Справа № 755/19741/14-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Гончарук
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

19 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Чаку Є.В.

Літвіної Н.М.

При секретарі: Ковтун
І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
громадянина Грузії ОСОБА_4 на постанову
Дніпровського районного суду міста
Києва від 25 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом
Дніпровського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві до громадянина Грузії ОСОБА_4 про
примусове видворення за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпровського районного
суду міста Києва від 25 липня 2014 року
адміністративний позов Дніпровського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві до
громадянина Грузії ОСОБА_4 про
примусове видворення за межі України -
задоволено.

Своїм рішенням суд, зокрема, примусово
видворив відповідача з території
України. Також за вказаною постановою
ОСОБА_4 було затримано і поміщено до
пункту тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства
УДМС України в Чернігівській області
до встановлення його особи. Рішення
суду піддано негайному виконанню.

Постанова суду першої інстанції
обґрунтована нормами статей 9, 16, 30
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства» та
також приписами статті 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зокрема тим, що відносно
відповідача 24 липня 2014 року
працівниками Відділу було складено
адміністративний протокол за нормами
статті 203 КУпАП через порушення
відповідачем норм статті 4 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» і того ж дня
прийнято рішення Відділу про примусове
повернення з України. При цьому, суд
першої інстанції звернув увагу на те,
що відповідач проігнорував рішення
Відділу від 24 липня 2014 року і на
теперішній час протиправно перебуває
на території України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач через свого представника
звернувся до суду з апеляційною
скаргою в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

24 липня 2014 року громадянина Грузії
ОСОБА_4 було виявлено в ході проведення
оперативно-розшукових заходів по
перевірці оперативної інформації щодо
перебування на території м. Києва осіб,
віднесених до категорії «злодії в
законі», кримінальних авторитетів,
лідерів та учасників організованих
злочинних угрупувань».

24 липня 2014 року завідувачем сектору
міграційної роботи Відділу
Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м.
Києві Мигун В.В. прийнято рішення про
примусове повернення із України
громадянина Грузії ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Підставою для прийняття цього рішення
слугувало притягнення відповідача 24
липня 2014 року до адміністративної
відповідальності згідно норм статті 203
КУпАП, провину за якими останній
визнав.

Рішенням Відділу від 24 липня 2014 року
відповідача примусово повернуто за
межі України та зобов'язано його
покинути територію України у термін до
24 липня 2014 року. Відділ зазначив
безпідставне перебування відповідача
на території України, що є порушенням
норми статті 4 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства».

Відповідно до ч. 1 статті 9 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства" іноземці та
особи без громадянства в'їжджають в
Україну за наявності визначеного цим
Законом чи міжнародним договором
України паспортного документа та
одержаної у встановленому порядку
візи, якщо інше не передбачено
законодавством чи міжнародними
договорами України. Це правило не
поширюється на іноземців та осіб без
громадянства, які перетинають
державний кордон України з метою
визнання їх біженцями або особами, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту чи отримання
притулку.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 16 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства" реєстрація
іноземців та осіб без громадянства, які
в'їжджають в Україну, здійснюється в
пунктах пропуску через державний
кордон України органами охорони
державного кордону. Відмітка про
реєстрацію іноземця або особи без
громадянства в паспортному документі
та/або імміграційній картці або інших
передбачених законодавством України
документах дійсна на всій території
України незалежно від місця
перебування чи проживання іноземця або
особи без громадянства на території
України.

У листі заступника начальника
Головного управління по боротьбі з
організованою злочинністю МВС України
№9/9-8828 від 25 липня 2014 року, що міститься
в матеріалах справи, зазначено, що
ОСОБА_4 являються кримінальним
авторитетом, притягувався до
кримінальної відповідальності на
території Грузії за особливо тяжкий
злочин.

Як вбачається з матеріалів справи, що
під час проведення перевірки
відповідач мав при собі водійське
посвідчення серії НОМЕР_1. Крім того, в
матеріалах справи міститься копія
паспорта громадянина Грузії, однак,
жоден з цих документів не надає право
на перебування іноземця на території
України.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» іноземці та
особи без громадянства, зазначені у
частинах першій та шістнадцятій статті
4 цього Закону, отримують посвідку на
постійне проживання.

Згідно ч.1 статті 4 цього Закону
іноземці та особи без громадянства
можуть відповідно до Закону України
"Про імміграцію" іммігрувати в Україну
на постійне проживання.

Згідно ч.16 статті 4 цього Закону
іноземці та особи без громадянства,
які до прийняття рішення про
припинення громадянства України
постійно проживали на території
України і після прийняття рішення про
припинення громадянства України
залишилися постійно проживати на її
території, вважаються такими, які
постійно проживають в Україні.

Відповідно до ч.2 статті 5 підставою для
видачі посвідки на постійне проживання
іноземцям та особам без громадянства,
зазначеним у частині шістнадцятій
статті 4 цього Закону, є відповідний
указ Президента України про припинення
громадянства України та заяви таких
осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про імміграцію» іммігрант - іноземець
чи особа без громадянства, який отримав
дозвіл на імміграцію і прибув в Україну
на постійне проживання, або,
перебуваючи в Україні на законних
підставах, отримав дозвіл на
імміграцію і залишився в Україні на
постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає
право іноземцям та особам без
громадянства на імміграцію.

Відповідно до статті 4 цього Закону
дозвіл на імміграцію надається в межах
квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється
Кабінетом Міністрів України у
визначеному ним порядку по категоріях
іммігрантів:

1) діячі науки та культури, імміграція
яких відповідає інтересам України;

2) висококваліфіковані спеціалісти і
робітники, гостра потреба в яких є
відчутною для економіки України;

3)особи, які здійснили іноземну
інвестицію в економіки України
іноземною конвертованою валютою на
суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США,
зареєстровану у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України;

4)особи, які є повнорідними братом чи
сестрою, дідом чи бабою, онуком чи
онукою громадян України;

5) особи, які раніше перебували в
громадянстві України;

6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта
та його неповнолітні діти;

8) особи, які безперервно проживали на
території України протягом трьох років
з дня встановлення їм статусу особи,
яка постраждала від торгівлі людьми.

Дозвіл на імміграцію поза квотою
імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з
подружжя, з яким він перебуває у шлюбі
понад два роки, є громадянином України,
дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи
піклувальниками громадян України, або
перебувають під опікою чи піклуванням
громадян України;

3) особам, які мають право на набуття
громадянства України за
територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить
державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям
закордонних українців, їх дітям у разі
їх спільного в'їзду та перебування на
території України.

З аналізу наведених норм вбачається, що
законодавством України наведений
вичерпний перелік осіб, яким за умови
дотримання інших вимог профільних
законів може надаватися посвідка на
постійне проживання.

Відповідно до статті 11 зазначеного
Закону особі, яка постійно проживає за
межами України і отримала дозвіл на
імміграцію, дипломатичне
представництво чи консульська
установа України за її зверненням
оформляють довгострокову візу.
Зазначена особа в'їжджає на територію
України в порядку, встановленому
законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну
він повинен звернутися протягом п'яти
робочих днів до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері імміграції, із заявою
про видачу йому посвідки на постійне
проживання. До заяви мають додаватися
копія паспортного документа заявника
із проставленою в ньому довгостроковою
візою та копія рішення про надання
дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
імміграції, протягом тижня з дня
прийняття заяви видає іммігранту
посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних
підставах в Україні і отримала дозвіл
на імміграцію, центральний орган
виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері імміграції,
видає посвідку на постійне проживання
протягом тижня з дня подання нею
відповідної заяви.

Отже, проаналізувавши наявні в справі
матеріали, наведені норми
законодавства та пояснення сторін,
колегія суддів зазначає, що наявність
лише посвідки на постійне проживання
як документа не є безумовною підставою,
що надає особі право на постійне
перебування на території України,
оскільки легальність та правомірність
її отримання має підтверджуватися
іншими документами, що стали підставою
для видачі такої посвідки, як то заява
зацікавленої особи, рішення
уповноваженого органу тощо.

Однак, в матеріалах справи не міститься
а ні такого рішення, ані заяви, а ні
будь-якого іншого документа, окрім
самої посвідки, що міг би підтвердити
видачу громадянину Грузії ОСОБА_4
посвідки на постійне проживання
іноземця.

Згідно статті 1 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» нелегальний мігрант -
іноземець або особа без громадянства,
які законно прибули в Україну, але
після закінчення визначеного їм
терміну перебування втратили підстави
для подальшого перебування та
ухиляються від виїзду з України.

Встановлено, що відповідач не має
дозволів на право перебування на
території України, відносно нього було
прийнято рішення про повернення за
межі України.

Іноземець - особа, яка не перебуває у
громадянстві України і є громадянином
іншої держави або держав.

Згідно матеріалів справи, а саме, копії
паспорта громадянина Грузії, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Грузії
зареєстрований в м. Руставі.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що родичів та близьких
громадян України відповідач не має.
Документи в міграційній службі не
реєстрував. Офіційною трудовою
діяльністю не займається, дозволу на
працевлаштування не має.

Відповідно до ч. 1 статті 30 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства" центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органи охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України) або органи Служби
безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

Проаналізувавши обставини справи та
норми законодавства, дослідивши наявні
докази по справі, колегія суддів
вважає, що в даному випадку позивач
правомірно прийняв рішення про
примусове повернення із України
громадянина Грузії ОСОБА_4.

Таким чином, правомірним є висновок
суду першої інстанції про задоволення
даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
дотримано всіх вимог законодавства, а
тому відсутні підстави для її
скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу громадянина Грузії
ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного
суду міста Києва від 25 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.

Літвіна Н. М.