Справа № 821/3377/13-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/3377/13-а

Категорія: 9.3 Головуючий в 1 інстанції:
Пекний А.С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання
Сівєлькіної С.Є.,

представника відповідача Гаврюка Ю.М.,
представників третьої особи Ляшенка
І.І. та Манячиної Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
в Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Державної фінансової
інспекції в Херсонській області до
Новотроїцького управління водного
господарства, третя особа: Херсонський
експлуаційно-технічний вузол зв'язку
про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2013 року Державна фінансова
інспекція в Херсонській області
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Новотроїцького управління
водного господарства (далі -
Новотроїцьке УВГ), в якому просила
зобов'язати відповідача виконати в
повному обсязі пункт 5 вимоги ДФІ в
Херсонській області від 10.07.2013р.
№21-07-14-14/4151.

В обґрунтування позову зазначено, що за
наслідками проведеної ревізії
фінансово-господарської діяльності
Новотроїцького УВГ за ІІ півріччя 2010 р.,
2011-2012 р.р. встановлені допущені
відповідачем порушення законодавства -
вимог п.1 ст. 49 Бюджетного кодексу
України, ст.629 Цивільного кодексу
України, ст.4, п.п. 1, 35 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», що мало наслідком
зайву сплату бюджетних коштів на
загальну суму 10 635,04 грн. за рахунок
коштів спеціального фонду
Херсонському
експлуатаційно-технічному вузлу
зв'язку (далі - Херсонський ЕТВЗ) на
оплату послуг за господарськими
договорами, без фактичного
підтвердження виконання робіт, про що
складено акт ревізії №07-17/06 від 31.05.2013 р.
Позивачем надіслано на адресу
відповідача лист-вимогу від 10.07.2013 р.
№21-07-14-14/4151, п. 5 якої Новотроїцьке УВГ
зобов'язано усунути порушення шляхом
стягнення коштів в сумі 10 635,04 грн. з
Херсонського ЕТВЗ, а у разі пропуску
встановленого строку - відшкодувати
порушення за рахунок винної особи, яка
допустила зайві грошові виплати. Також
відповідача зобов'язано у строк до
12.08.2013 р. надати інформацію про вжиті
заходи та виконання вимоги. У
зазначений строк п. 5 вимоги від 10.07.2013р.
№21-07-14-14/4151 відповідачем не виконані,
порушення не усунуто.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року у задоволенні позову Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановленим у
справі судовим рішенням Державна
фінансова інспекція в Херсонській
області подала апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
неповне з'ясування обставин справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, пояснення на неї
представника відповідача Гаврюка Ю.М.,
представників третьої особи Ляшенка
І.І. та Манячиної Л.А., вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла таких
висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що
працівниками ДФІ в Херсонській області
відповідно до п.2.20 Плану роботи
Державної фінансової інспекції
України на І квартал 2013 р. проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Новотроїцького УВГ за ІІ
півріччя 2010 р., 2011-2012 р.р., за наслідками
якої складено акт ревізії №07-17/06 від
31.05.2013 р.

У цьому акті позивачем зроблено
висновок про порушення Новотроїцьким
УВГ вимог п.1 ст. 49 Бюджетного кодексу
України, ст. 629 Цивільного кодексу
України, ст. 4, п.п. 1, 35 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон №
996-XIV), що мало наслідком зайву сплату
бюджетних коштів на загальну суму 10 635,04
грн. за рахунок коштів спеціального
фонду відповідача.

На думку позивача, безпосередньо
порушення полягало у тому, що
Новотроїцьким УВГ безпідставно
перераховано Херсонському ЕТВЗ кошти
державного бюджету у вказаній сумі на
оплату послуг, без фактичного
підтвердження виконання робіт.

В ході ревізії позивачем встановлено,
що між Новотроїцьким УВГ та
Херсонським ЕТВЗ укладено договори:
від 28.09.2010 р. №19, від 24.05.2011 р. №13/вз про
виконання водолазних робіт, від 12.09.2011
р. №21 про виконання послуг по поточному
ремонту трансформатора із заміною
обмоток та від 26.02.2010 р. №9/зв про
виконання послуг щодо проведення
енергоаудиту насосних станцій.

Працівниками ДФІ в Херсонській області
здійснено зустрічну звірку в
Херсонському ЕТВЗ з метою
документального та фактичного
підтвердження виду, обсягу і якості
операцій і розрахунків, з'ясування
реальності та повноти відображення
операцій і розрахунків в обліку
Новотроїцького УВГ, про що складено
довідку від 17.04.2013 р. №07-18/18.

Згідно з довідкою, Херсонським ЕТВЗ до
зустрічної звірки не надано
документів, підтверджуючих фактично
понесені витрати за договорами,
укладеними з Новотроїцьким УВГ.

Наведене слугувало підставою для
висновку позивача про зайве витрачання
відповідачем коштів на загальну суму 10
635,04 грн.

За результатами ревізії позивачем
надіслано на адресу відповідача
лист-вимогу від 10.07.2013р. №21-07-14-14/4151, п.5
якої Новотроїцьке УВГ зобов'язано
усунути порушення шляхом стягнення
коштів в сумі 10 635,04 грн. з Херсонського
ЕТВЗ, а у разі пропуску встановленого
строку - відшкодувати порушення за
рахунок винної особи, яка допустила
зайві грошові виплати. Також
відповідача зобов'язано у строк до
12.08.2013 р. надати інформацію про вжиті
заходи та виконання вимоги.

У зазначений строк п.5 вимоги від 10.07.2013
р. №21-07-14-14/4151 відповідачем не
виконаний, порушення не усунуте, що і
слугувало підставою для подачі даного
позову.

Відмовляючи у задоволенні позову
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області суд першої
інстанції виходив з наступного, з чим
погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-XII
(далі - Закон № 2939-XII), здійснення
державного фінансового контролю
забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю
у своїй діяльності керується
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України.

Головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Статтями 8 та 10 Закону № 2939-XII визначено
основні функції органів державного
фінансового контролю та вичерпний
перелік їх прав.

Так, орган державного фінансового
контролю:

здійснює державний фінансовий
контроль та контроль за: виконанням
функцій з управління об'єктами
державної власності; цільовим
використанням коштів державного і
місцевих бюджетів; цільовим
використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
під державні (місцеві) гарантії;
складанням бюджетної звітності,
паспортів бюджетних програм та звітів
про їх виконання (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі), кошторисів та
інших документів, що застосовуються в
процесі виконання бюджету; станом
внутрішнього контролю та внутрішнього
аудиту у розпорядників бюджетних
коштів; усуненням виявлених недоліків
і порушень;

вживає в установленому порядку заходів
до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства та
притягнення до відповідальності
винних осіб;

здійснює інші повноваження, визначені
законами України та покладені на нього
Президентом України.

Згідно із пунктом 7 статті 10 Закону №
2939-XII органу державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Відповідно до частини другої статті 15
Закону № 2939-XII законні вимоги службових
осіб органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Відтак, вимоги органів ДФІ мають
відповідати критеріям законності і
обґрунтованості, визначеним ст. 19
Конституції України та ст. 2 КАС
України.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно виходив з наявності підстав
для перевірки законності вимог органу
державного фінансового контролю,
навіть у тому разі, якщо таку вимогу не
було оскаржено та скасовано в судовому
чи іншому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для висновку про порушення
відповідачем вимог законодавства
слугувала довідка зустрічної звірки
від 17.04.2013 р. №07-18/18.

При цьому в акті ревізії позивачем
вказується про дослідження ним
укладених між Новотроїцьким УВГ та
Херсонським ЕТВЗ договорів: про
виконання водолазних робіт від 28.09.2010 р.
№19 на суму 3 377,17 грн. та від 24.05.2011 р.
№13/вз на суму 1 954,79 грн., про виконання
послуг по поточному ремонту
трансформатора із заміною обмоток від
12.09.2011 р. №21 на суму 2 194,75 грн. та від
26.02.2010р. №9/зв про виконання послуг щодо
проведення енергоаудиту насосних
станцій на суму 896,70 грн.

Саме за цими договорами позивачем з
урахуванням результатів зустрічної
звірки встановлені порушення, які він
вимагає усунути.

Також в акті зазначено, що за
результатами зустрічної звірки не
підтверджено документально виконання
робіт за договорами від 28.09.2010 р. №19 та
від 24.05.2011 р. №13/вз на загальну суму 7 863,55
грн., а також за договорами: від 12.09.2011 р.
№21 - на суму 1 874,79 грн. та від 26.02.2010 р.
№9/зв на суму 896,70 грн.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що загальна вартість
робіт (з ПДВ) по договорам від 28.09.2010 р.
№19 та від 24.05.2011р. №13/вз становить 5 331,96
грн., а не 7 863,55 грн., як вказує позивач.

При цьому судом враховано, що
представники позивача, і в тому числі
ревізор, яка безпосередньо проводила
ревізію та зустрічну звірку, не змогли
пояснити суду, чому загальна вартість
робіт, яка визнається позивачем такою,
що не підтверджена документально і є
порушенням законодавства, є більшою,
ніж вартість цих робіт за договорами та
сума коштів, сплачених відповідачем.

До того ж, судом першої інстанції вірно
встановлено, що договір від 26.02.2010 р.
№9/зв про виконання послуг щодо
проведення енергоаудиту насосних
станцій на суму 896,70 грн., який фігурує у
акті ревізії, між відповідачем та
третьою особою не укладався і роботи за
ним, звичайно, не виконувались. В той же
час, між Новотроїцьким УВГ та
Херсонським ЕТВЗ укладений договір від
17.02.2011 р. №46/ПНР про виконання послуг
щодо проведення енергоаудиту насосних
станцій на суму 896,70 грн., однак
матеріали ревізії не містять
відомостей про те, чи досліджувався він
позивачем.

Зі змісту довідки випливає, що
позивачем в ході зустрічної звірки
досліджувалось питання підтвердження
витрат за договором від 26.02.2010р. №9/зв
про надання послуг
внутрішньогалузевого зв'язку на суму
680,40 грн. (а не проведення енергоаудиту
насосних станцій на суму 896,70 грн., як
зазначено в акті ревізії), але в акті
ревізії не відображено висновків
позивача стосовно цього договору.

Отже, колегія суддів погоджується з
судом першої інстанції, що наведене
свідчить про істотні недоліки
з'ясування окремих питань
фінансово-господарської діяльності
відповідача, допущені позивачем в ході
ревізії.

Також судом першої інстанції вірно
враховано, що до ревізії відповідачем
були надані договори про виконання
водолазних робіт від 28.09.2010 р. №19 на
суму 3 377,17 грн. та від 24.05.2011 р. №13/вз на
суму 1 954,79 грн., про виконання послуг по
поточному ремонту трансформатора із
заміною обмоток від 12.09.2011 р. №21 на суму
2 194,75 грн. та від 17.02.2011 р. №46/ПНР про
виконання послуг щодо проведення
енергоаудиту насосних станцій на суму
896,70 грн. Крім того, відповідачем надано
позивачу акти приймання виконаних
робіт, рахунки-фактури, калькуляції
вартості послуг, квитанції та платіжні
доручення.

Дослідженням змісту вказаних
договорів встановлено, що їх предметом
є надання послуг, вартість послуг
визначається за домовленістю сторін
відповідно до фактичного обсягу робіт
та калькуляції, приймання виконаних
робіт здійснюється із складанням акту
виконаних робіт.

Відповідно до ст.ст. 11, 626, 627, 632
Цивільного кодексу України, ст. 179, 180, 189,
190 Господарського кодексу України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

При укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству;

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Ціна є вираженим у грошовій формі
еквівалентом одиниці товару
(продукції, робіт, послуг,
матеріально-технічних ресурсів,
майнових та немайнових прав), що
підлягає продажу (реалізації), який
повинен застосовуватися як тариф,
розмір плати, ставки або збору, крім
ставок і зборів, що використовуються в
системі оподаткування.

Ціна є істотною умовою господарського
договору, зазначається в договорі у
гривнях.

Суб'єкти господарювання
використовують у своїй діяльності
вільні та державні регульовані ціни.

Вільні ціни визначаються на всі види
продукції (робіт, послуг), за винятком
тих, на які встановлено державні
регульовані ціни. Вільні ціни
визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання.

Як стверджують представники
відповідача та третьої особи, вартість
послуг, які виконувались за указаними
вище договорами, визначена за
допомогою автоматизованого випуску
кошторисів АВК-5, сторони дійшли
взаємної згоди щодо ціни договорів.

Цих обставин позивачем не спростовано,
як і не спростовано того, що ціни на
виконання цих послуг не є державно
регульованими, а є вільними.

Будь-яких висновків про порушення
відповідачем та третьою особою правил
формування ціни договору та вартості
робіт (послуг), невідповідності вимогам
закону тих чи інших положень договорів
позивачем не зроблено.

Натомість спірним питанням у цій
справі є висновок позивача про
безпідставність видатків на оплату
послуг, зроблений у зв'язку з тим, що
контрагент відповідача - Херсонський
ЕТВЗ в ході проведення зустрічної
звірки не надав ДФІ первинних
документів, якими б підтверджувались
витрати та фактичне виконання робіт.

Вирішуючи питання правомірності
такого висновку суд першої інстанції
вірно зазначив, що чинними
нормативно-правовими актами не
визначено конкретного переліку
первинних документів, на підставі яких
в бухгалтерському обліку
відображаються господарські операції.

В той же час, законодавство надає
визначення первинного документу, а
саме ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999
року № 996-XIV встановлено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Пунктами 1 та 2 ст. 9 вищезазначеного
Закону визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи має бути складено під час
здійснення господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть складатися на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Зі змісту наведених правових норм
випливає висновок, що ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність України» не
вимагає дотримання певної форми
первинних документів, а тому, виходячи
з принципу бухгалтерського обліку -
«превалювання сутності над формою» (ст.
4 цього Закону), продавець може скласти
або отримати від покупця первинний
документ будь-якої форми (якщо окремі
форми імперативно не встановлені
законодавством), про який сторони
домовилися в договорі, з вмістом
будь-якої інформації щодо
господарської операції з встановленим
Законом набором реквізитів.

Ці питання також урегульовані нормами
«Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704
(далі - Положення №88).

У відповідності із п.п. 1.1-1.2 Положення №
88, воно встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій,
основна діяльність яких фінансується
за рахунок коштів бюджету (надалі -
установи).

Господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Згідно з п. 2 Положення № 88 первинні
документи - це документи, створені в
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі -
первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Залежно від характеру операції та
технології обробки даних до первинних
документів можуть бути включені
додаткові реквізити: ідентифікаційний
код підприємства, установи з
Державного реєстру, номер документа,
підстава для здійснення операцій, дані
про документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо.

Документ має бути підписаний особисто,
а підпис може бути скріплений печаткою.

Первинні документи складаються на
бланках типових і спеціалізованих
форм, затверджених відповідним органом
державної влади. Документування
господарських операцій може
здійснюватись із використанням
виготовлених самостійно бланків, які
повинні містити обов'язкові реквізити
чи реквізити типових або
спеціалізованих форм.

Додаткові вимоги до порядку створення
первинних документів про касові і
банківські операції, рух цінних
паперів, товарно-матеріальних
цінностей та інших об'єктів майна
передбачаються іншими
нормативно-правовими актами.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що в бухгалтерському
обліку Новотроїцького УВГ спірні
витрати на оплату наданих Херсонським
ЕТВЗ послуг відображені на підставі
таких документів, як договори на
виконання робіт, акти
приймання-передачі виконаних робіт,
калькуляції, платіжні доручення, які у
своїй сукупності та кожен окремо
містять ознаки та відповідають
визначенню первинного документу,
наданого ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, чого не
заперечує і представник позивача.

Копії згаданих документів надані
сторонами до суду.

Також судом першої інстанції вірно
встановлено, що ці документи у повному
обсязі були надані відповідачем до
ревізії і цю обставину позивачем не
спростовано.

Згідно акту ревізії, відповідні
витрати відображені в обліку
Новотроїцького УВГ на підставі
зазначених первинних документів.

Однак позивачем зроблено висновок про
не підтвердження цих витрат первинними
документами, до якого він дійшов за
наслідками зустрічної звірки із
контрагентом Новотроїцького УВГ.

Згідно із ст. 2 Закону № 2939-XII, державний
фінансовий контроль реалізується
державною контрольно-ревізійною
службою через проведення державного
фінансового аудита, перевірки
державних закупівель та інспектування.

Відповідно до п.12 ст. 10 Закону № 2939-XII,
органу державного фінансового
контролю надається, зокрема, право
проводити на підприємствах, в
установах та організаціях зустрічні
звірки з метою документального та
фактичного підтвердження виду, обсягу
і якості операцій та розрахунків для
з'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку підприємства,
установи та організації, що
контролюється.

Згідно зі ст. 11 цього Закону - плановою
виїзною ревізією вважається ревізія у
підконтрольних установах, яка
передбачена у плані роботи органу
державної контрольно-ревізійної
служби і проводиться за
місцезнаходженням такої юридичної
особи чи за місцем розташування об'єкта
права власності, стосовно якого
проводиться така планова виїзна
ревізія. Планова виїзна ревізія
проводиться за сукупними показниками
фінансово-господарської діяльності
підконтрольних установ за письмовим
рішенням керівника відповідного
органу державної
контрольно-ревізійної служби не
частіше одного разу на календарний рік.

Зустрічні звірки, які проводяться
органами державної
контрольно-ревізійної служби, не є
контрольними заходами і проводяться у
разі виникнення потреби у їх
проведенні на підставі направлення,
виписаного керівником органу
(підрозділу) державної
контрольно-ревізійної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 квітня 2006 р. № 550 затверджено
Порядок проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами, яким
передбачено, що інспектування полягає
у документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб.

Ревізія проводиться шляхом:

документальної перевірки, що
передбачає контроль за установчими,
фінансовими, бухгалтерськими
(первинними і зведеними) документами,
статистичною та фінансовою звітністю,
господарськими договорами,
розпорядчими та іншими документами
об'єкта контролю, пов'язаними з
плануванням і провадженням
фінансово-господарської діяльності,
веденням бухгалтерського обліку,
складенням фінансової звітності (далі -
документи об'єкта контролю). У разі
ведення бухгалтерського обліку з
використанням електронних засобів
зберігання і обробки інформації на
вимогу посадової особи контролюючого
органу керівник об'єкта контролю
повинен забезпечити оформлення
відповідних документів на паперовому
носії. Надання документів об'єкта
контролю посадовим особам
контролюючого органу забезпечується
керівником об'єкта чи його заступником;

фактичної перевірки, що передбачає
контроль за наявністю грошових сум,
цінних паперів, бланків суворої
звітності, оборотних і необоротних
активів, інших матеріальних і
нематеріальних цінностей шляхом
проведення інвентаризації, обстеження
та контрольного обміру виконаних
робіт, правильністю застосування норм
витрат сировини і матеріалів, виходу
готової продукції і природних втрат
шляхом організації контрольних
запусків у виробництво, контрольних
аналізів готової продукції та інших
аналогічних дій за участю відповідних
спеціалістів. Посадові особи
контролюючого органу мають право
вимагати від керівників об'єкта
контролю організацію та проведення
фактичної перевірки в присутності
посадових осіб контролюючого органу та
за участю матеріально-відповідальних
осіб, а у разі перевірки обсягу
виконаних робіт - також представників
суб'єкта господарювання - виконавців
робіт.

З метою документального підтвердження
виду, обсягу операцій та розрахунків з
об'єктом контролю - підконтрольною
установою, з'ясування їх реальності та
повноти відображення в обліку
контролюючими органами можуть
проводитися зустрічні звірки у
суб'єктів господарювання, які мали
правові відносини з об'єктом контролю -
підконтрольною установою.

Для проведення зустрічної звірки
посадовій особі контролюючого органу
видається направлення встановленого
Мінфіном зразка за підписом керівника,
скріпленим печаткою відповідного
контролюючого органу.

Зустрічна звірка проводиться шляхом
документального і фактичного
дослідження виду, обсягу операцій,
проведених між суб'єктом
господарювання та об'єктом контролю -
підконтрольною установою. За
результатами такої звірки складається
у двох примірниках довідка, один
примірник якої видається суб'єкту
господарювання, що мав правові
відносини з об'єктом контролю -
підконтрольною установою, у тому ж
порядку, що і акт ревізії. Другий
примірник довідки долучається до
матеріалів ревізії.

У разі недопущення посадової особи
контролюючого органу до проведення
зустрічної звірки складається за
підписом посадових осіб контролюючого
органу акт, у якому фіксується такий
факт, і невідкладно письмово
інформуються правоохоронні органи для
вжиття заходів, передбачених
законодавством.

Стосовно осіб підконтрольної установи,
які чинять перешкоди у проведенні
зустрічної звірки і ревізії, вживають
заходів для притягнення до
адміністративної відповідальності.

За визначенням, наданим у п.3 Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, зустрічна
звірка - це метод документального
підтвердження у суб'єктів
господарювання, які мали правові
відносини з підконтрольною установою,
виду, обсягу і якості операцій та
розрахунків, що здійснювалися між ними,
для з'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку підконтрольної
установи.

Отже, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що зустрічна звірка, на
відміну від ревізії, не є контрольним
заходом і проводиться посадовими
особами органу державного фінансового
контролю у суб'єктів господарювання,
які мали правові відносини з
підконтрольною установою. Зустрічні
звірки проводяться як на
підконтрольних підприємствах та
організаціях, так і на
непідконтрольних.

Зустрічна звірка є заходом,
спрямованим на з'ясування реальності
та повноти відображення в обліку
підконтрольної установи розрахунків з
контрагентом. Тобто при зустрічній
звірці орган державного фінансового
контролю не ставить за мету перевірити
дотримання законодавства суб'єктом, у
якого така звірка проводиться, а тільки
перевіряє на підставі наявних у такого
суб'єкта документів та матеріалів
дотримання законів підконтрольною
установою (підприємством), що
перевіряється (ревізується).

З довідки зустрічної звірки від 17.04.2013р.
№07-18/18 вбачається, що позивач зробив
висновок про не підтвердженість витрат
на виконання робіт за договорами у
зв'язку із ненаданням підтверджуючих
документів. При цьому у довідці не
вказано, які документи надавались
третьою особою, а які були відсутні.

Як вбачається з пояснень представників
сторін та третьої особи, до звірки
надавався пакет документів,
аналогічний тому, що був поданий
відповідачем до ревізії, крім того,
надавались посвідчення про
відрядження, звіти про використання
коштів, матеріальні звіти, подорожні
листи автомобілів, накладні на
спецхарчування водолазів.

При цьому зустрічною звіркою
встановлено відсутність в
бухгалтерському обліку відповідача як
підконтрольної установи та третьої
особи як його контрагента розбіжностей
у відображенні витрат на послуги.

Крім того, необхідно зазначити, що
матеріали зустрічної звірки не містять
відомостей, які б конкретизували, які
саме первинні документи відсутні та
які факти надання послуг вони мали
підтверджувати.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції, що
діюче законодавство не містить
конкретних вимог щодо форми та змісту
документів, якими підтверджуються
понесені витрати, у зв'язку з чим
оформлення актів приймання-передачі
виконаних робіт та інших
бухгалтерських документів не
суперечить вимогам правил ведення
бухгалтерського і податкового обліку;
обов'язковою умовою для визнання акту
приймання-передачі виконаних робіт
первинним документом, що підтверджує
отримання послуг та їх вартість,
являється його відповідність
наведеним у ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» вимогам.

Отже, надання відповідачем та його
контрагентом позивачу договорів, актів
приймання-передачі виконаних робіт в
якості первинних документів, які
підтверджують факт надання послуг та
їх вартість, є цілком правомірним і не
суперечить вимогам діючого
законодавства.

Крім того суд першої інстанції
правильно зазначив про наявність
розбіжностей у висновках ревізорів,
зроблених у акті ревізії та довідці.

Так, у довідці йдеться мова про
ненадання документів, що підтверджують
фактично понесені третьою особою
витрати, а у акті ревізії та вимозі вже
заперечується сам факт виконання
робіт.

Слід підкреслити, що будь-яких доказів
невиконання третьою особою робіт за
укладеними із відповідачем договорами
в ході ревізії не здобуто і до суду не
надано.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
позивачем не вживались передбачені
Законом № 2939-XII та затвердженим
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 р. №550 Порядком проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами заходи щодо встановлення
обставин виконання робіт та їх обсягу і
вартості, зокрема, не здійснено
обстеження та контрольні обміри
виконаних робіт.

З огляду на вищевикладене та з
урахуванням умов укладених між
відповідачем та третьою особою
договорів і складених на їх підставі
документів, що мають підтверджувати
виконання робіт, суд першої інстанції
обґрунтовано відхилив доводи позивача
про невиконання Херсонським ЕТВЗ робіт
та безпідставність їх оплати
Новотроїцьким УВГ.

У зв'язку з цим висновки позивача про
порушення відповідачем вимог п.1 ст. 49
Бюджетного кодексу України, ст.629
Цивільного кодексу України, ст.4, п.п. 1, 35
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», є помилковими.

Таким чином, з огляду на недоведеність
факту невиконання третьою особою
господарських зобов'язань перед
відповідачем, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для стягнення
коштів.

Отже, відсутні підстави для
задоволення позову Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Позивач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію апеляційному суду не довів та
не обґрунтував.

Колегія суддів вважає рішення суду
першої інстанції правильним і таким, що
відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71
КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та не
допустив порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність рішення суду не
спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області - залишити без задоволення, а
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
рішення апеляційного суду в повному
обсязі.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов