Справа № 814/2013/14
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

23 липня 2014 року
Справа № 814/2013/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складi суддi
Малих О.В., за участю секретаря судового
засідання Бітюкової А.С.,

представників позивача: ОСОБА_2,
довіреність № 578від 15.07.14р.,

представника відповідача 1: Квашенко
С.С., довіреність № 02/38 від 30.05.14р.,

представника відповідача 2: Буряченко
Т.М., довіреність б/н від 16.05.14р.,

розглянувши справу у відкритому
судовому засіданні клопотання
відповідача за

адміністративним позовом: ОСОБА_5
(АДРЕСА_1, 54000)

до відповідачів: 1. Відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Миколаївській області (вул.
Декабристів, 41/23, м. Миколаїв, 54020);

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотое руно юга»
(пров. Щорса, 8-10, м. Миколаїв, 54036)

про: зняття арешту з нерухомого майна,
виключення майна з акту опису арешту
майна,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_5, звернувся до суду з
адміністративним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Миколаївській області та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Золотое
руно юга» з наступними вимогами:

- зняти арешт з нерухомого майна -
нежитлова будівля, бар з літнім
майданчиком, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_2, яке належить ТОВ
«ЗОЛОТОЕ РУНО ЮГА» та перебуває в
іпотеці у ОСОБА_5 на підставі
іпотечного договору зареєстрованого в
реєстрі за № 2842, засвідченого
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
накладений відповідно до Постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження № 38468093 від
20.05.2014 року;

- виключити майно з акту опису арешту
майна складеного 03.07.2014 року, а саме: з
нерухомого майна - нежитлова будівля,
бар з літнім майданчиком, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2, яке
належить ТОВ «ЗОЛОТОЕ РУНО ЮГА» та
перебуває в іпотеці у ОСОБА_5 на
підставі іпотечного договору
зареєстрованого в реєстрі за № 2842,
засвідченого приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_7

В обґрунтування вимог позивач вказав,
що зазначене майно є предметом іпотеки
за договором від 30.08.2011 (ар. с. 7-9). 08.07.2014 з
усного повідомлення ТОВ «ЗОЛОТОЕ РУНО
ЮГА» позивач дізнався, що відповідач
при примусовому виконанні Наказу
господарського суду миколаївської
області по справі № 5016/738/2012(6/66).,
прийняв постанову про арешт всього
майна, що належить ТОВ «ЗОЛОТОЕ РУНО
ЮГА» та оголошення заборони на його
відчуження. На думку позивача,
накладення арешту на майно ТОВ
«ЗОЛОТОЕ РУНО ЮГА» порушує інтереси
позивача як іпотекодержателя.
накладення арешту на майно, що належить
ТОВ «ЗОЛОТОЕ РУНО ЮГА» обмежує
позивача у правах іпотекодержателя
(статті 1, 33, 38 Закону про іпотеку).

В судовому засіданні 23.07.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позову
заперечує пояснив, що на момент
прийняття постанови про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
йому не було відомо про наявність
іпотечного договору, також не відомо
яка сума заборгованості по позиці вже
перерахована боржником ТОВ «ЗОЛОТОЕ
РУНО ЮГА» позивачу ОСОБА_5, а також не
відомо оцінка цього майна на час
слухання справи.

Представник відповідача, ТОВ «ЗОЛОТОЕ
РУНО ЮГА», проти позовних вимог не
заперечував.

Вислухавши думку сторін, дослідивши
письмові докази, суд дійшов таких
висновків.

Частиною 1 статті 52 Закону України від
21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче
провадження» (надалі - Закон про
виконавче провадження) встановлено, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення (частина 5 статті 52 Закону про
виконавче провадження).

Відповідно до договору іпотеки від
30.08.2011 року (а.с. 10-11) між ОСОБА_5 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «РВ АГРО» (після
реорганізації ТОВ «ЗОЛОТОЕ РУНО ЮГА»)
був укладений договір позики, який
зареєстрований в реєстрі за № 2842 та
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, відповідно до якого вони
зобов'язались повернути отримані за
договором грошові кошти у розмірі 3 200 000
грн., що на день укладання договору
позики становило 400 000 дол. США. В якості
забезпечення повернення зазначених
грошових коштів був укладений договір
іпотеки від 30 серпня 2011 року (а.с. 7-9),
відповідно до якого ТОВ «РВ АГРО»
(після реорганізації ТОВ «Золотое Руно
Юга» передало в іпотеку нерухоме майно
- нежитлова будівля, бар з літнім
майданчиком, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_2.

Заборона на нерухоме майно, що належить
ТОВ «ЗОЛОТОЕ РУНО ЮГА» (предмет
іпотеки), була зареєстрована 13.08.2013
року, що підтверджується Витягом про
реєстрацію в Єдиному державному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна (а.с. 13). Відповідно до
частини 1 статті 575 Цивільного кодексу
України іпотека є видом застави.
Особливості звернення стягнення на
заставлено майно передбачені у статті
54 Закону про виконавче провадження.
Так, звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя. Для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто за наявності таких умов:
виникнення права застави після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів; якщо вартість
предмета застави перевищує розмір
стягнення з боржника коштів. Рішення
господарського суду миколаївської
області про стягнення з ТОВ «ЗОЛОТОЕ
РУНО ЮГА» коштів було винесено, тобто
після виникнення у позивача права
застави.

В частині 8 статті 54 Закону про
виконавче провадження вказано, що
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону про іпотеку. Згідно з
частиною 1 статті 6 Закону про виконавче
провадження державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних та
юридичних осіб. Враховуючи це, на думку
суду, державний виконавець,
застосовуючи для забезпечення
реального виконання рішень арешт
майна, був зобов'язаний пересвідчитись
в тому, що відповідне майно не є
предметом забезпечувального
обтяження. Про можливість отримання
державним виконавцем відповідної
інформації вказано в пункті 5.3.9
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5.

Іпотекою, згідно із статтею 1 Закону про
іпотеку, є вид забезпечення
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника. У
частинах 6, 7 статті 3 Закону про іпотеку
вказано, що у разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку майно не
зареєстровані у встановленому законом
порядку або зареєстровані після
державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

Частиною 1 статті 33 Закону про іпотеку
встановлено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Згідно зі статтею 39 Закону про
іпотеку у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначається зокрема спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону.

Пунктом 1 частини 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень і про скасування рішення.
Відповідно до частини 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд може вийти за межі позовних
вимог в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять. На думку суду,
в даному випадку, для повного захисту
прав та інтересів позивача, а також з
метою дотримання статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доцільним є вихід за межі
позовних вимог.

Позивач заявив вимогу про зняття
арешту з нерухомого майна . Частиною 2
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, які
постанови може прийняти суд у разі
задоволення адміністративного позову,
а також передбачено, що суд може
прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень Стаття 60 Закону про
виконавче провадження визначає
порядок зняття арешту з майна і
передбачає, що арешт може бути знятий
за рішенням суду (частина 5). Враховуючи
викладене, суд вважає, що вимога про
зняття арешту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку про те, що постанова
відповідача від 20.05.2014р. ВП 38468093 про
арешт всього майна, що належить ТОВ
«ЗОЛОТОЕ РУНО ЮГА» та оголошення
заборони на відчуження не відповідає
вимогам Закону про іпотеку, Закону про
виконавче провадження і перешкоджає
позивачу реалізувати свої права
відносно майна, яке є предметом
іпотеки, тому вимога позивача підлягає
задоволенню.

Керуючись статтями 11, 71, 128, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати постанову про примусовий
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження № 38468093 від
20.05.2014 року в частині арешту нерухомого
майна - нежитлової будівлі, бару з
літнім майданчиком, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2.

3. Виключити майно з акту опису арешту
майна складеного 03.07.2014 року, а саме: з
нерухоме майно - нежитлова будівля, бар
з літнім майданчиком, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_2, яке належить ТОВ
«ЗОЛОТОЕ РУНО ЮГА» та перебуває в
іпотеці у ОСОБА_5 на підставі
іпотечного договору зареєстрованого в
реєстрі за № 2842, засвідченого
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_7

4. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя
О.В. Малих

Постанова оформлена у відповідності до
ст.. 163 КАС України

та підписана суддею 28 липня 2014 року.