Справа № 827/1464/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/54112/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом Севастопольського міського
центру зайнятості до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, касаційне
провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2013 року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2013 року Севастопольський
міський центр зайнятості звернувся до
суду з адміністративним позовом до
ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_1 перебувала на обліку в центрі
зайнятості як безробітна та отримувала
допомогу по безробіттю за періоди з 08
лютого 2006 року по 04 квітня 2007 року та з 05
жовтня 2012року по 08 квітня 2013 року.

Під час взяття на облік в якості
безробітної, у відповідності до Закону
України "Про зайнятість населення"
відповідач заповнила бланк заяви на
ім'я керівника центру зайнятості про
надання їй статусу безробітної. При
цьому, у заяві стверджувала, що на
момент її заповнення вона
незареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує.

Наказом Севастопольського міського
центру зайнятості № НТ130409 від 09 квітня
2013 року припинено виплату допомоги по
безробіттю відповідачу відповідно до
підпункту 8 пункту 1 статті 31 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" в зв'язку із
встановленням факту призначення
виплати безробітному на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

Вищезазначений наказ мотивовано тим,
що ОСОБА_1 на дату реєстрації у
Севастопольському міському центрі
зайнятості була зареєстрована в якості
суб'єкта підприємницької діяльності
Гагарінської міської державної
адміністрації міста Севастополя в
період з 12 жовтня 2000 року по 01 квітня 2013
року.

Про перебування суб'єктом
підприємницької діяльності та
отримування заробітної плати не
повідомляла, як при написанні заяви про
надання статусу безробітного, так і під
час перебування у центрі зайнятості як
безробітна.

Таким чином, відповідачу безпідставно
нараховано та виплачено центром
зайнятості допомогу по безробіттю в
загальній сумі 22422,30 гривень.

У зв'язку з цим, позивач звернувся в суд
з вимогою про стягнення з ОСОБА_1
матеріального забезпечення на випадок
безробіття в сумі 22422,30 грн., незаконно
виплаченого їй як безробітній.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 04 липня 2013 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2013 року постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя від 04 липня 2013 року
скасовано, та прийнято нову постанову,
якою адміністративний позов
Севастопольського міського центру
зайнятості задоволено в повному
обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Севастопольського міського центру
зайнятості суму виплаченого
забезпечення та вартості наданих їй
соціальних послуг у сумі 22422,30 гривень.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати його рішення та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню
без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період з 08 лютого 2006
року по 04 квітня 2007 року на підставі
наказу Севастопольського міського
центру зайнятості № НТ060215 від 15 лютого
2006 року відповідачу був наданий статус
безробітної та призначено виплату
матеріального забезпечення на випадок
безробіття відповідно до статей 22, 23
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

28 вересня 2012 року відповідач вдруге
звернулася до Севастопольського
міського центру зайнятості із заявою
про допомогу у працевлаштуванні.

Наказом Севастопольського міського
центру зайнятості № НТ1210005 від 05 жовтня
2012 року на підставі вищезазначеної
заяви надано статус безробітної з
виплатою допомоги по безробіттю.

Так, ОСОБА_1 було перераховано допомогу
по безробіттю за період з 15 лютого 2006
року по 09 лютого 2007 року в розмірі 5499,57
гривень та за період з 05 жовтня 2012 року
по 08 квітня 2013 року в розмірі 16922,62
гривень.

Наказом Севастопольського міського
центру зайнятості № НТ130409 від 09 квітня
2013 року припинено виплату допомоги по
безробіттю відповідачу відповідно до
підпункту 8 пункту 1 статті 31 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" в зв'язку із
встановленням факту призначення
виплати безробітному на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

Вищезазначений наказ мотивовано тим,
що ОСОБА_1 на дату реєстрації у
Севастопольському міському центрі
зайнятості була зареєстрована в якості
суб'єкта підприємницької діяльності
Гагарінської міської державної
адміністрації міста Севастополя в
період з 12 жовтня 2000 року по 01 квітня 2013
року.

Про перебування суб'єктом
підприємницької діяльності та
отримування заробітної плати не
повідомляла, як при написанні заяви про
надання статусу безробітного, так і під
час перебування у центрі зайнятості як
безробітний.

У відповідності до статті 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України № 60/62 від 13 лютого 2009 року,
проведена перевірка обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
безробітній ОСОБА_1, за результатами
якої складено акт № 28 від 17 квітня 2013
року.

Згідно із актом розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" Севастопольським міським
центром зайнятості було встановлено,
що громадянка ОСОБА_1 була
зареєстрована в якості суб'єкта
підприємницької діяльності
Гагарінської міської державної
адміністрації міста Севастополя в
період з 12 жовтня 2000 року по 01 квітня 2013
року.

Дані обставини підтверджуються
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, в якому вказано, що
відповідач зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності
Гагарінської міської державної
адміністрації міста Севастополя з 12
жовтня 2000 року під № 03085250Ф0030027.

Державна реєстрація підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
припинена згідно із рішенням
Господарського суду міста Севастополя
від 15 червня 2004 року, що не пов'язано із
банкрутством.

Разом з цим, додатково дослідивши
обставини справи, судом апеляційної
інстанції встановлено, що згідно із
даними Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, 01 квітня 2013 року
проведена державна реєстрація
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

20 червня 2013 року внесено до Єдиного
державного реєстру запис щодо
припинення державної реєстрації
підприємницької діяльності
відповідача. Таким чином, відповідачу
безпідставно нараховано та виплачено
центром зайнятості допомогу по
безробіттю в загальній сумі 22422,30
гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що у період перебування на
обліку у центрі зайнятості в статусі
безробітної, відповідач не здійснювала
та не отримувала будь-яких доходів від
підприємницької діяльності.

Севастопольський апеляційний
адміністративний суд, скасовуючи
постанову суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення про задоволення
позовних вимог, виходив з того, що
фактично, перебуваючи у статусі
суб'єкта підприємницької діяльності,
відповідач не мала права отримати
статус безробітної з виплатою допомоги
по безробіттю, оскільки була віднесена
до категорії зайнятого населення.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначені висновки суду апеляційної
інстанції вважає вірними та такими, що
зроблені на підставі правильно
застосованих норм матеріального права.

Відповідно до статті 18 Закону України
"Про зайнятість населення" формування
та реалізацію державної політики у
сфері зайнятості населення
забезпечують у межах своїх повноважень
Верховна Рада України, Кабінет
Міністрів України, центральний орган
виконавчої влади у сфері соціальної
політики, інші центральні органи
виконавчої влади, Верховна Рада
Автономної Республіки Крим та Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцеві державні адміністрації, органи
місцевого самоврядування.

Головним органом у системі центральних
органів виконавчої влади з формування
та реалізації державної політики у
сфері зайнятості населення є
центральний орган виконавчої влади у
сфері соціальної політики.

Основні напрями реалізації державної
політики у сфері зайнятості населення
розробляються на підставі основних
прогнозних параметрів
соціально-економічного розвитку
України, державних, галузевих та
регіональних програм у частині їх
впливу на сферу зайнятості населення,
на розвиток трудового потенціалу з
визначенням механізму їх реалізації.

Координацію і контроль за виконанням
основних напрямів реалізації
державної політики у сфері зайнятості
населення здійснює центральний орган
виконавчої влади у сфері соціальної
політики за участю центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції.

Відповідальність за виконання
основних напрямів реалізації
державної політики у сфері зайнятості
населення покладається на
міністерства та інші центральні органи
виконавчої влади, Раду міністрів
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київську та Севастопольську міські
державні адміністрації, органи
місцевого самоврядування.

Законом України "Про зайнятість
населення" встановлено, що видами
соціальних послуг є:

- професійна підготовка або
перепідготовка, підвищення
кваліфікації у професійно-технічних та
вищих навчальних закладах, у тому числі
в навчальних закладах державної служби
зайнятості, на підприємствах, в
установах, організаціях.

- пошук підходящої роботи та сприяння у
працевлаштуванні, у тому числі шляхом
надання роботодавцю дотації на
створення додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних;
фінансування організації оплачуваних
громадських робіт для безробітних у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, тощо.

Безробітними визнаються особи віком
від 15 до 70 років, які через відсутність
роботи не мають заробітку або інших
передбачених законодавством доходів
як джерела існування. У разі
неможливості надати підходящу роботу
безробітному може бути запропоновано
пройти професійну перепідготовку або
підвищити свою кваліфікацію.

Особи, визнані у встановленому порядку
безробітними, мають право на одержання
допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону
України "Про зайнятість населення" до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" встановлено, що
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг, а
відповідно до пункту 3 цієї статті
Закону сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 6.14 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307, якщо під
час одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Пунктами 6, 8 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 60/62 від 13 лютого 2009
року встановлено, що у разі
встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

У разі відмови особи повернути кошти, а
також у разі неповернення їх у
встановлений строк стягнення таких
коштів здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 20
червня 2013 року відбулася державна
реєстрація припинення підприємницької
діяльності відповідача на підставі
судового рішення, що свідчить про
позбавлення статусу підприємця,
починаючи з 20 червня 2013 року.

Однак, на час подання заяви до
Севастопольського міського центру
зайнятості відповідач стверджувала, що
на момент її заповнення вона
незареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує. Доводи ОСОБА_1 стосовно цього
спростовуються при наявності в
матеріалах справи свідоцтва про
державну реєстрацію її як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Наказом Севастопольського міського
центру зайнятості № 99 від 23 квітня 2013
року ОСОБА_1 було зобов'язано повернути
виплачені кошти в сумі 22422,30 грн., проте
в добровільному порядку кошти
відповідач на час розгляду справи не
повернула.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що
відповідачем при зверненні до центру
зайнятості не подано достовірні дані,
обов'язок про надання яких покладено
саме на особу, яка звертається до
центру зайнятості для встановлення
статусу безробітної та виплати
відповідної матеріальної допомоги.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду
апеляційної інстанції є правильними,
обґрунтованими, відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для скасування чи зміни
оскаржуваних судового рішення
відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Керуючись статтями 222-224, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2013 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
М.О. Сорока

Т.А.Чумаченко