Справа № 2а-1715/12,80/12
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
Справа №
1395/13 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого суддіЗатолочного
В.С.,суддівКаралюса В.М., Матковської
З.М.,за участі секретаря судового
засідання представника позивача
третьої особи, яка одночасно
представляє третю особу ОСОБА_4,ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Львові апеляційні скарги Небилівської
сільської ради Рожнятівського району
Івано-Франківської області, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 на постанову Рожнятівського
районного суду Івано-Франківської
області від 17.12.2012 року у справі за
позовом ОСОБА_8 до Небилівської
сільської ради Рожнятівського району
Івано-Франківської області, треті
особи ОСОБА_9, ОСОБА_4 про визнання
неправомірними дій, визнання
незаконним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Небилівської сільської ради
Рожнятівського району
Івано-Франківської області про
визнання неправомірними дій, визнання
незаконним рішення.

Постановою Рожнятівського районного
суду Івано-Франківської області від
17.12.2012 року позов задоволено, визнано
неправомірними дії Небилівської
сільської ради щодо надання заїзду до
житлового будинку та господарських
будівель і споруд жителю АДРЕСА_1 -
ОСОБА_4, визнано незаконним рішення
сесії Небилівської сільської ради від
07.07.2012 року № 76-11/2012 «Про вирішення
земельних спорів», яким встановлено
заїзд до житлового будинку та
господарських будівель і споруд жителя
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 по існуючому стану
шириною 4,46 м і довжиною 17,8 м через
земельну ділянку ОСОБА_8

Дане судове рішення оскаржили
відповідач, третя особа ОСОБА_4, а також
ОСОБА_7.

Відповідач та третя особа ОСОБА_4
просять скасувати оскаржувану
постанову та винести нову про відмову в
позові.

ОСОБА_7 просить оскаржувану постанову
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційних скарг відповідач та
третя особа ОСОБА_4 мотивують неповним
з'ясуванням обставин справи,
порушенням вимог процесуального та
матеріального права. Зокрема,
зазначають, що оскаржуваним рішенням
відповідача жодних прав та інтересів
позивача не порушено, оскільки ніяких
доказів того, що спірна земельна
ділянка перебуває у її власності чи
користуванні немає. Заїзд до належного
ОСОБА_4 житлового будинку належить до
земель комунальної власності. Дана
дорога існувала ще з часів будівництва
будинків, належних позивачу та ОСОБА_4 В
належному ОСОБА_4 будинку проживає
ОСОБА_7, а тому розгляд справи без її
участі є порушенням прав даної особи.
Крім того, суд першої інстанції порушив
визначені законодавством строки
розгляду адміністративних справ,
затягуванням розгляду справи позбавив
відповідача можливості приймати
участь у судових засіданнях та
доводити безпідставність позовних
вимог, залучив до участі до справи
третю особу ОСОБА_9, тоді як даний спір
на її права та інтереси не впливає.

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначає,
що не залучивши її до участі у справі,
суд першої інстанції позбавив її права
на захист своїх прав та інтересів і
висловлювання позиції щодо спору.
Звертає увагу на порушення судом
положень земельного законодавства
щодо неможливості приватизації земель
комунальної власності, до яких,
зокрема, відносяться проїзди.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта
ОСОБА_7, яка наполягала на задоволенні
апеляційних скарг, представника
позивача, яка проти задоволення
апеляційних скарг заперечувала,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_8 є власником
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_2 та користується земельною
ділянкою за вказаною адресою.

Третя особа ОСОБА_4 є власником
домоволодіння по АДРЕСА_3.

Із архівного витягу від 05 червня 2012
року № В - 40 з рішення 16-ї сесії другого
демократичного скликання Небилівської
сільської ради від 22 квітня 1997 року
«Про внесення змін та доповнень до
рішення Небилівської сільської ради
№14 від 28 грудня 1993 року «Про
приватизацію присадибних земельних
ділянок громадян» вбачається, що за
життя чоловікові позивачки - ОСОБА_11
було передано у приватну власність
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку у АДРЕСА_1.

Згідно плану меж земельних ділянок
позивачки та третьої особи ОСОБА_4,
складеного приватним підприємцем
ОСОБА_12, підтверджено, що у фактичному
користуванні для обслуговування
житлових будинків у ОСОБА_8 перебуває
0,053 га землі, а у ОСОБА_4 - 0,097 га. До
кожного господарства існує окремий
заїзд. Розміри фактичного
землекористування сторін підтверджені
планом землекористувачів села Небилів
по бригаді № 3.

Відповідно до копії договору
купівлі-продажу житлового будинку
підтверджено, що 05.02.1998 року ОСОБА_4
купив житловий будинок по АДРЕСА_4,
площею 16 квадратних метрів, тобто
житловий будинок, який раніше належав
ОСОБА_13 Ні земля для обслуговування
будинку ні заїзд до нього за даним
договором не продавалися.

Випискою з погосподарських книг
Небилівської сільської ради та
архівним витягом з рішення сесії
Небилівської сільської ради від 22
квітня 1997 року підтверджено, що за
даними обліку сільської ради для
обслуговування домоволодіння у ОСОБА_8
числиться 0,04 га землі, а у ОСОБА_4, з
врахуванням ділянки, на якій раніше був
розташований житловий будинок ОСОБА_13
(1930 року забудови) - 0,085 га землі, тобто
дані обліку по обох господарствах є
меншими та не відповідають фактичному
землекористуванню сторін.

Згідно викопіювання з генплану
забудови с. Небилів що домоволодіння
позивачки прилягає до бічної вулиці, а
господарство ОСОБА_4 - до центральної
дороги села Небилів.

Ескізом існуючої забудови земельних
ділянок сторін, виготовленим
архітектурно-планувальним бюро
відділу містобудування і архітектури
Рожнятівської райдержадміністрації на
замовлення позивачки підтверджено, що
ОСОБА_4 самовільно збудував літню кухню
і сарай, до яких сесія оскаржуваним
рішенням встановила спірний заїзд.
Архітектурно-планувальне бюро
рекомендує використовувати
передбачений заїзд до господарства
ОСОБА_4 із центральної дороги, а заїзд
до господарства ОСОБА_8 із бічної
існуючої дороги. Фактично такі заїзди
на даний час у них влаштовані та
існують.

Відповідно до роз'яснення головного
архітектора відділу містобудування,
архітектури та регіонального розвитку
Рожнятівської районної державної
адміністрації від 23.10.2012 року
підтверджено, що господарські споруди
ОСОБА_4 самовільно збудував з грубим
порушенням п.п. 3.25, 3.26 ДБН 360-92.
Генеральним планом забудови села
Небилів не передбачено заїзд до
домоволодіння ОСОБА_4 через земельну
ділянку, на якій розташований житловий
будинок позивачки.

Копія акту, складеного комісією
Небилівської сільської ради 03 липня 2012
року підтверджує, що на час складання
акту сторони не мали претензій до меж
землекористувань. Комісія
рекомендувала сесії Небилівської
сільської ради прийняти рішення, яким
перенести спірний заїзд вздовж межі
земельних ділянок ОСОБА_4 та позивачки.

Як вбачається з рішення Небилівської
сільської ради від 7 липня 2012 року,
сесія не взяла до уваги пропозиції
комісії, а встановила заїзд до
житлового будинку та господарських
споруд ОСОБА_4 по існуючому стану
відповідно до план-схеми, відповідно до
якої цей заїзд встановлений через
подвір'я позивачки і розділяє його на
дві частини.

Правильно та повно встановивши
обставини справи, суд першої інстанції
дав їм належну оцінку та вірно
застосував відповідні положення
матеріального права.

Так, згідно наявних у справі доказів, що
у лютому 1998 року ОСОБА_4 купив житловий
будинок, 1930 року забудови, який належав
ОСОБА_13 та знаходився на суміжній
земельній ділянці. Він став
використовувати земельну ділянку, яка
служила для обслуговування будинку,
згодом зніс вказаний будинок та
самовільно, без отримання будівельного
паспорта та з порушенням будівельних
норм, збудував на його місці
господарські будівлі, тобто з двох
створив одне домоволодіння, суміжне з
домоволодінням позивачки. Для
обслуговування свого домоволодіння
ОСОБА_4 має заїзд з центральної дороги,
періодично використовував і заїзд,
яким раніше користувався покійний
ОСОБА_13 - через подвір'я позивачки. Ні
позивачка, ні ОСОБА_14 на даний час не
отримали у встановленому законом
порядку правовстановлюючі документи
на земельні ділянки для обслуговування
належних їм житлових будинків.

Відповідно до статті 39 ЗК України,
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою, з
дотриманням будівельних норм та
державних стандартів, а відповідно до
статті 96 названого кодексу,
землекористувачі зобов'язані: не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів, дотримуватися
правил добросусідства.

Статтею 103 зазначеного кодексу
визначено зміст добросусідства,
відповідно до якого власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей, та зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням, тобто здійснювати на
сусідню земельну ділянку
неприпустимий вплив, а відповідно до
ст. 152 вищезгаданого кодексу, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Одним і способів захисту прав громадян
на земельні ділянки є визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, а відповідно до статті
155 ЗК України, у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
земельною ділянкою, такий акт
визнається недійсним.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України відповідна сільська, селищна,
міська рада повинна розробляти проекти
землеустрою, а також надавати в
користування (використовувати) землі
населеного пункту у відповідності до
ст. 38 ЗК України, згідно генерального
плану населеного пункту.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до існуючого на даний час та
належно затвердженого генерального
плану села Небилів заїзд до
господарства ОСОБА_14 з бічної вулиці
через подвір'я позивачки не
передбачений. Більше того, ОСОБА_4
самовільно з порушенням діючих
будівельних норм і правил здійснив
будівництво господарських споруд,
змінивши цільове призначення
придбаного у ОСОБА_13 житлового будинку,
а тому сільська рада не мала будь-яких
законних підстав для встановлення до
цих господарських споруд заїзду через
подвір'я позивачки, оскільки таким
чином встановила заїзд до самовільно
збудованої споруди, яка не передбачена
генеральним планом забудови села,
тобто всупереч даному плану та діючим
будівельним нормам.

Сім'я позивачки на протязі багатьох
років користується подвір'ям для
обслуговування належного їй житлового
будинку, розмір земельної ділянки, що
служить для його обслуговування є
незначним, значно меншим ніж
передбачені законом розміри,
зазначеним заїздом подвір'я позивачки
розділяється на дві частини, що створює
її незручності у користуванні
подвір'ям для обслуговування житлового
будинку. Отже висновки суду
попередньої інстанції про те, що
влаштування заїзду через подвір'я
порушує правила добросусідства,
визначені ст. 103 ЗК України, діючі
житлово-будівельні норми, а тому
оспорюваним рішенням порушуються
права позивачки, як власника будинку та
користувача земельної ділянки для його
обслуговування, ґрунтуються на
встановлених обставинах справи і
узгоджуються з чинним законодавством.

Отже оспорюване рішення органу
місцевого самоврядування прийняте
всупереч закону та порушує правила
добросусідства і права позивачки щодо
належного обслуговування свого
житлового будинку шляхом
безперешкодного користування
земельною ділянкою що служить для його
обслуговування, а тому є незаконним і
підлягає до скасування.

Таким чином, суду першої інстанції
підставно задовольнив позов.

Отже доводи апелянтів щодо
незаконності оскарженого ними
судового рішення є необґрунтованими.

Враховуючи, що оскаржуване рішення
прийняте судом першої інстанції з
відповідністю висновків суду
обставинам справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
суд апеляційної інстанції вважає, що
підстави для скасування чи зміни
оскаржуваної постанову районного суду
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Небилівської
сільської ради Рожнятівського району
Івано-Франківської області, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 залишити без задоволення, а
постанову Рожнятівського районного
суду Івано-Франківської області від
17.12.2012 року у справі № 2а/913/80/2012 без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту прголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючи:
В.С. Затолочний

Судді
В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 22.08.2014 року