Справа № 1570/3908/12
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2014 року
м. Київ К/800/42183/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Кошіля В.В.,

Цвіркуна Ю.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Іллічівську
Головного управління Міндоходів в
Одеській області

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11.09.2012

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.07.2013

у справі № 1570/3908/2012

за позовом Тальмансько-сюрвейерської
компанії у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю "ТСК"

до Державної податкової інспекції у м.
Іллічівську Одеської області
Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11.09.2012, яка
залишена без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 23.07.2013, позов задоволено: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 02.02.2012 №.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з доводами та вимогами
заявника не погодився, просив скаргу
залишити без задоволення, оскаржувані
рішення - без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної податковим органом
документальної позапланової невиїзної
перевірки позивача з питань
взаємовідносин з платником податків ПП
«РЕКА», їх реальності та повноти
відображення в обліку за період з 01.01.2011
по 30.04.2011, складено акт від 19.01.2012, на
підставі якого відповідачем прийнято
спірне податкове повідомлення-рішення
№ від 02.02.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
107 679,00 грн., у тому числі: за основним
платежем - 107 678,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 01,00 грн.

Як вбачається з акта перевірки,
податковий орган дійшов висновку про
те, що угоди купівлі-продажу, укладені
позивачем з ПП «РЕКА», не спричиняють
реального настання правових наслідків
та вбачаються нікчемними по ланцюгу до
«вигодонабувача», а тому віднесення
ТОВ «Тальмансько-сюрвейєрська
компанія «ТСК» до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
контрагентом ПП «Река» є
неправомірним.

Колегія суддів, переглядаючи
оскаржувані рішення судів попередніх
інстанцій в касаційному порядку,
погоджується з висновками судів про
скасування вказаного
повідомлення-рішення від 02.02.2012,
враховуючи наступне.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів /послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
товарів з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на
віднесення сум податку до податкового
кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України,
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту,
згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що 14.10.2010 між
позивачем (замовник) та ПП «Река»
(Сюрвейєр) був укладений договір № 84
про надання сюрвейєрських послуг, за
умовами якого замовник доручає, а
Сюрвейєр приймає на себе зобов'язання
по сюрвейєрському обслуговуванню
вантажів, визначенню кількості та
якості (в подальшому - інспекції)
вантажів, в портах, залізних станціях,
складах та інших підприємствах
України.

Як було вірно встановлено судами
попередніх інстанцій, факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом підтверджуються
наявними в матеріалах справи
первинними бухгалтерськими
документами, зокрема це: податкові
накладні, акти виконаних послуг та
узгоджених цін, рахунки, платіжні
доручення, банківські виписки.

Крім того, в підтвердження реального
здійснення господарських операцій з ПП
«Река», позивачем були надані вантажні
рапорти, вантажні звіти, попередні
заявки на виконання робіт, переліки та
номенклатури виконаних робіт у
перевіряємому періоді.

Слід зазначити, що в матеріалах справи
відсутні докази встановлення
податковим органом обставин на
підтвердження того, що укладаючи
спірний договір, учасники договірних
відносин діяли з метою, яка є завідомо
суперечною інтересам держави та
суспільства. Податковим органом не
доведено наявності протиправного
умислу та мети при укладенні угод
позивачем з вказаним контрагентом, що
мали місце під час здійснення
позивачем підприємницької діяльності.

Крім того, чинне законодавство не
ставить в залежність право на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання
податкового кредиту поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Доводи, наведені скаржником в
касаційній скарзі, викладеного не
спростовують, а тому колегією суддів
відхиляються.

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що податковий
кредит позивачем сформовано на
підставі належно оформлених
податкових накладних, виписаних
контрагентом позивача, та отриманими в
ході виконання господарських операцій,
що ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів, не
встановлено.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Іллічівську Головного
управління Міндоходів в Одеській
області - відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11.09.2012 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.07.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) В.В. Кошіль
(підпис) Ю.І. Цвіркун