Справа № 265/5173/14-а
Суддя: Козлов Д. О.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 265/5173/14-а
Провадження № 2-а/265/545/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя Донецької області про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язання здійснити нарахування
та виплату державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», починаючи
з 1 січня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного Фонду України в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя Донецької області про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язання здійснити нарахування
та виплату державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», починаючи
з 1 січня 2014 року. В обґрунтування
заявлених вимог позивачка вказувала,
що вона має статус громадянки, яка
постраждала від наслідків
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
є інвалідом 3 групи захворювання,
пов'язаного з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС, та перебуває на обліку в
УПФУ Орджонікідзевського району міста
Маріуполя Донецької області. Згідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмір державної пенсії
позивачки не може бути менше ніж 6
мінімальних пенсій за віком, а розмір
додаткової пенсії не може бути менше
ніж 50 % мінімальної пенсії за віком.
Натомість відповідач державну та
додаткову пенсії позивачці
нараховував та сплачував з 1 січня 2014
року у порушення норм Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», чим були
порушені права позивачки. На підставі
переліченого просила визнати
протиправною бездіяльність
відповідача та зобов'язати зробити
нарахування та виплату державної
пенсії та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», починаючи з 1 січня 2014
року.

Одночасно із поданням позову ОСОБА_1
було заявлено письмове клопотання про
поновлення їй строків на звернення до
адміністративного суду із позовом з
посиланням на те, що на її звернення у
лютому 2014 року позивачка отримала
відмову відповідача у нарахуванні їй
пенсії відповідно до закону.

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, надавши суду заяву з
проханням вирішити спір у її
відсутність, наполягаючи при цьому на
задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно наданих суду письмових пояснень
позивачка вказувала, що суд при
ухвалені постанови не повинен
обмежувати часовими межами право
позивачки на отримання основної та
додаткової пенсії, визначеної ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», норми якого при цьому не
можна змінювати Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік».
Також просила суд застосувати практику
Європейського суду з прав людини. На
підставі того, що за ст. 22 Конституції
України при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод, просила суд
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі без обмеження часом.

Представники відповідача, будучи
належним чином повідомленими про час
та місце розгляду справи, до судового
засіданням не з'явились.

Натомість згідно наданих суду
письмових заперечень представники
відповідача, які просили відмовити у
задоволені поданого позову, посилались
на те, що ОСОБА_1 дійсно перебуває на
обліку в УПФУ в Орджонікідзевському
районі міста Маріуполя, як отримувач
пенсії по інвалідності 3 групи
захворювання, пов'язаного з наслідками
аварії на ЧАЕС. Натомість у 2013 році
відповідно до п. 4 «Прикінцевих
положень» Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
передбачалось застосування норм ст. ст.
50, 54 Закону «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у порядку і розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України. На підставі
зазначеного згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011
року № 1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» органи ПФУ проводять
нарахування пенсій громадянам, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. За вказаною постановою з 1
січня 2012 року мінімальний розмір
пенсії по 3-й групі інвалідності
становить 145% прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, а
щомісячна додаткова пенсія інвалідам
3-ї групи складає 284,70 грн. При цьому
рішеннями Конституційного Суду
України від 26 грудня 2011 року та від 25
січня 2012 року була підтверджена
законність повноважень Кабінету
Міністрів України встановлювати
розміри пенсійних виплат на виконання
вимог Закону України «Про Державний
бюджет України». В подальшому на
підставі Закону України від 31 липня 2014
року «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державний бюджет
України на 2014 рік» були доповнені п. 6-7,
за яким було встановлено, що з 1 січня 2014
року норми і положення ст. ст. 48, 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів на 2014 рік. Таким чином Кабінет
Міністрів України має всі правові
підстави врегулювати питання
здійснення соціальних виплат та
допомоги в межах фінансових ресурсів,
передбачених Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік». На
підставі цього УПФУ в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя проводить законне
нарахування основної та додаткової
пенсії позивачу в розмірах,
встановлених постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011
року № 1210.

Суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 128 КАС України
відкладає розгляд справи в разі
неприбуття в судове засідання
відповідача, лише який не є суб'єктом
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, якщо від нього не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності. При цьому за ч. 4 ст. 128
КАС України в разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

На підставі переліченого розгляд
справи був проведений за відсутності
учасників процесу за наявними у справі
доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає заявлені позовні вимоги такими,
що підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного вмотивування.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
користується пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та яка отримала 3 групу
інвалідності внаслідок аварії на ЧАЕС,
що підтверджується відповідними
довідками, посвідченнями та вкладками
(а. с. 5, 6).

Відповідно до чинної редакції ст. 49
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі за текстом постанови
- Закон) пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

На підставі чинної редакції ст. 50
Закону особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
таких розмірах: інвалідам IIІ групи - 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно до положень ст. 54 Закону (в
чинній редакції) обчислення і
призначення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи із
заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

При цьому в ст. 54 Закону (в чинній
редакції) зазначено, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
IIІ групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

На підставі п. 2 Постанови Пленуму
Вищого Адміністративного Суду України
від 16 березня 2012 року № 4 «Про судову
практику вирішення адміністративними
судами спорів, що виникають у зв'язку із
застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(далі за текстом постанови - Постанова
Пленуму) вбачається, що, вирішуючи
питання про дію закону в часі, судам
необхідно враховувати, що чинність
закону чи окремих його положень
припиняється: а) законодавчим органом,
шляхом прийняття відповідного закону;
б) автоматично, у зв'язку із закінченням
строку, на який розрахована дія закону
(закони про Державний бюджет України на
відповідний рік тощо); в) за рішенням
Конституційного Суду України у разі
визнання неконституційним закону або
окремих його положень (ст. 152
Конституції). При цьому, враховуючи
особливість дії в часі закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік, нормативно-правовий
акт Кабінету Міністрів України,
виданий на його виконання, також діє у
межах бюджетного року.

За ст. 63 Закону (в чинній редакції)
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» не було визначено
жодних обмежень щодо застосування
положень ст. ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» станом до 3
серпня 2014 року.

Однак на підставі Закону України від 31
липня 2014 року «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», який набув чинності
3 серпня 2014 року, «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
були доповнені п. 6-7, за яким було
встановлено, що з 1 січня 2014 року норми і
положення ст. ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. ст. 5, 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Таким чином Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» з 3
серпня 2014 року було надано
повноваження Кабінету Міністрів
України визначати розмір пенсій,
передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджетів
усіх рівнів на 2014 рік.

При цьому за Рішенням Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року №
3-рп/2012 дано тлумачення, що
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України під час вирішення
справ про соціальний захист підлягають
застосуванню тоді, коли вони видані у
межах його компетенції на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Суд зазначає, що за п. 11 Постанови
Кабінету Міністрів України від 23
листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» було
визначено, що мінімальний розмір
пенсії становить для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС: IIІ групи
інвалідності - 145 % прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Згідно до п. 13 вказаної Постанови КМУ №
1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплачується у таких
розмірах: особам, що належать до
категорії 1 з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС: інвалідам IIІ групи
- 284,70 грн.

На підставі наведеного суд приходить
до висновку, що з урахуванням внесених
змін у Закон України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік», які набули
чинності з 3 серпня 2014 року, починаючи з
цієї дати застосуванню до спірних
правовідносин підлягають положення
Постанови Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»,
бо прийняті 31 липня 2014 року зміни до
застосування Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» на
підставі Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» мають
пріоритет, оскільки, маючи між собою
однакову юридичну силу, були прийняті
пізніше.

Таким чином при визначенні розмірів
державної пенсії та додаткової пенсії
позивачці, за період з 1 січня 2014 року по
2 серпня 2014 року включно, слід
керуватися розмірами зазначених
пенсій, визначеними у чинній редакції
ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Натомість, починаючи з 3
серпня 2014 року, слід керуватися
розмірами державної та додаткової
пенсії позивачки, визначеними
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 року № 1210.

На час виникнення спірних
правовідносин, розмір мінімальної
пенсії за віком був визначений ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює розміру,
визначеного законом, прожиткового
мінімуму, встановленого для осіб, що
втратили працездатність.

За змістом п. 10 Постанови Пленуму
застереження з приводу поширення дії ч.
1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не є перешкодою для
застосування мінімального розміру
пенсії за віком для обчислення інших
пенсій чи доплат, пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого мінімального розміру пенсії за
віком.

Згідно до ст. 2 Закону України «Про
прожитковий мінімум» прожитковий
мінімум застосовується, крім іншого,
для встановлення розмірів мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
було встановлено на 2014 рік прожитковий
мінімум на особу, що втратила
працездатність, в розрахунку на місяць
у розмірі 949 грн.

Таким чином 145 % від прожиткового
мінімуму на особу, що втратила
працездатність, становить у 2014 році
1376,05 грн., а 6 прожиткових мінімумів на
особу, що втратила працездатність,
становить відповідно 5694 грн.

Враховуючи те, що фактично позивачка
отримувала державну пенсію, як учасник
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії IІI групи
інвалідності, та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду
ІІІ групи з числа учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, в розмірах, визначених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 року № 1210, що є
меншими від розмірів зазначених
пенсій, встановлених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», то суд
вважає, що заявлені позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню,
починаючи з 1 січня 2014 року до 2 серпня
2014 року включно, на підставі
викладеного вмотивування шляхом
визнання протиправною бездіяльність
відповідача із зобов'язанням УПФУ в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя провести позивачці
нарахування та виплату державної
пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком, та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. ст. 49, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

Суд при цьому зауважує, що пенсія є
періодичним щомісячним платежем,
доплату до якої позивач за січень 2014
року правомірно очікує від відповідача
у наступному місяці, тому про порушення
своїх прав, як громадянки, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, у 2014 році позивачка
дізналась в лютому 2014 року. Тому строки
на звернення до суду із вказаним
позовом нею не були пропущені, з огляду
на що клопотання про поновлення такого
строку втрачає доречність.

Однак суд при цьому відхиляє посилання
позивачки на неможливість
застосування норм Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» до
спірних правовідносин, що було
спростовано рішенням Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року та
Постановою Пленуму Вищого
Адміністративного Суду України від 16
березня 2012 року № 4 «Про судову
практику вирішення адміністративними
судами спорів, що виникають у зв'язку із
застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за якими вбачається, що при
рівнозначності за юридичною силою
норм, застосовується та норма, яка була
прийнята пізніше, та
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України підлягають
застосуванню, коли вони прийняті
виконання закону про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Інші доводи позивачки є такими, що не
впливають на правильність вирішення
справи, тому вони не приймаються судом
до уваги, а також суд не вправі
вирішувати наперед правовідносини, які
не ще стали спірними.

Керуючись ст. ст. 8-11, 17, 18, 71, 86, 94, 159-167 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя Донецької області про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язання здійснити нарахування
та виплату державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», починаючи
з 1 січня 2014 року, - задовольнити
частково.

Визнати протиправною бездіяльність та
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі міста Маріуполя Донецької
області провести ОСОБА_1 нарахування та
виплату державної пенсії в розмірі 6
(шести) мінімальних пенсій за віком, та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 (п'ятдесяти)
процентів мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. ст. 49, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014
року включно, з відрахуванням фактично
проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня її проголошення, а особами що не
були присутні при проголошенні -
протягом 10 днів з дня отримання копії
постанови, до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя