Справа № 809/379/14
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
Справа №
4535/14, 4579/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Костіва М.В., Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання
Нефедової А.О.,

представника відповідача
Токара В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Монтаженергомаш» на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
27.03.2014 року та додаткову постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 17.04.2014 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Монтаженергомаш» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Монтаженергомаш»
(далі - Позивач, ТОВ «Монтаженергомаш»)
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі -
Відповідач, ДПІ у Галицькому районі)
про скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 25.09.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
підставою для прийняття оскаржуваних
рішень стали неправомірні, на думку
позивача, висновки податкового органу
щодо відсутності факту настання
реальних правових наслідків за
господарськими операціями з ТОВ
«Лідерком» та з ТОВ «Будівельна
компанія АРС», які були залучені
позивачем як субпідрядні організації
по виконанню ремонтних і монтажних
робіт. Дані роботи ТОВ
«Монтаженергомаш» виконувалися для
ВАТ «Івано-Франківськцемент» на
підставі укладених договорів.

Позивач вважає дані висновки
відповідача безпідставними, так як
реальність здійснення вищезазначених
господарських операцій
підтверджується відповідними
первинними документами. Таким чином,
оскільки неможливість здійснення
господарських операцій контролюючим
органом не доведено, відтак на думку
позивача ним правомірно включено до
складу валових витрат за II квартал 2011
року та I квартал 2012 року суму коштів за
вартість субпідрядних робіт, отриманих
від ТОВ «Лідерком» та ТОВ «Будівельна
компанія АРС», а також підставно
сформовано податковий кредит за
квітень- червень 2011 року та за січень 2012
року за вищевказаними господарськими
операціями.

За таких обставин оскаржувані
повідомлення-рішення № та №
від 25.09.2013 року позивач просить
визнати протиправними та скасувати.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
27.03.2014 року у задоволенні позову
відмовлено повністю. Додатковою
постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
17.04.2014 року стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Монтаженергомаш» в дохід Державного
бюджету України 4384 (чотири тисячі
триста вісімдесят чотири) грн.80 коп.
судового збору.

Постанови суду першої інстанції
оскаржило ТОВ «Монтаженергомаш»,
подавши на них апеляційні скарги.

Позивач зазначає, що не погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що постанови підлягають
скасуванню.

Як обґрунтування апеляційної скарги
звертає увагу на наявність усіх
необхідних первинних документів, що
підтверджують реальність
господарських операцій.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника Відповідача, який просить
в задоволенні апеляційної скарги
відмовити, дослідивши обставини справи
та доводи апеляційних скарг, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційні скарги слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Галицькому районі ГУ Міндоходів в
Івано-Франківській області проведено
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Монтаженергомаш» з питань
правильності визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати
податку на додану вартість за період з
01.01.2012 по 31.01.2012 та податку на прибуток
за період з 01.01.2012 по 31.03.2012 по
взаємовідносинах із ТОВ «Лідерком»,
податку на додану вартість за період з
01.04.2011 по 30.06.2011 та податку на прибуток
за період з 01.04.2011 по 30.06.2011 по
взаємовідносинах із ТОВ «Будівельна
компанія «АРС».

За результатами перевірки складено акт
за №177/2200/25066431 від 12.09.2013 року, в якому
посадовими особами ДПІ зафіксовано, що
внаслідок неправомірного включення до
складу валових витрат вартості
субпідрядних робіт, отриманих від ТОВ
«Лідерком» та ТОВ «Будівельна компанія
«АРС», та формування податкового
кредиту за даними господарськими
операціями, щодо яких встановлено
відсутність реального настання
правових наслідків, позивачем занижено
податкові зобов'язання з податку на
прибуток за II квартал 2011 та I квартал 2012
року та податку на додану вартість за
квітень-червень 2011 року та січень 2012
року , чим порушено приписи ст.138 та ст.
198 ПК України.

На підставі вищевказаного акту
перевірки відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення за №
та № від 25.09.2013, якими ТОВ
«Монтаженергомаш» донараховано 177021,00
грн. податку на прибуток підприємства з
яких 169110 грн. - за основним платежем і 7911
грн. - нарахованими штрафними санкціями
(а.с.7) та 155715,75грн. - податку на додану
вартість, з яких основний платіж
становить 148479 грн. та 7236,75 грн. штрафних
санкцій.

Згідно договорів від 01.04.2011 та від 02.01.2012
року позивачем для виконання ремонтних
і монтажних робіт в якості
субпідрядних організацій були
залучені ТОВ «Будівельна компанія
«АРС» та ТОВ «Лідерком».

Вказані роботи проводилося для ВАТ
«Івано-Франківськцемент» на виконання
договорів від 31.01.2011, 28.04.2011 та від 03.01.2012
року.

Реальність здійснення господарських
операцій з ТОВ «Лідерком» та ТОВ
«Будівельна компанія «АРС», на думку
позивача, підтверджено наявними в
матеріалах справи письмовими доказами,
зокрема Актами здачі-приймання робіт,
податковими накладними, виписками з
особового рахунку ТОВ
«Монтаженергомаш» щодо перерахунку
коштів на користь ТОВ «Будівельна
компанія» АРС». Розрахунок за
проведені роботи із ТОВ «Лідерком» в
розмірі 180820,00 грн. позивачем не
здійснено

Згідно інформації, отриманої
відповідачем від ДПІ у Печерському
районі м. Києва та зафіксованої в акті
за № 1698/22-8/35197074 від 17.05.2013 року
неможливо встановити фактичне
місцезнаходження ТОВ «Лідерком» () та його посадових осіб.

Згідно податкової звітності, поданої
до ДПІ у Печерському районі м.Києва
інформація про загальну чисельність
працюючих на ТОВ «Лідерком» та щодо
приміщень, які використовувалися
підприємством у своїй діяльності
відсутня.

Отже, у ТОВ «Лідерком» відсутні трудові
ресурси, виробниче обладнання,
транспортне і торгівельне обладнання,
сировина, матеріали для здійснення
основного виду діяльності.

Крім того, відповідно до протоколу
допиту свідка гр.ОСОБА_2, який згідно
реєстраційних документів був
директором ТОВ «Лідерком», останній
повідомив, що за отримання грошової
винагороди погодився взяти участь у
реєстрації ТОВ «Лідерком». При цьому не
мав на меті здійснення господарської
діяльності, ведення
фінансово-господарської діяльності не
здійснював, будь-яких робіт, послуг,
товарів нікому не постачав.

Згідно акту ДПІ у Печерському районі
м.Києва за № 8737/7/22.8-11 від 18.05.2013 фактичне
місцезнаходження ТОВ «Будівельна
компанія»АРС» не встановлено. Згідно
баз даних ДПІ у Печерському районі
м.Києва загальна чисельність працюючих
на ТОВ «Будівельна компанія «АРС»
становить одну особу.

У відповідності до протоколу допиту
свідка гр.ОСОБА_3, остання повідомила
про те, що в серпні 2010 року нею було
зареєстроване ТОВ «Будівельна
компанія АРС», яке мало на меті
здійснення будівництва, на що було
отримано відповідну ліцензію та
свідоцтво платника ПДВ. Однак
господарську діяльність Товариство не
здійснювало. В березні 2011 року дану
фірму продала, виставивши оголошення
через мережу Інтернет.

Згідно протоколу допиту свідка гр.
ОСОБА_4, який згідно реєстраційний
документів був директором ТОВ
«Будівельна компанія АРС» останній
показав, що жодного відношення до
діяльності даного підприємства немає,
первинні документи не підписував.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Згідно із статтею 9 Закону № 996-XIV
первинні документи мають мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст і обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону № 996-XIV
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Для контролю та впорядкування
оброблення даних на підставі первинних
документів можуть складатися зведені
облікові документи. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати обов'язкові
реквізити: назву документу; дату і
місце складання; назву підприємства,
від імені якого складається документ;
зміст та обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за № 168/704 (далі - Положення),
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно пункту 2.2 Положення первинні
документи повинні бути складені у
момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Пунктом 2.4 Положення передбачено, що
первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що надані позивачем
документи, зокрема акти
здачі-приймання робіт, податкові
накладні не підтверджують реальності
здійснення господарських операцій ТОВ
«Лідерком» та ТОВ «Будівельна компанія
«АРС», так як у даних підприємств
відсутні трудові ресурси,
виробничо-складські приміщення та інше
майно, які економічно необхідні для
здійснення такої діяльності, а також з
наведених вище інших обставин, що
свідчать про фіктивність
господарських операцій.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, встановлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (пункт 198.6
стаття 198 ПК України).

Відповідно до позиції Верховного Суду
України, викладеній у постанові від
08.09.09 року по справі за позовом ВАТ
«Київхімволокно» до ДПІ у Деснянському
районі м. Києва про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення, про
необґрунтованість податкової вигоди
можуть свідчити доводи податкового
органу, зокрема про наявність таких
обставин:

- неможливість фактичного здійснення
суб'єктом господарювання
господарських операцій урахуванням
часу, оперативності проведення
операцій, місцезнаходження майна,
віддаленості контрагентів один від
одного або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних; для
виробництва товарів, виконання робіт
або надання послуг;

- виявлення ведення обліку для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного виду
діяльності також потрібно здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
І обсязі, зазначеному суб'єктом
господарювання у документах обліку;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
господарської, економічної діяльності
в разі відсутності управлінського або
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів.

З метою підтвердження чи спростування
права платника на податковий кредит
слід дослідити чи відбувались
господарські операції в дійсності, чи
лише їх сутність була відображена
платником у податковій звітності з
метою отримання права на податковий
кредит (на податкову вигоду).

Наведена практика на рівні Верховного
Суду України важлива з огляду на статтю
244-2 КАС, відповідно до якої рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви при
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Отже, рішенням № від 25.09.2013 року
ДПІ в Галицькому р-ні правомірно
збільшено позивачу на 177021,00 грн.
грошове зобов'язання з податку на
прибуток, з яких розмір основного боргу
становить 169110 грн. та 7911 грн. -
штрафні(фінансові) санкції.

Суд також погоджується із прийняттям
відповідачем повідомлення-рішення №
від 25.09.2013 року, згідно якого ТОВ
«Монтаженергомаш» донараховано 155715,75
грн. - податку на додану вартість, з яких
148479 грн.- за основним платежем та 7236,75
грн.- штрафними санкціями, як такого, що
прийнято на підставі закону та
обґрунтовано, тобто з врахуванням усіх
обставин, які мають значення для
прийняття рішення(вчинення дії).

Відтак, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
необхідність відмови в задоволенні
позовних вимог. Відповідно, правильним
є висновок про стягнення з Позивача
судових витрат.

Доводи апеляційних скарг не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для їх
задоволення.

З огляду на викладене, постанова та
додаткова постанова суду першої
інстанції відповідають обставинам
справи, наявним в ній доказам, прийняті
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування колегія суддів не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Монтаженергомаш» залишити без
задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
27.03.2014 року та додаткову постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 17.04.2014 року
у справі № 809/379/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді М.В. Костів

Н.В. Савицька

Повний текст виготовлено 18.08.2014 року