Справа № 808/3783/14
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року (10 год. 30 хв.)Справа №
808/3783/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Лазаренка М.С.,

при секретарі судового засідання
Ємельяновій А.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Зозулі Д.П.;

розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Платан-Р»

до: державної податкової інспекції у
Комунарському районі м.Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень форми «Р» №
від 04.03.2014 та № від 04.03.2014,

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду (далі
- суд) надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Платан-Р» (далі - ТОВ
«Платан-Р», позивач) до державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м.Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - ДПІ у Комунарському
районі м.Запоріжжя, відповідач), в якому
позивач просить визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 04.03.2014 та № від 04.03.2014, винесені
відповідачем.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим,
що, як вважає позивач, податкові
повідомлення - рішення, які
оскаржуються, винесені відповідачем з
перевищенням повноважень та не у
спосіб, визначений чинним
законодавством з питань оподаткування.

Вказує на те, що в підтвердження
правомірності ведення доходів, витрат,
включення сум до складу валових витрат
та податкового кредиту з ПДВ під час
перевірки фахівцям податковому органу
надані усі документи первинного
бухгалтерського та податкового обліку.

Вважає неправомірним посилання
податкового органу на відсутність
реальності господарських операцій з
контрагентом TOB «Тейсодал проект» (TOB
«Савілот»), оскільки фактичне
виконання договору, укладене з
зазначеним суб'єктом господарювання,
підтверджено первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
та, крім того, як вважає позивач,
порушення норм законодавства його
контрагентами не може нести для нього
жодних негативних наслідків.

Враховуючи наведене, просить позовну
заяву задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове
засіданні не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав заяву про розгляд
справи в порядку письмового
провадження без участі представника.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти доводів позовної заяви
заперечував та зазначив, що податкові
повідомлення - рішення, які
оскаржуються, прийняті податковим
органом по факту встановленого
порушення, в межах повноважень та на
підставі норм Податкового кодексу
України.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи зазначеної вище
норми, відсутності потреби
заслуховування свідків або експертів,
наявність достатніх матеріалів та
відсутність перешкод для розгляду
справи по суті на підставі наявних у
справі доказів, суд вирішив розглянути
справу у порядку письмового
провадження.

Згідно з частиною першою статті 41 КАС
України суд під час судового розгляду
адміністративної справи здійснює
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу. У разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Керуючись приписами статті 41 КАС
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи
позовної заяви судом встановлено
наступне.

Дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви, заслухавши
представників сторін, судом
встановлено наступне.

Відповідачем проводилась
документальна позапланова невиїзна
перевірка TOB «Платан-Р» з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати до бюджету
податку на прибуток за період 01.01.2011 по
31.03.2011 та податку на додану вартість за
період з 01.02.2011 по 28.02.2011 при здійсненні
фінансово-господарських відносин з TOB
«Тейсодал проект» (TOB «Савілот»), за
результатами якої був складений Акт
перевірки №62/08-27-22-05/36605465 від 11.02.2014
(далі - Акт перевірки).

Під час перевірки встановлені
порушення TOB «Платан-Р» вимог чинного
законодавства, а саме:

1. підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2,
пункту 138.8 статті 138 Податкового
кодексу України (далі - ПК України), а
саме: TOB «Платан-Р» у перевіряємому
періоді до складу валових витрат
безпідставно включено суму витрат по
взаємовідносинам з TOB «Тейсодал
проект» (TOB «Савітол») у розмірі 6 722,0
грн., в результаті чого завищені валові
витрати за 1 квартал 2011 року в сумі 6 722,0
грн.;

2. підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14,
пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198, пункту
200.1 статті 200 ПК України, а саме: TOB
«Платан-Р» за період з 01.02.2011 по 28.02.2011
завищено податковий кредит по
взаємовідносинам з TOB «Тейсодал
проект» (TOB «Савілот») на загальну суму 5
378 грн.

На підставі зазначеного Акту перевірки
були винесені податкові
повідомлення-рішення:

- № від 04.03.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість по основному платежу -5
378 грн. та сума штрафної санкції - 1 грн.;

№ від 04.03.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток по основному платежу - 6 722 грн.
та сума штрафної санкції - 1 грн.

Позивач надавав заперечення на Акт
перевірки до ДПІ у Комунарському
районі м.Запоріжжя на які була отримана
відповідь (від 27.02.2014 №1044/10/08-27-22-05)
згідно з якою висновки Акту перевірки
були залишені без змін.

Також, позивач оскаржував зазначені
вище податкові повідомлення рішення до
Головного управління Міндоходів у
Запорізької області та Міністерства
доходів і зборів України. Скарги
позивача були залишені без
задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся з позовом до суду.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх наданими доказами, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи та не заперечується
сторонами у справі, 01.02.2011 між позивачем
та TOB «Савілот» був укладений договір
поставки № 01/02/11. Згідно пункту 1.1
зазначеного договору TOB «Платан-Р»
взяло на себе зобов'язання придбати у
власність та оплатити металопродукцію
на умовах цього договору.

Згідно видатковій накладній № РН-070201
від 07.02.2011, металопродукція була
передана у власність позивача. На
підставі рахунку № СФ-070201 від 07.02.2011
продукція була оплачена позивачем, що
підтверджується банківською випискою
від 12.03.2011 (перераховано 32 902 грн.). TOB
«Савілот» була виписана податкова
накладна № 6 від 07.02.2011. В подальшому
зазначена металопродукція була
продана позивачем наступним
контрагентам: ПП «Оптичний космос», TOB
«Юнітон», TOB «Технічний центр
«Автопривод», TOB «Техенергохім», TOB «ТД
Стандарт», Виробничий кооператив
«Промавтоматика».

Станом на час здійснення господарських
операцій TOB «Савілот» (ТОВ «Тейсодал
проект») обліковувалось в електронному
реєстрі платників податку на додану
вартість.

Щодо правомірності Формування TOB
«Платан-Р» податкового кредиту з
податку на додану вартість слід
зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність з
Україні» фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Частиною першою статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після п
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною другою статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати обов'язкові реквізити:
назва документа; дата і місце
складання; назва підприємства, від
імені якого складається документ;
зміст і обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що мають
можливість ідентифікувати особу, які
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Отже, на підтвердження включення
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту необхідні
документи, оформлені відповідно до
вимог, встановлених статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
пункту 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, зокрема: документи, що
підтверджують факт отримання товару
від іншої особи та документи, що
підтверджують зв'язок понесених витрат
з господарською діяльністю платника
податку.

Надані позивачем на підтвердження
господарських операцій первинні
бухгалтерські повністю відображають
реальність проведених господарських
операцій між TOB «Платан-Р» та TOB
«Савілот». Зазначеними документами
підтверджено поставку товару від TOB
«Савілот» на користь TOB «Платан-Р».

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 ПК України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі у
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та у разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Приписами указаної статті встановлено,
що право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

При цьому, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (пункт 198.2 статті
198 ПК України).

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум. податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, із положень зазначених
норм законодавства вбачається, що
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість
допускається за умови підтвердження
відповідних сум належним чином
оформленими документами. Такими
документами Податковий кодекс України
визначає податкові накладні. Наявність
такої податкової накладної, яка
відповідає вимогам Податкового
кодексу України була встановлена і під
час перевірки (абз. 8 а.с. 19), позивач
розраховувався за поставлений товар у
безготівковій формі, шляхом переказу
коштів на банківські рахунки
контрагенту, про що свідчать платіжні
доручення, всі вищевказані документи
наявні в матеріалах справи, відтак у TOB
«Платан-Р» були законні підстави для
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість по
господарській операції з ТOB «Савілот».

Щодо правомірності формування
позивачем валових витрат по податку на
прибуток підприємств слід зазначити
наступне.

У пункті 138.1 статті 138 ПК України
встановлено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються, зокрема, із
витрат операційної діяльності та інших
витрат.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1,
пунктом 138.6 ПК України витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати. Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

За приписом пункту 138.2 статті 138 ПК
України - витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.4 та пункту 138.5
статті 138 ПК України витрати, що
формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
того, що датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору.

Згідно з пунктом 138.8 статті 138 ПК
України, собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

За приписами пункту 139.1.9 статті 139 ПК
України не включаються до складу
витрат - витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечувалось відповідачем в акті,
позивач надавав первинні документи на
підтвердження факту придбання
металопродукції під час перевірки.

За таких обставин податковий орган не
мав визначених законом підстав для
формування в Акті перевірки висновків
про нереальність зазначених
господарських операцій та, відповідно,
висновків про неправомірність
віднесення сум за договором до валових
витрат підприємства та суми податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту позивача.

В акті перевірки зазначається про
внесення до реєстру досудових
розслідувань матеріалів відносно
ОСОБА_2 за фактом вчинення фіктивного
підприємництва, за ознаками складу
злочину передбаченого частиною другою
статті 205 КК України.

На підставі викладеного в акті
перевірки №62/08-27-22-05/36605465 від 11.02.2014 ДПІ
у Комунарському районі м. Запоріжжя
прийшло до висновку, що операції з
придбання товару у TOB «Савілот» не мали
реального товарного характеру.

Ознайомившись з вироком Комунарського
районного суду м. Запоріжжя у справі №
333/1775/13-к, судом встановлено, що
громадянку ОСОБА_2 обвинувачено у
здійсненні фіктивного підприємництва
шляхом створення суб'єктів
підприємницької діяльності (юридичних
осіб) з метою прикриття незаконної
діяльності або здійснення видів
діяльності, щодо яких є заборона.

На сторінці 18 вироку (зворотній бік а.с.
140) зазначено, що відповідно до змісту
обвинувального акту ОСОБА_2
використовувала печатку та статутні
документи ТОВ «Палладіум-люкс» для
незаконного формування податкового
кредиту підприємствам-контрагентам,
зокрема ТОВ «Савілот» (ТОВ «Тейсодал
проект») на суму 23 110 грн.

Судом при дослідженні зазначених
обставин зроблений висновок про те, що
документи, які були досліджені
експертом під час проведення судової
економічної експертизи, а саме:
податкові декларації
підприємств-контрагентів у
кримінальному провадженні не оглянуті,
не долучені до матеріалів
кримінального провадження, тому не є
документами у розумінні статті 99 КПК
України. Враховуючи, що податкові
декларації підприємств-контрагентів,
які досліджувала ОСОБА_3, були отримані
слідчим у порушенні порядку,
передбаченому КПК України, суд визнав
такі докази недопустимими.

З урахуванням вищевикладеного, судом
зроблений висновок, щодо недоведеності
обставин незаконного формування
ОСОБА_2 податкового кредиту
підприємствам-контрагентам,
зазначеним в обвинувальному акті
(сторінка вироку 24, зворотній бік а.с.
143).

Інших документів на підтвердження
фіктивності господарських операцій
між ТОВ «Савілот» (ТОВ «Тейсодал
проект») та ТОВ «Платан-Р» податковою
інспекцією не надано.

Відповідно до статті 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом, або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до частини п'ятої статті 203
ЦК України правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, відповідно до частин першої
та другої статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання у момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом як нікчемний правочин.

Відповідно до частини першої статті 234
ЦК України фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. При цьому, відповідно до
частини другої статті 234 ЦК України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Відповідно до статті 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до частини третьої статті 228
ЦК України у разі недодержання вимоги
щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам такий правочин може
бути визнаний недійсним.

Таким чином фіктивний (удаваний)
правочин, а також правочин, під час
укладення якого не було додержано
вимог щодо його відповідності
інтересам держави і суспільства,
зокрема і інтересів, що стосуються
наповнення дохідної частини бюджету,
не є нікчемним і для його визнання
недійсним необхідна наявність
судового рішення. Правочин, укладений
між ТОВ «Платан-Р» та TOB «Савілот» у
судовому порядку недійсним не
визнавався і у силу статті 204 ЦК України
є правомірним.

Відповідно до частин першої та другої
статті 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

При цьому, як зазначено у пункті 18
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК України:
правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається у намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Суд вважає безпідставними та
необґрунтованими доводи відповідача
зроблені під час перевірки про
нікчемність договору, укладеного між
позивачем та ТОВ «Савілот».

Із матеріалів справи вбачається, що
висновки податкового органу щодо
договірних відносин з ТОВ «Савілот» не
відповідають дійсності, оскільки
позивач під час перевірки надав усі
необхідні первинні та бухгалтерські
документи, які підтверджують відносини
з вказаними суб'єктами господарювання.

Позивачем було надано до матеріалів
справи письмові докази, які повністю
підтверджують факт придбання
товарно-матеріальних цінностей
(податкові накладні, видаткові
накладні приймання-передачі, рахунки
тощо) та факт подальшої реалізації
товару третім особам.

Також слід зазначити, що ТОВ «Савілот»
на момент здійснення господарських
операцій було зареєстровано у
встановленому порядку в Єдиному
державному реєстрі підприємств,
установ та організацій, мало дійсні
Свідоцтва платників податку на додану
вартість, копії вказаних документів
були надані контрагентами під час
укладення відповідних договорів.

Отже, суд вважає безпідставними та
необґрунтованими доводи відповідача
зроблені під час перевірки про
нікчемність договорів, укладених між
ТОВ «Платан-Р» та його контрагентом
ТОВ «Савілот».

Також слід зазначити, що під час
перевірки податковий орган не
встановив обставин, які б свідчили про
умисел ТОВ «Платан-Р» та ТОВ «Савілот»
на укладення договорів без наміру
створити наслідки, які передбачені
цими договорами.

Аналізуючи вищевикладені норми та
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що договір, укладений між позивачем та
ТОВ «Савілот» відповідає приписам
чинного законодавства, його виконання
підтверджене відповідними
документами, а твердження відповідача
щодо його нікчемності є
необґрунтованими та безпідставними.

Жодних доказів нікчемності правочинів
у відповідності до приписів ЦК України,
укладених позивачем з його
контрагентами, відповідач суду не
надав.

З урахуванням викладеного суд вважає,
що оскаржувані податкові повідомлення
- рішення відповідача є протиправними.

За приписом частини третьої статті 2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Доданим до матеріалів справи платіжним
дорученням № 139 від 05.06.2014
документально підтверджується факт
сплати позивачем судового збору в сумі
182,70 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на
користь позивача з Державного бюджету
України.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 98, 158-163
КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 04.03.2014 та № від 04.03.2014, винесені
Державною податковою інспекцією у
Комунарському районі м.Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Платан-Р» (, зареєстроване: 69118, м.
Запоріжжя, пр.-т 40-річчя Перемоги, буд.
63а) судовий збір у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
М.С.
Лазаренко