Справа № 816/2261/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року м.
ПолтаваСправа № 816/2261/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Дрижирук М.І.,

представників позивача - Овчаренка
В.Ю., Соловйової Л.В., Касьянова С.М.,

представника відповідача - Павленко
К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Відкритого акціонерного
товариства "Кременчуцький завод
технічного вуглецю" до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2014 року Відкрите акціонерне
товариство "Кременчуцький завод
технічного вуглецю" /далі- позивач, ВАТ
"Кременчуцький завод технічного
вуглецю"/ звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області /далі- відповідач, Кременчуцька
ОДПІ/ про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ №/1113 від 26.05.2014.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що підставою для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення є акт від 12.05.2014 №
1355/16-03-22-01-08/00152299 про результати
планової виїзної документальної
перевірки ВАТ "Кременчуцький завод
технічного вуглецю" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2013 по 31.12.2013 та облік
єдиного соціального внеску за період з
01.01.2011 по 31.12.2013. Вважає помилковими
висновки акту про завищення витрат на
суму 2461926 грн. та відповідно заниження
податку на прибуток. Пояснює, що
вцілому господарська діяльність ВАТ
"Кременчуцький завод технічного
вуглецю" у 2013 році була прибутковою, а
прибутковість кожної окремої операції
не є обов'язковою ознакою
господарської діяльності, яка може
включати і окремі збиткові операції.
Наголошує на тому, що позивачем
реалізовувалася продукція за
договірними цінами, які випливали з
ринкової кон'юнктури. Вважає, що
реалізація продукції за цінами,
нижчими ніж виробнича собівартість, на
податковий облік не впливає.

26.06.2014 до суду надійшли письмові
заперечення, в яких на підтвердження
правомірності спірного податкового
повідомлення-рішення відповідач
посилається на висновки планової
виїзної документальної перевірки ВАТ
"Кременчуцький завод технічного
вуглецю" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2013 по
31.12.2013 та облік єдиного соціального
внеску за період з 01.01.2011 по 31.12.2013,
оформленої актом від 12.05.2014 №
1355/16-03-22-01-08/00152299. Зазначає, що при
проведенні порівняння показників
калькуляції фактичної собівартості
продукції за січень-грудень 2013 року,
обігової відомості готової продукції
за січень-грудень 2013 року, наданих
позивачем до перевірки, та ціни
реалізації встановлено збитковість
реалізації технічного вуглецю. Тому
операційні витрати підприємства, що
формували собівартість реалізованого
технічного вуглецю і від реалізації
яких підприємство отримало збитки у
розмірі 2461926 грн., зайво віднесені до п.
05.1 Декларації. Пояснює, що з огляду на
п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України
дата визнання витрат, що формують
собівартість товарів "прив'язана" до
дати визнання доходів від реалізації. В
той час, при проведенні вказаних
господарських операцій не відбулося
збільшення активу або зменшення
зобов'язання, що зумовили зростання
власного капіталу позивача. Натомість,
у результаті проведених операцій не
відбулось збільшення економічних
вигод підприємства. Зазначає, що
внаслідок реалізації позивачем
продукції за ціною, нижчою від
виробничої собівартості,
підприємством навмисно занижено
об'єкт оподаткування податку на
прибуток.

Представники позивача у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, показання
свідка ОСОБА_5, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ВАТ
"Кременчуцький завод технічного
вуглецю", , є юридичною
особою та перебуває на обліку в
Кременчуцькій ОДПІ.

У термін з 03.03.2014 по 14.04.2014 посадовими
особами Кременчуцької ОДПІ проведено
планову виїзну документальну
перевірку ВАТ "Кременчуцький завод
технічного вуглецю" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2013 по 31.12.2013 та облік
єдиного соціального внеску за період з
01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої
складено акт 12.05.2014 № 1355/16-03-22-01-08/00152299
/том 1 а.с.11-63/.

За висновками перевірки ВАТ
"Кременчуцький завод технічного
вуглецю", зокрема, порушено підпункти
14.1.36, 14.1.231, 14.1.228, 14.1.244 пункту 14.1 статті 14,
підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункти 138.4, 138.8
статті 138 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
суму 467766 грн., у тому числі за 2013 рік в
сумі 467766 грн. /том 1 а.с. 62/.

26.05.2014 Кременчуцькою ОДПІ на підставі
акту перевірки від 12.05.2014 №
1355/16-03-22-01-08/00152299 винесено податкове
повідомлення-рішення № /1113, яким
ВАТ "Кременчуцький завод технічного
вуглецю" збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "податок на
прибуток приватних підприємств" у
розмірі 701649 грн., у тому числі: за
основним платежем - у сумі 467766 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - у
сумі 233883 грн. /том 1 а.с. 9/.

Позивач подав до Кременчуцької ОДПІ
письмові заперечення № 01-19/1103 від 19.05.2014
на акт перевірки від 12.05.2014 №
1355/16-03-22-01-08/00152299 /том 1 а.с. 78-79/, на які
відповідачем надано відповідь листом
від 26.05.2014 № 12705/10/16-03 /том 1 а.с. 80/.

Позивач не погодився з податковим
повідомленням-рішенням № /1113 від
26.05.2014, у зв'язку з чим звернувся до
суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню-рішенню, суд
дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ВАТ
"Кременчуцький завод технічного
вуглецю" подано до Кременчуцької ОДПІ
податкову декларацію з податку на
прибуток підприємства за 2013 рік, в якій
у складі витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування,
зазначено витрати операційної
діяльності, у тому числі, собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)
рядок 05.1 у розмірі 452611224 грн. /том 1 а.с.
81-82/.

За результатами проведеної перевірки
контролюючим органом встановлено
заниження позивачем податку на
прибуток підприємства за 2013 рік в сумі
467766 грн. /том 1 а.с. 62/.

Пунктом 86.8 ст. 86 Податкового кодексу
України встановлено, що податкове
повідомлення-рішення приймається
керівником контролюючого органу (його
заступником) протягом десяти робочих
днів з дня, наступного за днем вручення
платнику податків акта перевірки у
порядку, передбаченому статтею 58 цього
Кодексу, для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень (за
результатами фактичної перевірки - з
дня реєстрації (надходження) акта такої
перевірки до контролюючого органу за
основним місцем обліку платника
податків), а за наявності заперечень
посадових осіб платника податків до
акта перевірки приймається з
урахуванням висновку про результати
розгляду заперечень до акта перевірки -
протягом трьох робочих днів, наступних
за днем розгляду заперечень і надання
(надсилання) письмової відповіді
платнику податків.

Відповідно до пункту 3 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22.12.2010 № 984, результати
документальних перевірок оформлюються
у формі акта або довідки. У разі
встановлення під час перевірки
порушень складається акт, а у разі
відсутності порушень - довідка. Акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Таким чином, акт перевірки є
носієм доказової інформації та
підставою для прийняття в подальшому
відповідного рішення контролюючим
органом.

У акті перевірки від 12.05.2014 №
1355/16-03-22-01-08/00152299 зафіксовано, що
проведеною перевіркою відображеного
показника за 2013 рік у сумі 452611224 грн. на
підставі таких документів: декларацій
з податку на прибуток підприємства,
головних книг, журналів-ордерів та
оборотних відомостей по рахункам: 131
Знос ОФ, 132 Знос інших необоротних
матеріальних активів, 133 Знос
нематеріальних активів, 201 "Сировина і
матеріали", 203 "Паливо", 205 "Будівельні
матеріали", 207 "Запасні частини", 22
"Малоцінні та швидкозношувальні
предмети", 231 "Основне виробництво", 232
"Допоміжне виробництво", 28 "Товари", 153
"Необоротні матеріальні активи", 91
"Загальновиробничі витрати", 311 "Поточні
рахунки в національній валюті", 372
"Розрахунки з підзвітними особами", 631
"Розрахунки з вітчизняними
постачальниками (матеріали)", 631.1
Розрахунки з постачальниками (послуги),
632.1 Розрахунки з іноземними
постачальниками (послуги), 657 ЄСВ, 661
Розрахунки по заробітній платі, 901
Собівартість реалізованої готової
продукції, 791 Результат операційної
діяльності, 901 Собівартість
реалізованих товарів, 91
Загальновиробничі витрати, договорів,
накладних актів виконаних робіт та
первинних документів до них
встановлено завищення задекларованих
суб'єктом господарювання показників у
рядку 05.1 СВ Декларацій "Собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)" за
період з 01.01.2013 по 31.12.2013 в розмірі 2461926
грн. за рахунок реалізації продукції за
цінами, нижчими ніж виробнича
собівартість продукції реалізованої
протягом звітного періоду.

Порівнянням показників калькуляції
фактичної собівартості продукції за
січень-грудень 2013, обігової відомості
готової продукції за січень-грудень 2013,
наданих ВАТ "Кременчуцький завод
технічного вуглецю", та ціни реалізації
продукції Кременчуцькою ОДПІ
встановлено, що реалізація технічного
вуглецю марки 220 та 550 є збитковою. Тобто
операційні витрати підприємства, що
формували собівартість реалізованого
технічного вуглецю марок 220 та 550 і від
реалізації яких підприємство отримало
збитки у розмірі 2461926 грн. зайво
віднесені до р. 05.1 Декларації.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134
Податкового кодексу України
визначено, що у цьому розділі об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до підпункту 14.1.228 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
цілей розділу III цього Кодексу -
витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Таким чином, собівартість реалізованих
товарів включається до витрат
операційної діяльності та
враховується при обчисленні об'єкта
оподаткування.

Пунктом 11 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.1999 № 318,
передбачено, що собівартість
реалізованої продукції (робіт, послуг)
складається з виробничої собівартості
продукції (робіт, послуг), яка була
реалізована протягом звітного періоду,
нерозподілених постійних
загальновиробничих витрат та
наднормативних виробничих витрат.

Згідно з пунктом 138.8 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що витрати - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

При цьому підпунктом 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
встановлено, що господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 3 Національного
положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової
звітності", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
07.02.2013 № 73, доходи - це збільшення
економічних вигод у вигляді
надходження активів або зменшення
зобов'язань, які призводять до
зростання власного капіталу (за
винятком зростання капіталу за рахунок
внесків власників).

Пунктом 138.4 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

За результатами проведеного
порівняння показників калькуляції
фактичної собівартості продукції за
січень-грудень 2013, обігової відомості
готової продукції за січень-грудень 2013,
наданих ВАТ "Кременчуцький завод
технічного вуглецю", та ціни реалізації
продукції, здійсненим під час
перевірки, контролюючим органом
встановлено, що реалізація технічного
вуглецю 220 та 550 є збитковою.

Перевіркою встановлено та зафіксовано
в акті перевірки завищення
задекларованих позивачем показників у
рядку 05.1 СВ Декларацій "Собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)" за
період з 01.01.2013 по 31.12.2013 в розмірі 2461926
грн. за рахунок реалізації продукції за
цінами, нижчими ніж виробнича
собівартість продукції реалізованої
протягом звітного періоду.

Позивачем не спростовано факту
реалізації продукції технічного
вуглецю відповідних марок за цінами,
нижчими за його виробничу
собівартість.

Слід зазначити, що хоча в акті
перевірки перевіряючими зазначено про
збиткову реалізацію технічного
вуглецю марок 220 та 550, проте, у додатку
№ 8 до акту перевірки, який є
невід'ємною частиною акту,
контролюючим органом зафіксовано
здійснення аналізу собівартості
реалізованого технічного вуглецю
наступних марок: 220, 550, 339 та 772.

Представник позивача у ході розгляду
справи надав пояснення, за змістом яких
у акті перевірки при зазначенні марок
технічного вуглецю відповідачем було
допущено технічну помилку, що полягала
у зазначенні в тексті акта не всіх
марок технічного вуглецю.

Як вбачається з акту перевірки при
здійсненні порівняльного аналізу
собівартості реалізованого технічного
вуглецю під час перевірки
Кременчуцькою ОДПІ встановлено, що на
його формування мали вплив обсяги
виробництва продукції у відповідні
періоди, кількість і вартість
реалізованих залишків готової
продукції. Тому при порівняльному
аналізі використовувалася
середньозважена собівартість за 1 т.
Зведена відомість порівняння ціни
реалізації продукції згідно накладних
на відпуск товарно-матеріальних
цінностей (додатків до журналу-ордеру
№ 11) та середньозважена собівартість
технічного вуглецю наведена в додатках
7-8 до акту перевірки /том 1 а.с. 16, 64-74/.

Таким чином, контролюючим органом при
здійсненні розрахунку враховано
фактори, що мали вплив на собівартість
реалізованого технічного вуглецю та
використано середньозважену
собівартість за 1 т.

Позивачем надано до суду копії
калькуляцій фактичної собівартості
продукції, у яких зазначена виробнича
собівартість відповідних марок
технічного вуглецю вцілому.

Однак, позивачем не обґрунтовано
розмір виробничої собівартості
технічного вуглецю зазначених марок
за 1 т в розрізі всіх витрат, які
враховувалися при виготовленні 1т
технічного вуглецю, реалізованого у
відповідних періодах.

При цьому виробнича собівартість, яка
розрахована та міститься у наданих
позивачем суду копіях калькуляцій /том
3 а.с. 3-15/, більшою частиною не
відповідає відповідним показникам у
обігових відомостях готової продукції
за 2013 рік /том 3 а.с. 17-28/ та показникам
виробничої собівартості, що зазначені
відповідачем до додатку № 7 на підставі
калькуляцій, які надавалися позивачем
до перевірки /том 2 а.с. 200-202/.

Із показань свідка головного
державного податкового ревізора -
інспектора Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_5,
якою проводилася перевірка, складався
та підписаний додаток № 8 до акту
перевірки, встановлено, що показники
графи середньозваженої собівартості
за 1 т додатку № 8 перенесені з
калькуляцій, які надавалися позивачем
до перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи
середньозважена собівартість за 1 т
співпадає з показником, розрахованим
шляхом ділення собівартості
реалізованої у відповідному місці
продукції на кількість відвантажених
тон, відомості про які містяться у
обігових відомостях продукції за 2013
рік та перенесені до додатку № 7 акту
перевірки /том 3 а.с. 17-22, 24, том 2 а.с.
200-202/.

Вказаний додаток до акту № 7
підписаний головним бухгалтером
підприємства та представники позивача
у судовому засіданні неодноразово
наголошували, що не мають заперечень
щодо правильності показників,
зазначених контролюючим органом у
додатку № 7. За таких обставин, суд
приходить до висновку, що надані
позивачем суду в ході розгляду справи
калькуляції не відповідають тим, що
надавалися до перевірки.

Доводи представників позивача про
неправильність розрахунку показника,
зазначеного у графі "Загальна сума без
ПДВ" додатку № 8 до акту перевірки з
огляду на використання відповідачем
показника курсу валюти на дату
відвантаження, а не на дату передплати
повністю спростовуються показаннями
свідка ОСОБА_5, якою складався та
підписаний додаток № 8 до акту
перевірки, яка пояснила, що показники
до вказаної графи додатку № 8 вносилися
на підставі вартості продукції,
зазначеної у видаткових накладних, які
надавалися до перевірки позивачем та у
яких вартість була вказана у гривнях, а
не в іноземній валюті. Свідок ОСОБА_5
зазначила, що у ході перевірки
перевіряючі з метою вилучення копій
вказаних накладних склали опис
вилучення копій документів, однак,
посадові особи позивача відмовилися
від підписання опису та надання копій
документів, про що зафіксовано у акті
від 12.05.2014 року. Оригінали опису та акту
свідок надавав для огляду у судовому
засіданні.

Суд не приймає до уваги копію витягу з
невизначеного документу, наданого
позивачем /том 3 а.с. 58-59/, оскільки
вказаний документ не підписано особою,
що його склала, не містить дати його
складення, а отже не є належним доказом
у справі.

У своїх письмових поясненнях
представник відповідача зазначив, що у
додатку № 8 до акту допущено помилку
при зазначенні розбіжності - 2461919 грн.
Вказана арифметична помилка /7 грн./
виникла внаслідок використання
відповідачем при здійсненні
розрахунків різного програмного
забезпечення та неврахування
програмою дробних частин /том 3 а.с. 29-30/.

Разом з тим, вказана помилка жодним
чином не вплинула розрахунок
грошового зобов'язання, визначеного
спірним податковим
повідмленням-рішенням, оскільки в акті
перевірки Кременчуцькою ОДПІ
зазначено про завищення позивачем
показників рядку 05.1 СВ Декларацій
"Собівартість придбаних (виготовлених)
реалізованих товарів (робіт, послуг) за
рахунок витрат підприємства, що
формували собівартість реалізованого
технічного вуглецю у розмірі 2461926 грн.
та розрахунок грошового зобов'язання з
податку на прибуток підприємства
здійснювався саме виходячи з цієї
суми.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що реалізація
позивачем протягом звітного періоду
продукції за ціною нижчою від
виробничої собівартості продукції,
тобто здійснення господарських
операцій із свідомо від'ємним
фінансовим результатом, впливає на
прибутковість господарської
діяльності підприємства, оскільки
підприємство не отримує доходу та
інших економічних вигод у своїй
господарській діяльності.

Суд вважає необґрунтованими доводи
позивача про те, що продаж продукції за
цінами, нижчими за її собівартість,
вцілому не мало впливу на результати
діяльності підприємства у 2013 році,
оскільки у довідці про загальну
інформацію щодо ВАТ "Кременчуцький
завод технічного вуглецю" та
результати його діяльності за період з
01.01.2013 по 31.12.2013, яка є додатком № 1 до
акту перевірки, зафіксовано, що згідно
форми № 2 "Звіт про фінансові
результати" за результатом діяльності
позивача у 2013 році підприємство має
збитки в розмірі 3613 тис. грн. проти 62339
тис. грн. прибутку за 2012 рік /том 2 а.с. 195/.

За приписами підпункту 14.1.231 пункту
14.1 Податкового кодексу України
розумна економічна причина (ділова
мета) - це причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків має
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Продаж продукції за цінами, нижчими
від виробничої собівартості, не є
економічно виправданим, у таких
господарських операціях відсутня
розумна економічна причина, та
укладення та виконання таких угод, а
саме, продаж продукції за цінами,
нижчими від собівартості, призводить
до заниження об'єкту оподаткування
податку на прибуток підприємства.

Згідно частини 1 статті 632 Цивільного
кодексу України ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін,
а контракти є двостороннім правочином,
який згідно частини 4 статті 202
Цивільного кодексу України є
погодженою дією двох або більше
сторін.

Умови контрактів на продаж технічного
вуглецю за цінами нижчими за його
виробничу собівартість погоджені
позивачем та ціни визначені за
домовленістю сторін контракту, тому
суд відхиляє доводи позивача про
відсутність у позивача права
встановлювати ціну на відповідну
продукцію, а лише обов'язок виконувати
умови укладених контрактів, оскільки
ці умови, що підлягають у подальшому
виконанню, погоджувалися позивачем.

Суд не приймає до уваги доводи
позивача про тимчасову зупинку
підприємства у травні та серпні 2013
року, виходячи з наступного.

Перевіркою встановлено реалізацію
технічного вуглецю марок 220, 339, 550 та 772
за цінами нижчими за його собівартість
у січні, лютому, березні, квітні, травні,
червні та серпні 2013 року, а не тільки у
травні та серпні 2013 року /том 1 а.с. 70-74/.

Позивачем не доведено причинного
зв'язку між зупинками підприємства та
укладенням угод на продаж технічного
вуглецю за цінами, нижчими за його
виробничу собівартість, не
обґрунтовано та не надано доказів
того, що зупинки підприємства у
травні та серпні 2013 року вплинули на
виробничу собівартість технічного
вуглецю вцілому та зокрема
відповідних марок.

Крім того, позивачем не надано суду
планів-графіків, актів виконання
робіт, тощо, складених на виконання
наказів про повну зупинку
підприємства та про пуск заводу у
травні та серпні 2013 року, що позбавляє
можливості встановити чи фактично
вказані накази були реалізовані та
протягом скількох днів у травні та
серпні 2013 року позивач не здійснював
виробництво технічного вуглецю певних
марок.

З урахуванням викладеного та
враховуючи, що позивачем не доведено,
що при визначенні ціни товарів під час
укладення контрактів сторони виходили
із оцінки ситуації на відповідному
ринку, позивачем взагалі не
обґрунтовано наявності розумних
економічних або інших причин (ділової
мети) на укладення контрактів на продаж
продукції за ціною, нижчою за її
виробничу собівартість, суд
погоджується з доводами контролюючого
органу про заниження позивачем податку
на прибуток у 2013 році на суму 467766 грн.
/2461926 х 19%/.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

Судом встановлено, що 10.04.2013 року
Кременчуцькою ОДПІ на підставі акта
перевірки від 27.03.2013 № 2793/22.2-12/00152288
винесено податкове повідомлення -
рішення № /726 , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок на прибуток
приватних підприємств" в загальному
розмірі 50778 грн. /том 2 а.с. 206/.

Із пояснень представника відповідача
встановлено та не заперечується
представниками позивача, що вказане
податкове повідомлення-рішення в
адміністративному та судовому
порядку не оскаржувалося /том 2 а.с. 192/.

За таких обставин, суд вважає, що
Кременчуцькою ОДПІ правомірно
застосована до позивача спірним
податковим повідомленням-рішенням
штрафна (фінансова) санкція в розмірі
50% суми нарахованого податкового
зобов'язання.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що спірне податкове
повідомлення-рішення від 26.05.2014 №
/1113 прийнято Кременчуцькою ОДПІ
на підставі, у межах повноважень, у
спосіб, що передбачені законодавством
України, обґрунтовано та своєчасно.

Відтак, позовні вимоги необґрунтовані
та задоволенню не підлягають.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини 2
статті 4 Закону України "Про судовий
збір" розмір судового збору за подання
позовних заяв майнового характеру
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду з даним позовом
позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 487 грн. 20 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1787 від 05.06.2014 року /том 1 а.с. 2/.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
позову решта суми судового збору в
розмірі 4384 грн. 80 коп. /4872 грн. - 487 грн. 20
коп./ підлягає стягненню з Відкритого
акціонерного товариства
"Кременчуцький завод технічного
вуглецю" на користь Державного
бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Відкритого акціонерного
товариства "Кременчуцький завод
технічного вуглецю" до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Кременчуцький завод
технічного вуглецю" (,
пошт. інд. 39609, Полтавська область, м.
Кременчук, вулиця Свіштовська, 4) на
користь Державного бюджету України
решту суми судового збору в розмірі 4384
грн. 80 коп. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири гривні вісімдесят
копійок).

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено
19 серпня 2014 року.

Суддя
С.С. Сич