Справа № 826/9081/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2014 року 10:00
№ 826/9081/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кармазіна О.А., при секретарі Тимчук М.Д.
представника позивача: ОСОБА_2 (договір
про надання правової допомоги від
від відповідача: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:
за позовом:ОСОБА_1до:Управління водних
ресурсів у м. Києві та Київській
областіпро:визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити певні дії,-
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом, в
якому просить визнати протиправними
дії відповідача щодо не погодження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,0824 га. на
умовах оренди, для будівництва та
обслуговування інших будівель
громадської забудови по АДРЕСА_1.
Позивач також просить повторно
розглянути проект землеустрою.
В обґрунтування позову позивач
зазначає, що є власником будівлі та в
нього виникла необхідність в отриманні
в оренду землі для її обслуговування, у
зв'язку з чим він звернувся до
компетентних органів.
27.12.2013 р. рішенням «Про розгляд проекту
землеустрою» Управління № 662 у
відповідності до протоколу технічної
ради Київводресурсів від 26.12.2013 р.
позивачу не було погоджено проект
землеустрою, зважаючи на те, що дана
земельна ділянка прибережної смуги не
може бути використана для будівництва
і обслуговування громадської забудови.
Водночас, позивач зазначає, що згідно
із ст. 19 Земельного кодексу за цільовим
призначенням землі поділяються на
певні категорії, зокрема, землі
житлової та громадської забудови. У
відповідності до ст. 20 ЗК України зміна
цільового призначення здійснюється за
проектами землеустрою. Згідно ст. 38 ЗК
України, як зазначає позивач, земель
житлової та громадської забудови
належать земельні ділянки в межах
населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування.
У відповідності до державної
статистичної звітності, як зазначає
позивач, земельна ділянка відноситься
до земель загального користування
(забудовані землі (вулиці, набережні,
В контексті наведеного позивачем
надано довідку Управління Держкомзему
у Тетіївському районі Київської
області від 28.11.2012 р. № 1-15-725, в якій
зазначено, що згідно державної
статистичної звітності ф. 6-зем.
земельна ділянка, на яку претендує
позивач, відноситься до земель
загального користування. Номер рядка:
12.4. «Землі загального користування»,
шифр рядка - 97; графа - 61 «Забудовані
землі (вулиць, набережних, площ).
За вказаних обставин, як вважає
позивач, Управління могло відмовити в
погодженні проекту землеустрою, за
тієї обставини, що земельна ділянка
була віднесена до земель водного фонду.
Позивач зазначає, що у відповідності до
ЗК України віднесення до земель
водного фонду можливе в разі винесення
відповідного рішення органом
державної влади на основі проекту
У той же час, як вказує позивач, з
протоколу технічної ради від 26.12.2013 р.,
рішення щодо зміни категорії земельної
ділянки комісією не досліджувалось.
При цьому, позивач зазначає, що такого
рішення і не могло досліджуватись,
оскільки не існує.

За вказаних обставин, як вважає
позивач, дії відповідача щодо
непогодження проекту землеустрою є
незаконними.

Відповідачем копія ухвали про
відкриття провадження у справі
отримана 14.07.2014 р. У той же час,
відповідач в судове засідання не
з'явився, доказів поважності
неприбуття, як і витребуваних
матеріалів, до суду не надав.
Враховуючи відсутність доказів
поважності причин неприбуття у судове
засідання та на підставі ч. 4 ст. 128 КАС
України судом ухвалено про розгляд
справи за відсутності відповідача на
підставі наявних матеріалів справи.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні 26.08.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи, заслухавши пояснення
присутніх представників сторін,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

17 вересня 2008 року між позивачем
(покупець) та виконавчим комітетом
Тетіївської міської ради (продавець)
укладено договір, за умовами якого
продавець продав, а покупець купив
нежитлову будівлю - будівлю бувшого
млина, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1. У договорі зазначено, що
будівля розташована на земельній
ділянці Тетіївської міської ради, що
доведено довідкою № 2.22-606 від 17.09.2008 р.
Згідно із договором покупець
зобов'язувався укласти договір оренди
земельної ділянки, на якій знаходиться
відчужувана будівля.

По заяві позивача Тетіївське міжміське
бюро технічної інвентаризації 04.03.2010
року під № 23922622 провело реєстрацію
права власності на куплене на аукціоні
майно за ОСОБА_1

Згідно з рішенням Тетіївської міської
ради № 509 від 20.12.2012 р., яке прийнято за
результатами розгляду заяви фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, вирішено:

- надати дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право користування на
умовах оренди земельною ділянкою, яка
розташована в м. АДРЕСА_1 фізичній особі
підприємцю ОСОБА_1 під землі житлової
та громадської забудови (існуюча
територія), орієнтовною площею 0,0824 га,
кадастровий номер :01:106:0017.

Пунктом 2 рішення передбачено, що в
матеріали технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право користування на
умовах оренди земельною ділянкою,
включити: викопіювання з генерального
плану або іншої містобудівної
документації населеного пункту із
зазначенням загальної площі, яку треба
вилучити. Зазначаються також склад
угідь земельної ділянки яка буде
надана в оренду.

Листом від 27.12.2013 р. № 662 Управління
водних ресурсів у м. Києві та Київській
області повідомило позивача про
розгляд проекту землеустрою.

Так, зазначено, що Управління
розглянуло проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею,
0,0824 га на умовах оренди гр. ОСОБА_1 для
будівництва та обслуговування інших
будівель громадської забудови по
АДРЕСА_1.

Зазначена земельна ділянка, як
зазначає Управління, знаходиться на
землях водного фонду (прибережна
захисна смуга водосховищ), розташована
в межах міста.

З посиланням на положення ст. 59 ЗК
України, ст. 89 Водного кодексу України у
відповіді зазначається, що відповідно
до рішення технічної ради від 26.12.2013 р.
(протокол № 533) Управління
(Київводресурсів) не погоджує проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, зважаючи на те, що дана
земельна ділянка прибережної смуги не
може бути використана для будівництва
і обслуговування будівель громадської
забудови. Копія зазначеного протоколу
залучена до матеріалів справи.

Слід додати, що проект землеустрою
відмовився погодити і відділ
Держземагенства у Тетіївському районі
Київської області з тих же підстав.

Виходячи з підстав відмови Управлінням
у погодженні проекту землеустрою та
вирішуючи з урахуванням наведеного
спір по суті, суд виходить з наступного.

Так, сторонами не заперечується
необхідність погодження проекту
землеустрою відповідачем та наявність
у відповідача компетенції щодо цього,
функції щодо чого встановлені ч. 3 ст.
186-1 ЗК України.

У той же час, щодо суті висновків
Управління, слід зазначити, що
відповідно до ч. 1 ст. 58 Земельного
кодексу України до земель водного
фонду належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами
вздовж морів, річок та навколо водойм,
крім земель, зайнятих лісами, що також
відповідає положенням ст. 4 Водного
кодексу України;

в) гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів;

ґ) штучно створеними земельними
ділянками в межах акваторій морських
портів.

Для створення сприятливого режиму
водних об'єктів уздовж морів, навколо
озер, водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою (ч. 2 ст. 58 ЗК України).

Частиною 1 ст. 60 ЗК України передбачено,
що вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності встановлюються
прибережні захисні смуги, що
відповідає положенням ст. 88 ВК України.

Прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а
також ставків площею менше 3 гектарів -
25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них
та ставків площею більше 3 гектарів - 50
метрів;

для великих річок, водосховищ на них та
озер - 100 метрів.

Статтею 1 ЗК України та ст. 1 Водного
кодексу України передбачено, що
прибережна захисна смуга, це частина
водоохоронної зони відповідної ширини
вздовж річки, моря, навколо водойм, на
якій встановлено більш суворий режим
господарської діяльності, ніж на решті
території водоохоронної зони.

Частиною 3 ст. 60 ЗК України при цьому
встановлено, що межі встановлених
прибережних захисних смуг і пляжних
зон зазначаються в документації з
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
усіх категорій земель, крім земель
морського транспорту.

При цьому, ст. 88 ВК України встановлено,
що у межах існуючих населених пунктів
прибережна захисна смуга
встановлюється з урахуванням
містобудівної документації.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗК України
громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб
(у тому числі рибництва (аквакультури),
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт,
догляду, розміщення та обслуговування
об'єктів портової інфраструктури і
гідротехнічних споруд тощо, а також
штучно створені земельні ділянки для
будівництва та експлуатації об'єктів
портової інфраструктури та інших
об'єктів водного транспорту.

Аналогічні положення передбачені ст. 85
ВК України.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЗК України та ст. 89 ВК
України у прибережних захисних смугах
уздовж річок, навколо водойм та на
островах забороняється: а) розорювання
земель (крім підготовки ґрунту для
залуження і залісення), а також
садівництво та городництво; б)
зберігання та застосування пестицидів
і добрив; в) влаштування літніх таборів
для худоби; г) будівництво будь-яких
споруд (крім гідротехнічних
навігаційного призначення,
гідрометричних та лінійних), у тому
числі баз відпочинку, дач, гаражів та
стоянок автомобілів; ґ) влаштування
звалищ сміття, гноєсховищ,
накопичувачів рідких і твердих
відходів виробництва, кладовищ,
скотомогильників, полів фільтрації
тощо; д) миття та обслуговування
транспортних засобів і техніки.

У взаємозв'язку з наведеним слід
додати, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 ВК
України до відання районних рад у
галузі регулювання водних відносин на
їх території належить організація
роботи по винесенню в натуру та
влаштуванню прибережних захисних смуг
вздовж річок, морів та навколо водойм.

Згідно із положеннями ст. 87 ВК України
виконавчі комітети сільських,
селищних, міських рад зобов'язані
доводити до відома населення, всіх
заінтересованих організацій рішення
щодо меж водоохоронних зон і
прибережних захисних смуг, а також
водоохоронного режиму, який діє на цих
територіях.

Контроль за створенням водоохоронних
зон і прибережних захисних смуг, а
також за додержанням режиму
використання їх територій
здійснюється виконавчими комітетами
сільських, селищних, міських рад і
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Водночас, згідно з п. 2.9. Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 5 листопада 2004
року № 434, який зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2004 р. за N 1470/10069 (далі - Порядок
№ 434), у разі відсутності належної
землевпорядної документації та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо водоохоронних зон та
прибережних захисних смуг водних
об'єктів, природоохоронний орган
забезпечує їх збереження, шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених статтею 88 Водного кодексу
України, та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.05.96 N 486 "Про
затвердження Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них", з урахуванням
конкретної ситуації.

Таким чином, землі, зокрема,
прибережних захисних смуг є землями
водного фонду України, на яких
знаходиться водний фонд України та на
який розповсюджується окремий порядок
надання та використання.

При наданні в користування земельних
ділянок навколо водних об'єктів, у разі
відсутності землевпорядної
документації (документації із
землеустрою, проекту землеустрою) та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів, збереження водних
об'єктів повинно бути досягнуто шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо надання цих земельних ділянок
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, установлених статтею 88
ВК України, та орієнтовних розмірів і
меж водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови № 486 з
урахуванням конкретної ситуації,
висновок щодо чого ґрунтується на
правовій позиції Судових палат у
цивільних та адміністративних справах
Верховного Суду України, викладеній у
постанові від 21 травня 2014 року (справа
6-14сц 14; номер рішення в ЄДРСР 39493121).

В даному випадку, виходячи з
вищевикладеного, а також з матеріалів
справи, зокрема, з відомостей,
наведених у листі відділу
Держземагенства у Тетіївському районі
Київської області від 22.11.2013 р. № 1-30-69, у
Генплані-обґрунтуванні території
земельної ділянки для обслуговування
нежитлової будівлі - будівлі бувшого
млина, пояснювальній записці до нього,
вбачається наступне.

Так, згідно з рішенням Тетіївської
міської ради № 211 від 20.10.2011 р. внесено
зміни до Правил забудови території
міста Тетіїв.

Рішенням встановлено, що ширина
прибережної захисної смуги річок,
водоймищ і струмків (у межах міста)
встановлюється міськвиконкомом
виходячи із існуючого законодавства і
фактичної ситуації, що склалася, але не
менше 10 м. Господарське використання
прибережних захисних смуг
здійснюється із обмеженнями,
встановленими законодавствами.

Під час розгляду справи судом не
встановлено обставин оскарження або
скасування зазначеного рішення, яке,
крім іншого наявне у вільному доступі
на офіційному сайті місцевої ради.

В контексті наведеного відділом
Держземагенства зазначено та з
матеріалів справи вбачаться, що за
наявних у проекті графічних
матеріалів, земельна ділянка граничить
з дамбою гідроспоруди та р. Роська.

Відстань від будівлі до водойми
становить всього 5 метрів, тобто
прибережна захисна смуга охоплює
земельну ділянку, що у свою чергу та в
силу закону зумовлює поширення
відносно земельної ділянки режиму
прибережної захисної смуги, вказує на
наявність законодавчо встановлених
обмежень, більш суворого режиму її
використання, ніж на решті території
водоохоронної зони.

Відтак, враховуючи вищевикладене, а
також те, що цілі використання
земельної ділянки, визначені у рішенні
міськради № 509 від 20.12.2012 р., не
відповідають умовам застосування ч. 4
ст. 59 ЗК України та ч. 3 ст. 18 ВК України,
враховуючи при цьому положення п. 2.9.
Порядку № 434, суд приходить до
обґрунтованості відмови відповідача у
погодженні проекту землеустрою.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку судом не встановлено
порушень законодавства з боку
відповідача відносно позивача, а
відтак, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову та, відповідно, до висновку про
відмову у задоволенні позову у повному
обсязі.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України.

Суддя
О.А. Кармазін