Справа № 266/2499/14-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Федотова В.М.
Суддя-доповідач - Ханова Р.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року справа № 266/2499/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі:

головуючого судді:
Ханової Р. Ф.

Василенко
Л.А.

Васильєвої
І.А.

розглянувши у порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському

районі м.
Маріуполя Донецької області

на постанову
Приморського районного суду м.
Маріуполя

Донецької області

від 16 липня
2014 року

по адміністративній справі
№ 266/2499/14-а (суддя Федотова В.М.)

за позовом ОСОБА_4

до
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському

районі м.
Маріуполя Донецької області

про визнання
неправомірною бездіяльності та
зобов'язання

провести нарахування та виплату
підвищення до пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (надалі позивач)
звернувся 16 липня 2014 року з позовною
заявою до управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.
Маріуполя Донецької області (надалі
управління, відповідач) про визнання
неправомірною бездіяльності та
зобов'язання провести нарахування та
виплату щомісячне підвищення до пенсії
відповідно до Закону України «Про
статус та соціальний захист дітей
війни» (арк. справи 2-4).

Постановою суду першої
інстанції від 16 липня 2014 року позовні
вимоги задоволені, визнана
неправомірною бездіяльність
управління, зобов'язано відповідача
здійснити нарахування та виплату
позивачу підвищення до пенсії як
дитині війни в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком за період з 1 січня 2014, з
урахуванням фактично проведених
виплат (арк. справи 17-19).

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, як прийняту з порушенням
норм матеріального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позову (арк. справи 22-25).

Апеляційний розгляд
здійснюється відповідно до пункту
третього частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України в порядку письмового
провадження.

За правилами частини першої
статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

Як підтверджується матеріалами
справи, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відноситься до категорії «діти війни».

Закон України "Про соціальний
захист дітей війни" від 18 листопада 2004
року № 2195-IV (далі Закон № 2195-IV), який
набрав чинності з 1 січня 2006 року,
встановлює правовий статус дітей війни
та визначає основи їх соціального
захисту та гарантує їх соціальну
захищеність шляхом надання пільг і
державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону
передбачено, що дитина війни це особа,
яка є громадянином України та якій на
час закінчення (2 вересня 1945 року)
Другої світової війни було менше 18
років.

Статтею 6 Закону № 2195-IV
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми зазначеного Закону з
урахуванням Рішення Конституційного
суду N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Статтею 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Під час апеляційного
провадження з'ясовано, що статтею 67
Закону України від 31 липня 2014 року №
1622-VІІ «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» установлено, що норми і
положення статей 5 та 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік. Зазначені норми набрали
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 3 серпня 2014 року,
оскільки опублікуванні в газеті «Голос
України» за 2 серпня 2014 року.

Пунктом 4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 2011 року
№ 1381 «Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верст
населення», яка набрала чинності 1
січня 2012 року та діє по цей час
встановлено, що дітям війни (крім тих,
на кого розповсюджується дія Законів
України «Про статус ветеранів війн,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання або державної соціальної
допомоги, які виплачуються замість
пенсії, підвищення, встановлене
статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
проводиться в розмірі 7 відсотків від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність.

У зв'язку з прийняттям
зазначеного нормативно-правового акту
терміни застосування положень статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" до 3 серпня 2014 року
здійснюються у порядку та розмірах
встановлених наведеним законом, а з 3
серпня 2014 року у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Зазначене позбавляє можливості
залишення без змін постанови суду
першої інстанції щодо не визначення
кінцевої дати виплати встановленої
судом доплати, і призводить до
необхідності зміни постанови суду
першої інстанції. Вказана зміна
обумовлена передчасним вирішенням
судом першої інстанції спору на
майбутнє, без наявності об'єкту
судового захисту в момент прийняття
судового рішення.

Підставою для зміни судового
рішення є помилкове застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, а саме пункту другого частини
другої статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зобов'язавши відповідача до
вчинення певних дій, суд не визначив
термін зазначеної певності.

Виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів дійшла до висновку про
наявність підстав для зміни постанови
суду першої інстанції згідно статті 201
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 99, 160, 162, 167,
183-2, 184, 195, 196, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя на
постанову Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 16
липня 2014 року по адміністративній
справі № 266/2499/14-а - задовольнити
частково.

Постанову Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
16 липня 2014 року по адміністративній
справі № 266/2499/14-а - змінити.

В абзаці другому резолютивної
частини постанови Приморського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 16 липня 2014 року по
адміністративній справі № 266/2499/14-а -
після слів «з 01.01.2014 року», доповнити
словами наступного змісту «по 2 серпня
2014 року».

В іншій частини постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Постанова складена та підписана 22
серпня 2014 року.

Постанова суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення копій особам, які
беруть участь у справі.

Постанова є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя :
Р.Ф. Ханова

Судді :
Л.А. Василенко

І.А. Васильєва