Справа № 9101/57853/2012
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2013 рокусправа № 2а-0470/12094/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної
Л.П. (доповідач),

суддів: Проценко
О.А. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря - Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову : Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
14.11.2011 року

у справі № 2а-0470/12094/11

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до: Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

про: скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа -підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, у якому
просила визнати протиправними
висновки акту №2217/17-3/НОМЕР_1 від 25.06.2011р.
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
«Про результати планової виїзної
документальної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1», щодо
нарахування податку на додану вартість
у розмірі 10137,50грн., у тому числі : за
основним платежем 8110,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 2027,50
грн.; - визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
12.07.2011р. Державної податкової інспекції
у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська про нарахування
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
податку на додану вартість у розмірі
10137,50грн., у тому числі: за основним
платежем 8110грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 2027,50грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
14.11.2011 року провадження в
адміністративній справі в частинні
позовних вимог про визнання
протиправними висновків акту
№2217/17-3/НОМЕР_1 від 25.06.2011р. закрито.

В задовленні адміністративного позову
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
12.07.2011р. Державної податкової інспекції
у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська про нарахування
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
податку на додану вартість у розмірі
10137,50грн., у тому числі: за основним
платежем 8110грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 2027,50грн., -
відмовлено .

Рішення суду щодо закриття провадження
стосовно частини позовних вимог
обґрунтовано тим, що акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
а отже не підлягає оскарженню в
судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, заявлених стосовно скасування
податкового повідомлення-рішення, суд
обґрунтував своє рішення тим, що норми
Закону «Про податок на додану
вартість» не передбачали можливості
включення до складу податкового
кредиту звітного податкового періоду
сум, визначених у податкових накладних,
дата оформлення яких припадає на
попередній податковий період.

Отже, суд зазначив, що відповідач при
винесенні податкового
повідомлення-рішення № від
12.07.2011р. про донарахування зобовязань з
податку на додану вартість за основним
платежем 8110,00 грн. та за штрафними
фінансовими санкціями 2027,50 грн. на
загальну суму 10137,50грн. діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, позивач, подав
апеляційну скаргу, у якій, посилаючись
на невідповідність рішення суду нормам
матеріального права, просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
14.11.2011 року. Задовольнити позовні
вимоги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 - визнати протиправними та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
12.07.2011р. про нарахування фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 податку на
додану вартість у розмірі 10137,50грн., у
тому числі: за основним платежем 8110грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
2027,50грн.

Позивач зазначає, що суд безпідставно
не прийняв до уваги норми п.54.3, п.54.3.2
Податкового кодексу України, що вже
діяв на момент перевірки, відповідно до
яких контролюючий орган (Відповідач)
зобов'язаний самостійно визначити
суму грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених Податковим кодексом
України або іншим законодавством, якщо
дані перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Це означає, що Відповідач при перевірці
був зобов'язаний визначити суму
податкового кредиту ФОП ОСОБА_3, згідно
п.п.7.4.1. п.7.4 ст..7 Закону України «Про
податок на додану вартість», з
урахуванням вищезазначених податкових
накладних, які ФОП ОСОБА_3 отримала
своєчасно від постачальника, але не
включила до і розрахунку податкового
кредиту і декларації за ті місяці, в
яких вони були виписані. Адже
безпідставне, на думку податкового
органу, не включення ФОП ОСОБА_3 сум ПДВ
за цими податковими накладними до
податкового кредиту призвело до
завищення ФОП ОСОБА_3 свого
задекларованого податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за Звітні місяці.

Отже, за умовами дотримання
контролюючим органом вимог п.54.3.2 ст.54
ПК України донарахування податкових
зобов'язань за результатами перевірки
відбутися не могло. Позивач також
вважає, що ні Закон України «Про
податок на додану вартість», що діяв на
момент спірних правовідносин, а ні
Податковий кодекс України, що діяв на
момент проведення перевірки і діє
зараз, не мають заборони на включення
до складу податкового кредиту сум
податку на підставі податкових
накладних, які були виписані у інших,
ніж звітний період.

Відповідач надав заперечення на
апеляційну скаргу, у яких просить
залишити рішення суду без змін як
законне та обґрунтоване.

Вважає, що податкове повідомлення
-рішення та правова позиція суду
відповідають нормам ст..7 Закону «Про
податок на додану вартість» , зокрема
п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 де визначено, що
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом такого звітного
періоду.

Законом №168 не передбачено
можливості для платника приймати
самостійне рішення щодо відстрочення
реалізації своїх прав на отримання
податкового кредиту після настання
дати виникнення права на податковий
кредит.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, підтримав.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечив, просив
залишити постанову суду першої
інстанції без змін, як законну та
обґрунтовану.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
заперечення на неї та інші матеріали
справи, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судом встановлено, що органом
податкової служби була проведена
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2008 року по
31.12.2010 року.

За результатами перевірки складено акт
25.06.2011 року. В акті зазначено про
порушення позивачем пп. 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2, пп.
7.4.1, п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997
№ 168/97- ВР «Про податок на додану
вартість»(далі - Закон № 168/97), а саме до
складу податкового кредиту липня
-серпня 2010 р. неправомірно включено
податкові накладі травня, червня та
липня 2010 р. на суму 8110 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення рішення від 12.07.09.2011 року
№ , яким визначено суму
податкового зобовязання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) з
податку на додану вартість в розмірі
10137,50 грн., з яких основний платіж
складає 8110 грн. та штрафні санкції 2027,50
грн.

Не погодившись з названим рішенням
позивач звернувся до суду з приводу
скасування останнього.

Колегія суддів вважає вимоги позивача
обґрунтованими виходячи з такого.

Спірні правовідносини у цій справі
регулюються положеннями Закону Про
«Податок на додану вартість» 168/97,
Закону України від 21.12.2000 № 2181-III «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»(далі
Закон №2181) та Порядком заповнення і
подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України
від30.05.1997 №166 (далі Порядок).

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону №168/97ВР
визначено, що податковий кредит це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобовязання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Як визначено пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону
№168/97-ВР датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп.7.2.6 Закону №168/97-ВР,
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. А
згідно пп.7.2.3 цього Закону - податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надається
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп.7.2.6
цього пункту) (пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 цього
Закону). При цьому відповідальність за
правильність виписування податкової
накладної покладена не на покупця, а на
продавця товарів.

Аналіз наведених норм дає підстави
зробити висновок, що за наявності
фактичного здійснення оподаткування
операції у Законі про ПДВ передбачено
єдину підставу для формування
податкового кредиту, а саме наявність у
платника податку належно оформленої
податкової накладної.

У разі коли платник податку отримує
належним чином оформлену податкову
накладну із запізненням, то він
відповідно до зазначених законодавчих
норм, але з урахуванням граничного
строку давності здійснює визначення
сум податкового кредиту.

Строки давності та їх застосування
встановлено ст. 15 Закону №2181.

Отже, сума податку на додану вартість
за податковою накладною, отриманою до
закінчення строку позовної давності
(не пізніше закінчення 1095 дня,
наступного за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації
звітного періоду), не позбавляється
права на включення вказаної в ній суми
ПДВ до складу податкового кредиту у
тому звітному періоді, в якому вона
була отримана.

Актом перевірки не встановлено
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту сум за
безтоварними та неоподаткованими
операціями та за податковими
накладними з порушенням строку
давності, визначеного ст. 15 Закону №2181.

Аналізуючи вище наведені норми та
фактичні обставини справи, колегія
суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовних вимог щодо
скасування податкового повідомлення
-рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне врахувати доводи
позивача щодо відсутності у акті
перевірки висновків щодо можливості
завищення позивачем податкових
зобов'язань з ПДВ внаслідок не
включення сум, зазначених у спірних
податкових накладних, до складу
податкового кредиту звітного періоду,
яким датовано виписку податкових
накладних.

Отже, податкове повідомлення рішення
винесено також без врахування норм
п.п.54.3.2 ст.54 Податкового кодексу
України.

На підставі зазначеного, слід дійти
висновку про необхідність задоволення
позову у названій частинні та
скасування постанови суду як такої, що
не відповідає нормам матеріального
права.

Щодо позовних вимог в частині визнання
протиправними висновків акту
№2217/17-3/НОМЕР_1 від 25.06.2011р. щодо
нарахування податку на додану вартість
у розмірі 10137,50грн., суд зазначає, що сам
акт не породжує для відповідного
субєкта настання будь-яких юридичних
наслідків, не впливає на його права та
обовязки, а також не є обовязковим для
виконання і його оцінювати у вказаних
правовідносинах належить з
врахуванням ч.1 ст.79 КАС України, якою
передбачено, що письмовими доказами є
документи, акти, листи, телеграми,
будь-які інші письмові записи, що
місять в собі відомості про обставини
які мають значення для справи, лише як
носія доказової інформації.

У відповідності до вимог ч.2 п.1 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема : спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом, владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.157 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд закриває провадження у справі якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що підлягає закриттю
провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання
протиправними висновків акту
№2217/17-3/НОМЕР_1 від 25.06.2011р. щодо
нарахування податку на додану вартість
у розмірі 10137,50грн.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є

порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання

На підставі вищевикладеного, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково. Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14.11.2011 року
скасувати. Позов задовольнити
частково. Визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 12.07.2011 року,
винесене Державною податковою
інспекцією у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська. Провадження у
справі стосовно решти позовних вимог
закрити.

Керуючись ст. ст. 195, 196,198, 202, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції , -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
14.11.2011 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення №
від 12.07.2011 року, винесене
Державною податковою інспекцією у
Жовтневому районі м.
Дніпропетровська.

Провадження у справі стосовно решти
позовних вимог закрити.

Постанова суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення
подається протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення судового
рішення в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня
складення судового рішення в повному
обсязі.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова