Справа № 2а-3688/11/1370
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/42232/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

суддівОстровича С.Е. Костенка М. І.
Федорова М. О.секретаря судового
засідання Лисюк І. О.

представники позивача не
з'явився

представник відповідача не
з'явився

представник прокуратури Чубенко
В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Головного управління
Міндоходів у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 06 липня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 липня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Підприємство "ПМС" до
Державної податкової інспекції у
Жовківському районі Львівській
області, за участі прокуратури
Львівської області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Підприємство "ПМС"
(далі - ТОВ "Підприємство "ПМС")
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовківському районі Львівській
області (далі - ДПІ у Жовківському
районі), за участі прокуратури
Львівської області в якому просить
скасувати податкові
повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 06 липня 2012
року позов ТОВ "Підприємство "ПМС"
задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року апеляційну скаргу ДПІ у
Жовківському районі залишено без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 06
липня 2012 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
ДПІ у Жовківському районі подала
касаційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 06
липня 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 липня 2013 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити ТОВ
"Підприємство "ПМС" у задоволенні
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

ДПІ у Жовківському районі було
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача ТОВ «Підприємство
«ПМС» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2009 року по
30.06.2010 року. За результатами перевірки
складено акт №1865/23-0/13833233 від 27.10.2010
року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1,
п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4, ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого занижено ПДВ на
загальну суму 1098001, 00 грн. по податкових
накладних виписаних МПП
«Полімерпокрівля» та ТОВ «Шанс-2008» та
порушення вимог п.п.5.1, п.п.5.2.1, п.п.5.2.2
п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток підприємств на загальну суму
1372501, 00 грн., внаслідок безпідставного
включення до складу валових витрат
вартості придбаних товарів від МПП
«Полімерпокрівля» та ТОВ «Шанс-2008».

На підставі акта перевірки
відповідачем 09.11.2010 року винесено
податкові повідомлення-рішення:
№10622300/16044/13833233, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
1647001,50 грн. (в тому числі 1098001, 00 грн. за
основним платежем та 549000,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями) та
№10612300/16044/13833233, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток підприємств у
розмірі 2745002, 00 грн. (в тому числі 1372501, 00
грн. за основним платежем та 1372501, 00 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями).

За результатами адміністративного
оскарження скарги позивача залишено
без задоволення, податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових витрат
включаються, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту, суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», зокрема статтею 9, визначено,
що підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення, можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати визначені обов'язкові
реквізити.

У відповідності до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що висновки податкового органу про
порушення позивачем податкового
законодавства ґрунтуються на
твердженнях, що позивачем протягом
перевіреного періоду безпідставно
завищено валові витрати за
господарськими договорами із МПП
«Полімерпокрівля» і ТОВ «Шанс-2008» про
поставку товару (шпал непросочених,
брусу) та безпідставно віднесено до
складу податкового кредиту суми ПДВ за
цими договорами. На думку податкового
органу такі договори мали безтоварний
і нікчемний характер, не спричинили
реального настання правових наслідків.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що реальність укладення,
фактичне виконання та настання
правових наслідків за розглядуваними
господарськими договорами і
об'єктивність інформації в первинних
документах за цими договорами
підтверджується матеріалами справи.
Контрагенти позивача на час укладення
господарських договорів і їх виконання
були діючими суб'єктами
господарювання. Тобто господарські
відносини між ТОВ «Підприємство «ПМС»
та МПП «Полімерпокрівля» і ТОВ
«Шанс-2008» відбувалися фактично, були
здійснені в межах господарської
діяльності позивача.

Крім того, право на податковий кредит у
платників ПДВ не пов'язано із фактами
сплати до бюджету податків
контрагентами за господарськими
договорами, а пов'язано лише із
фактичною сплатою вартості товарів
(робіт, послуг) та із наявністю
відповідних первинних документів і
податкових накладних. Визначальним є
реальність існування господарських
операцій та факт сплати податку в ціні
придбаних товарів (послуг) їх
постачальникам. Такий платник податків
не може нести відповідальність за
невиконання чи неналежне виконання
обов'язків по сплаті податків іншими
платниками податків, якщо це прямо не
встановлено законом.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що розглядувані договори між ТОВ
«Підприємство «ПМС» та МПП
«Полімерпокрівля» і ТОВ «Шанс-2008» на
момент їх укладення відповідали усім
вимогам необхідним для їхньої
чинності, не суперечили вимогам
чинного законодавства та моральним
засадам суспільства, сторони договорів
володіли необхідним обсягом цивільної
дієздатності, волевиявлення були
вільними і відповідали внутрішній волі
сторін договору, договори були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків і такі наслідки
наступили.

Суди попередніх інстанцій дійшли до
висновку про відсутність порушення
позивачем податкового законодавства
та скасування податкових
повідомлень-рішень винесених
відповідачем.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про задоволення
позовних вимог ТОВ "Підприємство "ПМС".

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
процесуального та матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Жовківському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області залишити без
задоволення, постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 06
липня 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді С.Е. Острович М. І. Костенко М. О.
Федоров