунктом 4 цієї ж постанови
передбачено, що виплата зазначеної
допомоги проводиться за рахунок
коштів, з яких виплачується пенсія або
державна соціальна допомога.
Відповідно до наведених вище норм,
управління ПФУ у Залізничному районі м.
Львова виплатило за грудень 2012 року та
січень 2013 року адресну допомогу на
загальну суму 79833,50 грн., у зв'язку з чим
понесло витрати на її доставку в сумі
300,26 грн. Окрім того, у грудні 2012 року
управління ПФУ понесло витрати на
виплату адресної допомоги гр. ОСОБА_1 на
загальну суму 890,98 грн., у т.ч. 788,70 грн. -
адресна допомога, 6,98 грн. - витрати на її
виплату. На переконання позивача,
понесені витрати повинні бути
відшкодовані, однак відповідач
безпідставно відмовився включити цю
суму в акти звірок. Позивач
покликається на норми Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Закону України «По
пенсійне забезпечення», а також на
Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Як вважає Позивач, суд
першої інстанції безпідставно не
врахував його позицію щодо цих вимог.
На думку апелянта, суд першої інстанції
також безпідставно відмовив в позові
про зобов'язання відповідача включити
до відшкодування витрати на виплату
пенсії по інвалідності, виплаченої гр.
ОСОБА_1 на загальну суму 476,50 грн.,
оскільки Відповідач неправомірно
відмовився прийняти зазначену суму до
відшкодування з тих мотивів, що
нещасний випадок з гр. ОСОБА_1 не
пов'язаний з виробництвом. Позивач
вважає таку відмову неправомірною,
оскільки інвалідність гр. ОСОБА_1
зумовлена трудовим каліцтвом, а відтак
витрати, понесені у зв'язку з виплатою
такої пенсії мають бути відшкодовані
за рахунок коштів Фонду.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у матеріалах
справи. Справу може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін з таких підстав.

Згідно з Актами щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за грудень 2012 року та
січень 2013 року управління ПФУ у
Залізничному районі м. Львова включило
до відшкодування витрати на виплату
адресної допомоги на загальну суму
80133,66 грн. (78682,30 грн. - за грудень 2012р., та
1451,36 грн. за січень 2013р.).

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові
відмовилось зарахувати до
відшкодування зазначену суму витрат на
виплату адресної допомогу у зв'язку з
відсутністю для цього законних
підстав.

Крім того, згідно з актом за грудень 2012
року, а також актами за січень-травень
2013 року управління ПФУ у Залізничному
районі м. Львова включило до
відшкодування витрати на виплату гр.
ОСОБА_1 пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва в сумі
571,80 грн. Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові також
відмовилось включати понесені витрати
до відшкодування з тих підстав, що
нещасний випадок з гр. ОСОБА_1 не
пов'язаний з виробництвом.

Відповідно до положень ст.ст. 21, 24
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні страхові виплати. Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний, зокрема,
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, зокрема, на виплату
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві визначено
Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року № 5-4/4, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 16 травня
2003 року N 376/7697 (далі - Порядок № 5-4/4).

Відповідно до вимог п. 4, 5 цього Порядку
№ 5-4/4 управління Пенсійного фонду
України в районах та містах області та
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування у цих
населених пунктах проводять звірку сум
витрат, про що складають відповідний
акт звірки, який подають Головному
управлінню ПФУ та обласному управлінню
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування. Останні в свою чергу
узгоджують суми, що підлягають
відшкодуванню і подають свою довідку
відповідно до Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України. Фонд
соціального страхування на
централізованому рівні до 25 числа,
наступного за звітним, перераховує
відповідні кошти Пенсійному фонду
України.

Пунктом 2,4,5 Постанови Кабінету
Міністрів України від 26.03.2008 року № 265
«Про деякі питання пенсійного
забезпечення громадян» (далі -
Постанова № 265) передбачено, що у разі,
коли щомісячний розмір пенсійних
виплат, державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму. Виплата щомісячної державної
адресної допомоги, передбаченої цією
постановою, здійснюється за рахунок
коштів, з яких виплачується пенсія або
державна соціальна допомога. Щомісячна
державна адресна допомога
встановлюється з 1 квітня 2008 р. і
переглядається у зв'язку із
збільшенням прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність.

Згідно з п. 4 Порядку № 5-4/4
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України «Про пенсійне забезпечення»,
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: 1)
сума основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; 2) щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; 3) допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; 4)
сума витрат Пенсійного фонду з виплати
і доставки вищезазначених пенсій.
Адресної допомоги, виплата якої
передбачена згаданою вище постановою
Кабміну № 256, у наведеному переліку
немає, що також свідчить про те, що ці
кошти не є страховими виплатами і не
повинні відшкодовуватись за рахунок
Фонду.

Правову позицію з приводу
відшкодування витрат на виплату
адресної допомоги висловив Верховний
Суд України у постанові від 20.06.2011 року
у справі № 21-118а11
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/17316886), зазначивши,
зокрема, таке. Одним із основних
принципів страхування від нещасного
випадку є цільове використання коштів.
Відповідно до статті 46 Закону № 1105-XIV
кошти на здійснення страхування від
нещасного випадку не формуються за
рахунок Державного бюджету України, не
включаються до його складу та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням. Зважаючи на особливості
фінансування страхування від
нещасного випадку, виключно цільове
використання цих коштів та враховуючи
те, що адресна допомога як окремий вид
соціальної допомоги не входить до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, Фонд не
може нести витрати на виплату
державної адресної допомоги. З
урахуванням наведеного вище, включення
витрат на виплату адресної допомоги до
щомісячних актів звірок, як і вимоги
про зобов'язання їх відшкодувати, є
необґрунтованими.

Порядок передачі виконавчій дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
документів, що підтверджують право
застрахованого або членів його сім'ї на
страхову виплату визначається
Інструкцією, затвердженою постановою
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 20 квітня 2001 р.
№ 10 (далі - Інструкція).

Відповідно до цієї Інструкції
здійснюється передача відділенню
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в районах та
містах обласного значення (далі -
відділення виконавчої дирекції Фонду)
документів, які підтверджують право
застрахованого або членів його сім'ї на
страхові виплати, інші соціальні
послуги внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Відділення виконавчої
дирекції Фонду приймають документи на
тих працівників (членів їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 01.04.2001 року
та право яких встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Пункт 4 згаданої Інструкції визначає
перелік документів, які повинна
містити особова справа потерпілого від
нещасного випадку на виробництві. Така
справа повинна, зокрема, містити, Акт
про нещасний випадок за формою Н-1 (якщо
стався нещасний випадок, а не
професійне захворювання) або його
нотаріально завірену копію, рішення
суду про встановлення факту нещасного
випадку на виробництві (якщо було
засідання суду з цього питання) або
його нотаріально завірену копію. Якщо в
особовій справі потерпілого або особи,
яка одержує відшкодування шкоди у
зв'язку зі смертю годувальника,
відсутні деякі документи, передбачені
пунктом 4 цієї Інструкції, то така
справа відділенням виконавчої
дирекції Фонду не приймається до
повного її укомплектування.

Відповідач повідомив, що нещасний
випадок, який зумовив інвалідність гр.
ОСОБА_1, стався з ним у липні 1986 року. Про
обставини, за яких це трапилось,
зазначено у поданні слідчого
Яворівського райвідділу, адресованому
директору підприємства, на якому
працював потерпілий, із проханням
вжити заходів заохочення до цього
працівника за виявлену громадянську
свідомість та відвагу, а також в акті
від 20.07.1986 року (даний акт не складений
за встановленою формою Н-1). Судячи зі
змісту цих документів, ОСОБА_1
травмувався в позаробочий час,
переслідуючи на власному мотоциклі
крадія автомобіля, що належав його
роботодавцю. Інших документів щодо
нещасного випадку, який трапився з гр.
ОСОБА_1, управління ПФУ у Залізничному
районі м. Львова не надало з мотивів їх
відсутності. Щодо акта від 20.07.1986 року,
то відповідач зазначив, що такий не
відповідає вимогам Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві, затвердженому
постановою Президії ВЦРПС 13.08.1982 р. №
11-6, а належного акта розслідування
нещасного випадку на виробництві
встановленої форми Н-1 у матеріалах
особової справи потерпілого немає.
Відсутній також і висновок комісії про
те, що нещасний випадок, який стався з
гр. ОСОБА_1, пов'язаний з виробництвом.

Судом першої інстанції встановлено, що
інших документів стосовно нещасного
випадку з гр. ОСОБА_1, аніж ті, про які
зазначено вище немає, тобто акта форми
Н-1 про нещасний випадок на виробництві
або його завіреної копії управління
ПФУ у Залізничному районі м. Львова
дійсно не надавало. Судового засідання
щодо встановлення факту нещасного
випадку на виробництві не було,
відповідно рішення суду з цього
приводу також немає. Таким чином, факт
саме трудового каліцтва гр. ОСОБА_1
залишився не підтвердженим, тому його
особової справи відповідач не прийняв.
У зв'язку з цим, витрати на виплату
пенсії по інвалідності гр. ОСОБА_1 не
було включено до акта звірки за грудень
2012 року і в цьому випадку дії
відповідача є обґрунтованими.

З огляду на правове регулювання
спірних правовідносин, сторони згідно
з Порядком № 5-4/4 позбавлені права на
проведення розрахунків на своєму
рівні. У разі незгоди на підписання
актів з боку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків, у
судовому порядку в судах
адміністративної юрисдикції
вирішуватись повинні вимоги про
стягнення коштів, а не про спонукання
до підписання актів звірки. З огляду на
це, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що у
задоволенні позову про спонукання
відповідача до вчинення дій
(зобов'язання його прийняти до заліку
виплачену суму адресної допомоги та
пенсії по інвалідності та включити її
до актів звірок в редакції позивача)
слід відмовити.

Таким чином, ухвалене по справі судове
рішення першої інстанції є законним і
обґрунтованим, а позиції апелянта є
помилковими. Відповідно, судове
рішення першої інстанції скасуванню не
підлягає, як таке, що прийняте за
вичерпних юридичних висновків при
правильному застосуванні норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 04.07.2013 року
в справі № 813/4733/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.С. Затолочний

Судді :
В.М. Каралюс

З.М. Матковська