Справа № 803/1638/14
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року Справа № 803/1638/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання
Шепталовій А.П.,

за участю прокурора Климюк Н.В.,

представника відповідача Андрусяк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
прокурора міста Луцька до Луцької
міської ради, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_2
про визнання протиправним та
скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Луцька звернувся
адміністративним позовом до Луцької
міської ради, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_2 про визнання протиправним
та скасування рішення від 24.07.3024 року №
62/85 "Про надання громадянці ОСОБА_2
дозволу на розроблення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1".

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що прокуратурою м. Луцька проведено
перевірку з питань додержання Луцькою
міською радою вимог земельного
законодавства при наданні земельних
ділянок на території міста.

В ході проведення перевірки
встановлено, що Луцька міська рада
рішенням №62/85 від 24.07.2014 року надала
громадянці ОСОБА_2 дозвіл на
розроблення технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) на АДРЕСА_1.

Вказане рішення позивач вважає
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню з наступних підстав.

Згідно Генерального плану міста
Луцька, затвердженого рішенням Луцької
міської ради 42/1 від 24.06.2009 року земельна
ділянка на АДРЕСА_1 у м. Луцьку
відноситься до земель
історико-культурного призначення.

Комплекс пам'яток історії та
культури м. Луцька "Старе місто"
відповідно до Постанови Ради Міністрів
Української PCP від 26 березня 1985 року №130
оголошено історико-культурним
заповідником республіканського
значення, отже зазначений Заповідник є
об'єктом історико-культурного
призначення, що має особливу наукову,
естетичну та історико-культурну
цінність, а відтак землі, що
знаходяться під даним об'єктом,
належать до земель державної власності
і не можуть передаватись у приватну
власність, виходячи зі змісту статті 47,
підпункту 4 статті 84 Земельного кодексу
України.

На підставі вищевикладеного,
позивач вважає, що законні підстави для
передачі у приватну власність ОСОБА_2
земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м.
Луцьку відсутні, що свідчить про
незаконність оскаржуваного рішення
Луцької міської ради.

У зв'язку з тим, при прийнятті
рішення Луцької міської ради №62/85 від
24.07.2014 року порушено вимоги земельного
законодавства, а тому вказане рішення є
протиправним та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
підстав викладений у позовній заяві та
просила їх задовольнити повністю.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовних вимог не
визнав. В поданих до суду письмових
запереченнях звернув увагу суду на те,
що відповідно до ст.ст. 80, 83 Земельного
кодексу України органи місцевого
самоврядування є суб'єктами права
власності на землі територіальних
громад, що належать до комунальної
власності.

Законним розпорядником земель
територіальних громад є орган
місцевого самоврядування, тобто Луцька
міська рада, яка в свою чергу,
відповідно до ст.26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
серед інших має виключні повноваження
щодо регулювання земельних відносин.

Крім того, відповідно до ст.60
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" органи
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
доцільність, порядок та умови
відчуження об'єктів права комунальної
власності визначаються відповідною
радою.

Зазначає, що рішення Луцької
міської ради від 24.07.2014 року №24/85 "Про
надання громадянці ОСОБА_2 дозволу на
розроблення технічної документації
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) на АДРЕСА_1" є лише
процесуальним документом, який надає
право громадянці розробити проект
землеустрою і його погодити у
встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.50 Закону України
"Про землеустрій" проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки - це
документ, що розробляється фізичними
або юридичними особами, які мають
ліцензію на проведення робіт із
землеустрою і включає в себе текстові
та графічні матеріали, обов'язкові
положення, встановлені завданням на
розроблення проекту, інші дані,
необхідні для вирішення питання щодо
відведення земельної ділянки та
складається у разі надання, передачі,
вилучення (викупу), відчуження
земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
розробляються у разі виділення
фізичній особі земельної ділянки, межі
якої не встановлені із земель
комунальної власності. Таким чином,
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється на
кожну новоутворену земельну ділянку.

На підставі вищевикладеного,
просить відмовити з задоволенні
позовних вимог позивача в повному
обсязі.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_2 просила проводити розгляд
справи у її відсутності. В письмових
поясненнях акцентувала увагу суду на
тому, що 22.06.2011 року Луцьким
міськрайонним судом Волинської
області була розглянута справа №2а-6688/11
за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської
ради про визнання нечинним рішення
Луцької міської ради №9/80 від 05.05.2011
року "Про відмову у передачі безоплатно
у власність громадянці ОСОБА_2
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
АДРЕСА_1", за результатами розгляду якої
прийнято постанову, залишену без змін
згідно ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18.12.2012 року, про задоволення позову,
а саме: визнано нечинним та скасовано
рішення Луцької міської ради №9/80 від
05.05.2011 року "Про відмову у передачі
безоплатно у власність громадянці
ОСОБА_2 земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд на АДРЕСА_1" та
зобов'язано Луцьку міську раду
повторно розглянути питання про
передачу безоплатно у власність ОСОБА_2
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
АДРЕСА_1.

Вищевказаними судовими рішеннями
було встановлено, що чинним
законодавством визначенні певні
обмеження щодо використання земель
історико-культурного призначення,
однак, законодавство не містить
категоричної заборони передачі у
власність громадянам всіх земельних
ділянок, які знаходяться на території
земель історико-культурного
призначення.

Така заборона встановлена лише
для земель, які перебувають під
об'єктами природно-заповідного фонду,
історико-культурного та оздоровчого
призначення, що мають особливу
екологічну, оздоровчу, наукову,
естетичну та історико-культурну
цінність.

Згідно висновку директора
історико-культурного заповідника
республіканського значення в м. Луцьку
за №6/1-6 від 21.01.2010 року будинок по
АДРЕСА_1 знаходиться на території
історико-культурного заповідника в м.
Луцьку і не являється пам'яткою
культурної спадщини.

З огляду на вищевикладене,
просить у задоволенні
адміністративного позову прокурора
міста Луцька до Луцької міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_2 про визнання
протиправним та скасування рішення,
відмовити повністю.

Заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
наявні у матеріалах справи письмові
докази в їх сукупності,
проаналізувавши матеріали справи,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що громадянці
ОСОБА_2 на праві власності належить
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: Волинська область, м. Луцьк,
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно №15114901 від 04.07.2007 року
та копією технічного паспорту на
вказаний житловий будинок.

Рішенням Луцької міської ради
№62/85 від 24.07.2014 року "Про надання
громадянці ОСОБА_2 дозволу на
розроблення технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) на АДРЕСА_1" надано дозвіл
громадянці ОСОБА_2 на розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі(на місцевості) по
АДРЕСА_1.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 3 статті 24
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності
Конституцією і законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, а в Автономній
Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Згідно з вимогами ст.40 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
громадянам України за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування можуть передаватися
безоплатно у власність або надаватися
в оренду земельні ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
гаражного будівництва в межах норм,
визначених цим Кодексом. Понад норму
безоплатної передачі громадяни можуть
набувати у власність земельні ділянки
для зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

Відповідно до статтей 53, 54
Земельного кодексу України до земель
історико-культурного призначення
належать землі, на яких розташовані
пам'ятки культурної спадщини, їх
комплекси (ансамблі),
історико-культурні заповідники,
історико-культурні заповідні
території, охоронювані археологічні
території, музеї просто неба,
меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного
призначення можуть перебувати у
державній, комунальній та приватній
власності.

Пунктом „г" ч.4 ст.84 Земельного
кодексу України визначено, що до земель
державної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать землі під об'єктами
природно-заповідного фонду,
історико-культурного та оздоровчого
призначення, що мають особливу
екологічну, оздоровчу, наукову,
естетичну та історико-культурну
цінність, якщо інше не передбачено
законом.

Отже, чинним законодавством
визначенні певні обмеження щодо
використання земель
історико-культурного призначення,
однак, законодавство не містить
категоричної заборони передачі у
власність громадянам всіх земельних
ділянок, які знаходяться на території
земель історико-культурного
призначення.

Така заборона встановлена лише
для земель, які перебувають під
об'єктами природно-заповідного фонду,
історико-культурного та оздоровчого
призначення, що мають особливу
екологічну, оздоровчу, наукову,
естетичну та історико-культурну
цінність.

Згідно повідомлення Державної
служби з питань національної
культурної спадщини Міністерства
культури і туризму України листом
№22-483/12 від 05.03.2010 року, остання не
заперечує стосовно відведення у
встановленому порядку земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в місті Луцьку
Волинської області для обслуговування
та експлуатації існуючого житлового
будинку, господарських будівель і
споруд.

З наявного в матеріалах справи
висновку директора
історико-культурного заповідника
республіканського значення в м. Луцьку
за №6/1-6 від 21.01.2010 року вбачається, що
будинок по АДРЕСА_1 знаходиться на
території історико-культурного
заповідника в м. Луцьку і не являється
пам'яткою культурної спадщини.

Таким чином, з наявних в
матеріалах справи письмових доказів,
судом встановлено, що будинок який
знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці, яка має історико-культурне
значення не відноситься до об'єктів
культурної спадщини і не представляє
собою історико-культурне значення.

Також, з матеріалів справи
вбачається, що обставини, які слугували
предметом спору у даній
адміністративній справі, щодо
приналежності земельної ділянки по
АДРЕСА_1 до земель історико-культурного
призначення, були предметом розгляду в
судах інших інстанцій.

Так, постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22.06.2011 року, залишеною без
змін згідно ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18.12.2012 року та ухвали Вищого
адміністративного суду України від
28.05.2014 року, в справі за позовом ОСОБА_2
до Луцької міської ради про визнання
нечинним рішення Луцької міської ради
№9/80 від 05.05.2011 року "Про відмову у
передачі безоплатно у власність
громадянці ОСОБА_2 земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд на АДРЕСА_1", позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено, а саме:
визнано нечинним та скасовано рішення
Луцької міської ради №9/80 від 05.05.2011
року "Про відмову у передачі безоплатно
у власність громадянці ОСОБА_2
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
АДРЕСА_1" та зобов'язано Луцьку міську
раду повторно розглянути питання про
передачу безоплатно у власність ОСОБА_2
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
АДРЕСА_1.

Судами вищевказаних інстанцій
встановлено, що будинок який
знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці, яка має історико-культурне
значення не відноситься до об'єктів
культурної спадщини і не представляє
собою історико-культурне значення.

Частиною 1 статті 72 КАС України
визначено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини того, що будинок
який знаходиться по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці, яка має
історико-культурне значення не
відноситься до об'єктів культурної
спадщини і не представляє собою
історико-культурне значення,
встановлені, в тому числі і судовими
рішеннями, а відтак є встановленими і
не потребують додаткового доказування.

Враховуючи те, що будинок який
належить на праві власності громадянці
ОСОБА_2 знаходиться по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці, яка має
історико-культурне значення не
відноситься до об'єктів культурної
спадщини і не представляє собою
історико-культурне значення, суд
вважає рішення Луцької міської ради
від 24.07.2014 року №24/85 "Про надання
громадянці ОСОБА_2 дозволу на
розроблення технічної документації
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) на АДРЕСА_1" законним, а
відтак таким що не підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить висновку, що у задоволенні
позовних вимог прокурора міста Луцька
до Луцької міської ради, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_2 про визнання протиправним та
скасування рішення,слід відмовити
повністю.

Керуючись частиною 3 статті 160,
статтею 163 Кодексу адміністративного
судочинства України на підставі
Земельного кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову прокурора міста Луцька до
Луцької міської ради, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_2 про визнання протиправним та
скасування рішення, відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, повний
текст якої буде складено 26 серпня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
Ю.Ю. Сорока