Справа № 815/8157/13-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/8157/13-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Марин П. П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання
Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
про скасування рішення від 18.10.2013 року
№6926597 та зобов'язання вчинити певні
дії,-

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області та, з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог, просила
скасувати рішення про відмову у
реєстрації майна від 18.10.2013 року №6926597
та зобов'язати Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
зареєструвати право власності на 1/4
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

В обґрунтування позову зазначено, що
08.10.2013 року ОСОБА_2 до Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції подано заяву про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно - 1/4 квартири АДРЕСА_1, але 18.10.2013
року державним реєстратором винесено
рішення про відмову у державній
реєстрації у зв'язку з неможливістю
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують та
невідповідністю поданих документів
приписам Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень». Позивач вважає
рішення протиправним та таким, що
підлягає скасуванню, оскільки воно
прийнято відповідачем в порушення
вимог Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», а посилання
відповідача на невідповідність
свідоцтва про право власності від
15.12.2000 року з внесеними змінами
правовстановлюючим документам є
хибними, оскільки документ відповідає
вимогам «Порядку державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» і внесені зміни співпадають
та відповідають дійсності.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.
Скасовано рішення Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції про відмову у реєстрації майна
від 18.10.2013 року №6926597. Зобов'язано
Реєстраційну службу Одеського
міського управління юстиції
зареєструвати право власності на 1/4
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Не погоджуючись із постановленим у
справі судовим рішенням Реєстраційна
служба Одеського міського управління
юстиції подала апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
неповне з'ясування обставин справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, пояснення на неї
представника позивача ОСОБА_1, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла таких
висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що
08.10.2013 року ОСОБА_2 подано заяву до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо реєстрації права
власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1.

18.10.2013 року, у зв'язку з неможливістю
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, на
підставі ст.24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 16, 23
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року №703,
29.01.2013 року державним реєстратором
прийнято рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №6926597 від 18.10.2013 року (а.с.79).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої
інстанції виходив з наступного, з чим
погоджується апеляційний суд.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (далі - Закон) визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно ст. 2 Закону державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону передбачено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Будь-які правочини щодо нерухомого
майна (відчуження, управління, іпотека
тощо) вчиняються, якщо право власності
чи інше речове право на таке майно
зареєстровано згідно з вимогами цього
Закону, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.

Державна реєстрація права власності та
інших речових прав проводиться за
місцем розташування об'єкта нерухомого
майна в межах території, на якій діє
відповідний орган державної
реєстрації прав, крім випадків,
установлених абзацами другим і третім
частини п'ятої цієї статті.

Ст. 4 Закону передбачено, що
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства,іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки;право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Згідно ст.8 Закону, орган державної
реєстрації прав: 1) проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує
ведення Державного реєстру прав; 3)
надає інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом; 4)
забезпечує облік безхазяйного
нерухомого майна; 5) здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Статтею 9 Закону передбачено, що
державним реєстратором може бути
громадянин України, який має вищу
юридичну освіту, стаж юридичної роботи
не менш як два роки. У випадку,
передбаченому цим Законом, державним
реєстратором є нотаріус як спеціальний
суб'єкт, на якого покладаються функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно. Державний реєстратор є
державним службовцем, крім випадку,
коли державним реєстратором є нотаріус
як спеціальний суб'єкт.

Державний реєстратор: 1) встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав; 2) приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав; 3)
відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи; 4) веде реєстраційні
справи щодо об'єктів нерухомого майна;
5) присвоює реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації; 6) видає
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 7)
надає інформацію з Державного реєстру
прав або відмовляє у її наданні у
випадках, передбачених цим Законом; 8) у
разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень; 8-1) під час проведення
державної реєстрації прав, які виникли
та зареєстровані в установленому
порядку до 1 січня 2013 року, запитує від
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ та організацій, які відповідно
до чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки; 9) здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень визначаються ст. 15
Закону в наступному порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.
Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету МіністрівУкраїни від 22 червня
2011 р. №703 (далі - Порядок) визначено
процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна.

Згідно п. 5, 7 Порядку документи, що
подаються для проведення державної
реєстрації прав, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна, повинні
відповідати вимогам, що встановлені
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами. Для
проведення державної реєстрації прав
заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до п. 1-3 ст. 17 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» текст
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, повинен
бути написаний розбірливо. Прізвище,
ім'я, по батькові фізичних осіб та їх
місце проживання, а також найменування
юридичних осіб та їх місцезнаходження
повинні бути написані повністю. Не
приймаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень документи з
підчищеннями або дописками,
закресленими словами та іншими не
обумовленими в них виправленнями,
заповнені олівцем, а також з
пошкодженнями, які не дають змоги
однозначно тлумачити їх зміст.
Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до п.26. Порядку, для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Підпунктом 6 пункту 27 Порядку
передбачено, що документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, серед
іншого є свідоцтво про право власності,
видане органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді.

Відповідно до п. 28 Порядку для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно заявник, крім
документів, що зазначені у пункті 27
цього Порядку, подає копії документів,
що зазначені в пункті 9 цього Порядку
(крім документа, що посвідчує посадову
особу органу державної влади або
органу місцевого самоврядування).

Приймаючи рішення, судом першої
інстанції враховано, що на виконання
даної норми позивачем надано до
Реєстраційної служби свідоцтво про
право власності на житло від 15.12.2000 року
з позначкою «внесення змін 20.09.2013 року»,
розпорядження органу приватизації від
15.12.2000 року №147754 з позначкою «внесення
змін 20.09.2013 року» та розпорядження від
20.09.2013 р. №164 Департаменту міського
господарства Одеської міської ради
«Про внесення змін у розпорядження
органу приватизації №147754 від 15.12.2000
року та у свідоцтво №11-13395 від 15.12.2000
року про право власності на житло»
(а.с.66-68).

Відповідно до п. 2.2.2 Статуту
Комунального підприємства КП «Міське
агентство з приватизації житла» (нова
редакція) предметом діяльності
вказаної організації є, зокрема,
внесення змін до приватизаційних
документів на квартири (будинки)
державного житлового фонду, житлові
приміщення в гуртожитках, видача їх
дублікатів.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що Департаментом міського
господарства ОМР, згідно п.2.2.2 Статуту,
прийнято розпорядження №164 від 20.09.2013
року, яким внесено зміни у
розпорядження органу приватизації
№147754 від 15.12.2000 року та у свідоцтво
№11-13395 від 15.12.2000 року про право
власності на житло та, у зв'язку з
технічною неможливістю внести зміни в
раніше видане розпорядження та
свідоцтво, визначено видати новий
пакет документів, з урахуванням
внесених змін (а.с.11). Відповідно до п. 3
розпорядження, даний документ
направлено до Реєстраційної служби
ОМУЮ Одеської області.

Відтак, на виконання вищенаведеного
розпорядження, позивачу видано
правовстановлюючий документ -
свідоцтво про право власності на житло
від 15.12.2000 року з внесеними змінами від
20.09.2013 року (а.с.28).

Суд вірно виходив з того, що вичерпний
перелік підстав, за яких у державній
реєстрації прав обтяжень може бути
відмовлено, встановлені ст. 24 Закону.
Так, відповідне рішення може бути
прийнято у разі, якщо: 1) заявлене право,
обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна або більша
його частина розміщені на території
іншого органу державної реєстрації
прав; 3) із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; 4) подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; 5) заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; 6)
заявлене право вже зареєстровано.

Отже колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що визначені державним
реєстратором в спірному рішенні
підстави для відмови позивачу у
державній реєстрації права власності
на спірні нежитлові приміщення не
відповідають як дійсним обставинам так
і підставам, з існуванням яких
законодавець пов'язує відмову у
державній реєстрації права на нерухоме
майно, а прийняте рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №6926597 від 18.10.2013 року підлягає
скасуванню.

Отже вимоги позивача про зобов'язання
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції
зареєструвати право власності на 1/4
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 підлягають
задоволенню.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції прийняв обґрунтоване
рішення щодо наявності підстав для
задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач,
який є суб'єктом владних повноважень,
свою позицію апеляційному суду не
довів та не обґрунтував. В свою чергу
позивач довів протиправність
прийнятого відповідачем рішення.

Колегія суддів вважає рішення суду
першої інстанції правильним і таким, що
відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71
КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та не
допустив порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність рішення суду не
спростовують.

Відтак, апеляційна скарга
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції - залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2014
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали апеляційного суду в повному
обсязі.

Головуючий
В.О. Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов