Справа № 815/3127/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3127/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року
м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Завальнюка І.В., суддів - Іванова Е.А.,
Єфіменка К.С., розглянувши в порядку
письмового провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Міністерства охорони здоров'я України
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним
адміністративним позовом, в якому
просить суд визнати неправомірними дії
відповідача щодо недотримання вимог
ст.19 Закону України «Про звернення
громадян» та зобов'язати відповідача
скасувати рішення Ізмаїльської МР МСЕК
від 24.07.2012 року, від 18.12.2012 року та
рішення Одеської обласної МСЕК № 2 від
14.08.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 24.07.2012 року Ізмаїльською МР
МСЕК було прийнято експертне рішення
про направлення позивача на
консультацію в Одеську МСЕК № 2, що не
відповідає вимогам законодавства,
зокрема, п.7 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затверджене постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №
1317 (далі - Положення № 1317). Так, МР МСЕК
повинна була прийняти рішення про
наявність або відсутність
інвалідності, а не направляти позивача
на консультацію для уточнення
діагнозу. Крім того, 18.12.2012 року
Ізмаїльською МСЕК було прийнято
рішення про невизнання позивача
інвалідом, яке суперечить п.19 Положення
№ 1317, оскільки рішення приймалося без
участі позивача, без проведення огляду
та без складання протоколу засідання
комісії. У зв'язку із цим позивач
звернувся із заявою від 13.06.2013 року до
МОЗ України, за результатами розгляду
яких МОЗ України відмовило по всім
пунктам заяви. Зважаючи на
невідповідність відповіді МОЗ України
вимогам ст.19 Закону України «Про
звернення громадян», позивач звернувся
до суду із даним позовом.

До суду з'явився позивач, який просив
задовольнити позов.

Представник відповідача до суду не
з'явився, про час та місце судового
розгляду справи повідомлений належним
чином. Згідно наданих до суду
заперечень, відповідач позовні вимоги
не визнав у повному обсязі в
задоволенні позову просив відмовити з
огляду на правомірність дій МОЗ
України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 з
приводу скасування рішень
Ізмаїльської МСЕК від 24.07.2012 року, від
18.12.2012 року та рішення Одеської
обласної МСЕК № 2 від 14.08.2012 року. Також
просив суд розглянути справу за
відсутності представника відповідача.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа
розглянута в порядку письмового
провадження. При цьому суд враховує
відсутність потреби у виклику свідків:
головного лікаря обласного центру МСЕ
м. Одеси ОСОБА_2, голови обласної МСЕК №
2 м. Одеси ОСОБА_3, оскільки зазначені
позивачем відомості, про які дані особи
можуть надати показання, не стосуються
предмету спору. Так, предметом спору є
правомірність дій МОЗ України щодо
розгляду заяви ОСОБА_1, поданої в
порядку Закону України «Про звернення
громадян». Тоді як позивач просив
викликати вищезазначених осіб для
надання відповідей на запитання щодо
правомірності застосування
законодавства посадовими особами всіх
МСЕК, структури МСЕК, причинах
невиконання рішення Ізмаїльської МСЕК
тощо.

Суд роз'яснює позивачу, що показання
свідка - це одне з джерел доказів в
адміністративному процесі, з якого суд
одержує відомості про наявність чи
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Натомість посилання
позивача на необхідність отримання
відповідей на поставлені запитання від
вищевказаних осіб ніяким чином не
впливає на обставини, які покладені ним
в обґрунтування своїх вимог і не
стосуються предмету спору.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
адміністративного позову та
відсутність підстав для його
задоволення.

Судом встановлено, що в провадженні
Одеського окружного адміністративного
суду перебувала адміністративна
справа № 815/3235/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Ізмаїльської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
про визнання незаконними дій, визнання
рішення недійсним та зобов'язання
вчинити певні дії.

В межах вищевказаної справи ОСОБА_1
просив визнати протиправними дії
відповідача в частині неприйняття
своєчасного рішення, що передбачено
законодавством про МСЕК; визнати
недійсним рішення відповідача від
18.12.2012 року; зобов'язати відповідача
поновити позивачу статус інваліда з
01.08.2012 року, встановлений у 2010 році.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15.05.2013 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 11.03.2014 року, в задоволенні позову
відмолено у повному обсязі.

Вирішуючи справу, суди обох інстанцій
виходили з наступних встановлених
фактичних обставин та правового
врегулювання.

Так, судами було встановлено, що під час
огляду ОСОБА_1 комісією експертів
Ізмаїльської МСЕК, який проводився
24.07.2012 року, згідно акту огляду № 144,
позивач наполягав на встановленні 3-ої
групи інвалідності.

Оскільки медичні документи
(направлення на МСЕК, висновки
лікувально-профілактичних закладів) не
містили відповідних об'єктивних даних,
які б вказували на наявність у ОСОБА_1
такого розладу функцій організму,
зумовленим захворюванням, наслідком
травм або з уродженими дефектами, що
призводить до обмеження
життєдіяльності, та до необхідності в
соціальній допомозі і захисті, у
комісії експертів виникли складнощі в
оцінці соціальних потреб, визначення
клініко-функціонального діагнозу,
професійного, трудового прогнозу, у
зв'язку із чим рішення відносно ОСОБА_1
про визнання його інвалідом або не
визнання його таким прийнято не було.

За згодою позивача останній був
направлений на консультацію до
Обласної МСЕК № 2, куди відповідачем
супровідним листом № 97 від 06.08.2012 року
також була направлена медична справа
позивача.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 3 грудня 2009 року № 1317 затверджено
Положення про медико-соціальну
експертизу (далі - Положення), яке
визначає процедуру проведення
медико-соціальної експертизи хворим,
що досягли повноліття, потерпілим від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, інвалідам
(далі - особи, що звертаються для
встановлення інвалідності) з метою
виявлення ступеня обмеження
життєдіяльності, причини, часу
настання, групи інвалідності, а також
компенсаторно-адаптаційних
можливостей особи, реалізація яких
сприяє медичній,
психолого-педагогічній, професійній,
трудовій, фізкультурно-спортивній,
фізичній, соціальній та психологічній
реабілітації.

Відповідно до п.11 Положення міські,
міжрайонні, районні комісії
визначають: ступінь обмеження
життєдіяльності осіб, що звертаються
для встановлення інвалідності, потребу
в сторонньому нагляді, догляді або
допомозі, реабілітації,
реабілітаційний потенціал, групу
інвалідності, причину і час її
настання, професію, з якою пов'язане
ушкодження здоров'я, а також ступінь
втрати професійної працездатності (у
відсотках) працівників, які одержали
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням ними трудових обов'язків;
потребу інвалідів у забезпеченні їх
технічними та іншими засобами
реабілітації, виробами медичного
призначення на підставі медичних
показань і протипоказань, а також з
урахуванням соціальних критеріїв;
потребу інвалідів, потерпілих від
нещасного випадку на виробництві, із
стійкою втратою працездатності у
медичній та соціальній допомозі, в тому
числі у додатковому харчуванні, ліках,
спеціальному медичному, постійному
сторонньому нагляді, догляді або
допомозі, побутовому обслуговуванні,
протезуванні, санаторно-курортному
лікуванні, придбанні спеціальних
засобів пересування; ступінь стійкого
обмеження життєдіяльності хворих для
направлення їх у стаціонарні
відділення центрів соціального
обслуговування; причини смерті
інваліда або особи, ступінь втрати
працездатності якої визначений
комісією у відсотках на підставі
свідоцтва про смерть у разі, коли
законодавством передбачається надання
пільг членам сім'ї померлого; медичні
показання на право одержання
інвалідами спеціального
автотранспорту і протипоказання до
керування ним.

Згідно з абз.2 п.14 Положення комісії
мають право направляти осіб, що
звертаються для встановлення
інвалідності, до
лікувально-профілактичних закладів
для проведення огляду з метою
уточнення діагнозу і призначення
відповідного лікування.

Відповідно до п.17 Положення
медико-соціальна експертиза
проводиться після повного медичного
обстеження, проведення необхідних
досліджень, оцінювання соціальних
потреб інваліда, визначення
клініко-функціонального діагнозу,
професійного, трудового прогнозу,
одержання результатів відповідного
лікування, реабілітації за наявності
даних, що підтверджують стійке
порушення функцій організму,
обумовлених захворюваннями,
наслідками травм чи вродженими вадами,
які спричиняють обмеження
життєдіяльності.

Таким чином, в силу приписів
вищенаведених норм, Ізмаїльська МСЕК у
передбачений законодавством спосіб
направила ОСОБА_1 на консультацію до
Обласної МСЕК № 2.

14.08.2012 року Обласна МСЕК № 2 за
наслідками огляду позивача ОСОБА_1 (акт
№ 309 від 14.08.2012 року), після вивчення
наданих останнім результатів медичних
обстежень та досліджень, оцінювання
соціальних потреб ОСОБА_1 визначення
клініко-функціонального діагнозу,
професійного, трудового прогнозу,
дійшла до висновку, що наявні у ОСОБА_1
порушення функцій організму,
обумовлених захворюваннями, не
обмежують його життєдіяльність до
стану, який би надавав можливість
відповідно до вимог п.п. 26 та 27
«Положення про порядок, умови та
критерії встановлення інвалідності»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року
(далі - Критерії) визнати ОСОБА_1
інвалідом.

У зв'язку із цим Обласна МСЕК № 2
прийняла рішення про те, що виявлені
функціональні порушення у хворого
ОСОБА_1 не роблять останнього
інвалідом, тобто не виявила у ОСОБА_1
таких обмежень порушень функцій
організму, які б надавали правові
підстави відповідно до Критеріїв
визнати його інвалідом.

Даний висновок рішення комісії
експертів Обласної МСЕК № 2
відображений у акті № 309 від 14.08.2012 року.
Зазначений висновок Обласної МСЕК № 2
було усно доведено до ОСОБА_1, що не
заперечувалось останнім в судовому
засіданні.

Згідно з абз.1 та абз.3 п.24 Положення
комісія видає особі, яку визнано
інвалідом або стосовно якої
встановлено факт втрати професійної
працездатності, довідку та
індивідуальну програму реабілітації і
надсилає у триденний строк виписку з
акта огляду комісії органові, в якому
інвалід перебуває на обліку як
отримувач пенсії чи державної
соціальної допомоги (щомісячного
довічного грошового утримання), що
призначається замість пенсії, та разом
з індивідуальною програмою
реабілітації - органові, що здійснює
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виписку з акта
огляду комісії про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках та потреби
у наданні додаткових видів допомоги;
видача особі, яку визнано інвалідом або
стосовно якої встановлено факт втрати
професійної працездатності, виписки з
акта огляду комісії на руки
забороняється.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не був
визнаний інвалідом та рішення відносно
нього не приймалося, - довідка
встановленої форми, а також витяг з
протоколу огляду Обласної МСЕК № 2
позивачу не видавалися.

Пунктом 23 Положення про порядок, умови
та критерії встановлення інвалідності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№ 1317, передбачено, що у разі незгоди з
рішенням районної, міжрайонної,
міської комісії хворий, потерпілий від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання або інвалід
має право подати протягом місяця після
одержання висновку комісії письмову
заяву до Кримської республіканської,
обласної, Київської та
Севастопольської центральних міських
комісій або до комісії, в якій він
проходив огляд, чи до відповідного
управління охорони здоров'я. Комісія,
що проводила огляд, або управління
охорони здоров'я надсилає у триденний
строк після надходження відповідного
запиту всі наявні документи на розгляд
Кримської республіканської, обласної,
центральної міської комісії, яка
протягом місяця з дня подання
зазначених документів проводить
повторний огляд заявника і приймає
відповідне рішення.

Не погодившись із рішенням Обласної
МСЕК № 2 від 14.08.2012 року ОСОБА_1 14.08.2012
року звернувся із заявою на ім'я голови
Обласної МСЕК № 2, в якій просив
направити його на переогляд в Обласну
МСЕК № 1.

12 вересня 2012 року у порядку оскарження
рішення обласної МСЕК № 2 від 14.08.2012
року, ОСОБА_1 був оглянутий Обласною
МСЕК № 1, за результатами якого
складений акт № 74 від 12.09.2012 року.

За наслідками огляду Обласною МСЕК № 1
було прийнято рішення про те, що
клініко-функціональні порушення стану
здоров'я ОСОБА_1 у легкої ступені
обмежують життєдіяльність позивача,
але не дають підстав визнати його
інвалідом.

У зв'язку з незгодою ОСОБА_1 з
вищезазначеним рішенням Обласної МСЕК
№ 1, позивачу було рекомендовано
проходження обстеження у
Дніпропетровському
науково-дослідницькому інституті
медико-соціальних проблем
інвалідності МОЗ України.

У періоді з 13.11.2012 року по 16.12.2012 року
ОСОБА_1 знаходився на обстеженні у
зазначеному державному закладі. Пройти
повне та всебічне обстеження позивач
ОСОБА_1 не забажав, самостійно поїхав з
інституту, у зв'язку з чим на комісію не
представлявся, що підтверджується
витягом з історії хвороби № 6587.

Отже суди визнали посилання позивача
на порушення Ізмаїльською МСЕК вимог
п.17 Положення щодо не проведення
необхідних обстежень необґрунтованим,
адже позивач самостійно та свідомо
перервав таке обстеження.

У зв'язку з цим, після повернення
медичної справи ОСОБА_1 до Ізмаїльської
МСЕК, 18 грудня 2012 року відносно ОСОБА_1
експертною комісією було винесено
рішення про невизнання його інвалідом,
яке відображено у протоколі № 8 від
18.12.2012 року, про що позивач був
сповіщений належним чином. 09.01.2013 року
позивач отримав довідку № 15 з
експертним рішенням про невизнання
його інвалідом.

18.12.2012 року медико-експертна справа
була повернута до Ізмаїльської МР МСЕК,
яка 19.12.2012 року направила хворому
поштою на домашню адресу довідку про
невизнання інвалідом. 09.01.2013 року
Ізмаїльською МР МСЕК було повторно
видано ОСОБА_1 довідку про невизнання
інвалідом.

Оцінюючи оскаржуване рішення за
правилами ч.5 ст.82, ст.86 КАС України, суди
обох інстанцій не знайшли підстав для
визнання його неправомірним, позаяк
позовні вимоги були обґрунтовані
виключно суб'єктивним уявленням
позивача про відповідність стану
здоров'я критеріям встановлення
інвалідності. При цьому судами було
встановлено, що Ізмаїльська МСЕК
засідала у належному складі лікарів
відповідно до вимог п.1 з Положення про
медико-соціальну експертизу,
відповідно до п.25 Положення дані
експертного огляду занесені до акта
огляду та протоколу засідання МСЕК,
підстав для встановлення однієї з груп
інвалідності не встановлено.

Крім того, судами відхилені доводи
позивача щодо порушення Ізмаїльською
міжрайонною медико-соціальною
експертною комісією п.15 Положення, що
виразилося у неприйнятті своєчасного
рішення, оскільки даною нормою не
передбачено конкретного строку на
прийняття рішення. Натомість, судами
обох інстанцій встановлено дотримання
Ізмаїльською МСЕК процедури
проведення медико-соціальної
експертизи, з урахуванням фактичних
обставин, встановлених відповідачем
при огляді ОСОБА_1

Таким чином, покладені в основу
адміністративного позову у справі №
815/3127/14 доводи позивача в аспекті
неправомірного реагування на них з
боку МОЗ України під час розгляду заяви
ОСОБА_1, які є аналогічними
обґрунтуванням позовних вимог ОСОБА_1
по справі № 815/3235/13-а, визнані
необґрунтованими судовим рішенням, яке
в силу ч.5 ст.254 КАС України, набрало
законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Передбачене вищевказаною нормою
звільнення від доказування з підстав
установлення преюдиційних обставин в
іншому судовому рішенні встановлює
обов'язок суду враховувати такі
обставини при вирішенні даної справи.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що в лютому 2013 року до МОЗ
України з Генеральної прокуратури
України надійшла скарга ОСОБА_1, у
зв'язку із чим відділом МСЕ МОЗ України
на Управління охорони здоров'я
Одеської обласної державної
адміністрації було направлено
контрольне доручення від 15.02.2013 року №
16.05-М-1892 із одночасним повідомленням
заявника про направлення звернення на
розгляд.

На виконання доручення УОЗ Одеської
ОДА на МОЗ України було направлено
інформацію щодо розгляду скарги та
обґрунтування прийнятого рішення про
невизнання ОСОБА_1 інвалідом. Також
листом від 18.03.2013 року № М-144-К40-01
повідомлено ОСОБА_1 про результати його
звернення.

05 липня 2013 року до МОЗ України надійшло
повторне звернення ОСОБА_1, за
результатами розгляду якого МОЗ
України листом від 17.07.2013 року № 16.05-М-8539
доручило УОЗ Одеської ОДА надати
відповідь заявнику. На виконання
доручення МОЗ України листом від 09.08.2013
року № М-112/2-к40-01 УОЗ Одеської ОДА
проінформувало ОСОБА_1 та МОЗ України
про результати розгляду звернення.

У зверненні ОСОБА_1 просив перевірити
на відповідність законодавству
рішення Ізмаїльської МСЕК від 10.07.2010
року, від 24.07.2012 року, рішення МСЕК № 2
від 14.08.2012 року, рішення МСЕК № 1 від
12.09.2012 року, рішення Ізмаїльської МСЕК
від 18.12.2012 року; розглянути питання про
відповідність кваліфікаційним вимогам
членів Ізмаїльської МСЕК ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6

28 жовтня 2013 року до МОЗ України листом
від 24.10.2013 року № 19-139413-13-вих надійшла
скарга ОСОБА_7, за результатами
розгляду якої листом від 01.11.2013 року №
16.05-М-13883 Відділом МСЕ було надіслано
роз'яснення заявнику щодо
правомірності прийнятого МСЕК рішення.
Також було запропоновано пройти
обстеження, так як з моменту останнього
огляду пройшло більше півроку і стан
здоров'я міг змінитися, оформити нову
посильну документацію на МСЕК. Після
надходження медичної документації до
МСЕК гарантувалось проведення огляду з
метою визначення ступеню обмеження
життєдіяльності.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про
звернення громадян» органи державної
влади і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані: об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги; у разі прийняття рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги скласти про це
мотивовану постанову; на прохання
громадянина запрошувати його на
засідання відповідного органу, що
розглядає його заяву чи скаргу;
відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених
законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим
нормативним актам, невідкладно вживати
заходів до припинення неправомірних
дій, виявляти, усувати причини та умови,
які сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності
можливостей розгляд звернень громадян
покладається на посадову особу чи
підрозділ службового апарату,
спеціально уповноважені здійснювати
цю роботу, в межах бюджетних
асигнувань. Це положення не відміняє
вимоги частини дев'ятої цієї статті.

З урахуванням викладеного та беручи до
уваги те, що на звернення ОСОБА_1 від
10.06.2013 року (вхід. від 05.07.2013 року № М-8539)
МОЗ України листом від 17.07.2013 року №
16.05-М-8538 доручило УОЗ Одеської ОДА
надати відповідь заявнику, із
одночасним повідомленням ОСОБА_1 про
направлення звернення на розгляду; УОЗ
Одеської ОДПА листами від 09.08.2013 року №
М-112/2-К40-01 проінформувало позивача та
МОЗ України про результати розгляду
звернення, суд дійшов висновку про
дотримання відповідачем вимог ст.19
Закону України «Про звернення
громадян».

При цьому суд відхиляє посилання
позивача на неправомірність спірних
рішень МСЕК, про що ним порушувалось
питання в заяві від 10.06.2013 року, в якості
доводів про невідповідність відповіді
МОЗ України вимогам ст.19 Закону України
«Про звернення громадян», оскільки
правомірність відповідних рішень
підтверджена судовими рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій в
межах справи адміністративної №
815/3235/13-а.

В силу частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
органів владних повноважень, суд
керується критеріями, закріпленими у
ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З аналізу вказаної правової норми
випливає, що рішення державного органу,
органу місцевого самоврядування та їх
посадових осіб повинні бути прийняті в
межах компетенції відповідного органу
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності всіх
перед законом; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансі між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; не порушувати інтересів
держави, прав та інтересів фізичних та
юридичних осіб.

Таким чином, на підставі встановлених
судом фактів, суд приходить до висновку
про те, що при розгляді заяви ОСОБА_1 від
10.06.2013 року відповідач діяв на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, пропорційно та
своєчасно.

Отже, з'ясувавши обставини у
справі та перевіривши всі доводи і
заперечення сторін, надавши правову
оцінку наданим доказам, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, у зв'язку із чим в
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст.128, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Міністерства охорони
здоров'я України про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя _______________
І.В. Завальнюк

Суддя _______________
Е.А. Іванов

Суддя
_______________ К.С. Єфіменко