Справа № 816/2128/14
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний
адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 р. Справа № 816/2128/14

Головуючий 1 інстанції:
Чеснокова А.О.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

при секретарі Зарицька Т.В.

за участю:

представників позивача - Чукарьова С.А.,
Захарченко Г.М.

представника відповідача - Боровик Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.07.2014р. по
справі № 816/2128/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Даст і К»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ «Даст і К», звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати протиправними дій
Кременчуцької ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області та скасувати податкові
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Полтавській області від 09.04.14 р. №
/565 про збільшення грошового
зобов'язання по податку на прибуток в
сумі 395622,0 грн. та застосування штрафних
санкцій в розмірі 31478,75 грн. і № 1/566
про збільшення грошового зобов'язання
по ПДВ в сумі 273703,0 грн. та застосування
штрафних санкцій в розмірі 66607,5 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.07.14 р. по
справі № 816/2128/14 позов був задоволений в
повному обсязі.

Відповідач не погодився з судовим
рішенням і подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.07.14 р. по
справі № 816/2128/14 та прийняти нову
постанову про відмову у задоволені
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального законодавства з
мотивів, наведених в апеляційній
скарзі.

Позивач подав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін, посилаючись на її
законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду, дослідивши
доводи апеляційної скарги, заперечення
на неї та вислухавши пояснення
представників сторін у судовому
засіданні, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено, що підставою для
прийняття оскаржених податкових
повідомлень-рішень є акт №
5099/16-03-22-01-08/13953635 від 04.12.13 р. (том І а.с.
26-72) планової виїзної документальної
перевірки підприємства позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.10 р. по 31.12.12 р., в якому
зафіксовані порушення вимог п. 5.1, п. 5.2.1,
п. 5.3.9 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
які призвели до заниження зобов'язань
по податку на прибуток на суму 703721,0
грн.; п. 7.2.1, п. 7.4.5 ст. 7 Закону України
«Про ПДВ», які призвели до заниження
зобов'язань по ПДВ на суму 612045,0 грн., у
зв'язку з чим були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 17.01.14 р.

Платник податків оскаржив вище вказані
податкові повідомлення-рішення в
адміністративній процедурі і рішенням
ГУ Міндоходів в Полтавській області №
728/10/16-31-10-04-12 від 01.04.14 р. (т. 1 а.с. 124-134)
скарга була задоволена частково:
податкове повідомлення-рішення №
/52 від 17.01.14 р. було скасовано в
частині збільшення зобов'язань по
податку на прибуток в сумі 308099,0 грн. та
застосування штрафних санкцій в
розмірі 26101,25 грн., а податкове
повідомлення-рішення № /53 від
17.01.14 р. скасоване в частині збільшення
зобов'язань по ПДВ в сумі 242322,0 грн. та
застосування штрафних санкцій в
розмірі 21480,0 грн. В іншій частині скарга
була залишена без задоволення.

Після закінчення процедури
адміністративного оскарження
відповідачем були прийняті нові
податкові повідомлення-рішення від
09.04.14 р. № /565 про збільшення
грошового зобов'язання по податку на
прибуток в сумі 395622,0 грн. та
застосування штрафних санкцій в
розмірі 31478,75 грн. і № 1/566 про
збільшення грошового зобов'язання по
ПДВ в сумі 273703,0 грн. та застосування
штрафних санкцій в розмірі 66607,5 грн.

В подальшому зазначені податкові
повідомлення-рішення оскаржені
позивач оскаржив до Міндоходів України
(т. 1 а.с. 93-100), за результатами розгляду
якої Міністерством доходів і зборів
України було прийняте рішення №
7583/6/99-99-10-0115 від 28.04.14 р., яким повторна
скарга платника податків була залишена
без задоволення, а податкові
повідомлення-рішення від 09.04.14 р. №
/565 та № 1/566 залишені без
змін.

Виявлені порушення відповідач пов'язує
з тим, що позивач безпідставно включив
в обрахування валових витрат та
податкового кредиту витрати та
податковий кредит по операціям з ТОВ
Компанія «Центр-Регіон 2010», ПП
«Кремнафтагазтрейд», ПП
«Дортехкомплект», ТОВ «Байкара», ТОВ
«Альпек», оскільки не можливо
підтвердити реальність цих операцій у
зв'язку з наявністю у ланцюгу
постачання підприємств, які на даний
час припинили свою діяльність або не
знаходяться за юридичною адресою,
неможливістю встановити фактичного
виробника товарів, у зв'язку з
ненаданням до перевірки сертифікатів
якості.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції процитував зміст п. 5.1, п. 5.2.1,
п. 5.3.9 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 7.2.1, п. 7.4.5 ст. 7 Закону України «Про
ПДВ», п. 138.1.1, п. 138.4 ст. 138, п. 198.1, п. 198.6 ст.
198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, ч. 2 ст. 3, ч. 1
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п. 2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 88 від 24.05.95 р.,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.95 р. за № 168/704, і
вказав на те, що відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Для з'ясування реальності здійснених
позивачем господарських операцій суд
першої інстанції дослідив укладений
позивачем з ТОВ Компанія «Центр-Регіон
2010» договір № 5 від 16.05.11 р. (т. 1 а.с. 139-140),
предметом якого є поставка
нафтопродуктів, номенклатура,
кількість, умови поставки, форма та
порядок оплати, ціна яких визначаються
у видаткових накладних. Поставка
товарів (бітум дорожній) здійснювалася
за заявками позивача (т. 1 арк. справи 143,
149, 155, 161, 167, 178, 184, 190, 196, 202). Також суд
першої інстанції вказав на те, що за
ініціативою позивача ним були отримані
від філії «Семеніський райавтодор» ДП
«Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України» копії
договору про надання ним послуг ТОВ
Компанія «Центр-Регіон 2010» з
випарювання, окислення та розігріву
чорнов'яжучих матеріалів, а також
докази на підтвердження факту його
виконання (т. 2 а.с. 5-19).

На кожну поставку оформлені
рахунки-фактури, видаткові накладні,
податкові накладні, прибуткові ордери.
Перевезення бітуму підтверджено
наданими позивачем ТТН на відпуск
нафтопродуктів (нафти). Оплата за
придбаний товар проведена в повному
обсязі. Витяг з журналу довіреностей
свідчить про отримання ТМЦ, переданих
ТОВ Компанія «Центр-Регіон 2010»,
представником підприємства-покупця.

Також суд першої інстанції дослідив
укладений позивачем з ПП
«Кремнафтагазтрейд» (продавець)
договір № 15 від 03.09.10 р. (т. 2 а.с. 20),
предметом якого є поставка
нафтопродуктів автотранспортом
продавця (вартість перевезення
включається до ціни товару) за заявками
покупця. Позивачем до матеріалів
справи надані копії заявок на поставку
бітуму дорожнього, рахунків-факту,
видаткових та податкових накладних,
прибуткових ордерів та ТТН на відпуск
нафтопродуктів, паспортів на бітум ЗАТ
«Лисичанська нафтова інвестиційна
компанія», сертифікати відповідності
виробника. Витяг з журналу
довіреностей свідчить про отримання
ТМЦ, переданих ПП «Кремнафтагазтрейд»,
представником підприємства-покупця.

Судом першої інстанції був досліджений
укладений позивачем з ТОВ «Байкара»
договір № 21/09Б від 21.09.11 р. (т. 3 а.с. 81),
предметом якого є поставка бітуму всіх
марок, кількість, найменування та ціна
якого вказуються у накладних,
попередньо узгоджених сторонами.
Позивачем до матеріалів справи надані
копії заявок, рахунків-фактур,
видаткових та податкових накладних,
платіжних доручень, витягу з журналу
довіреностей, прибуткових ордерів,
паспортів та сертифікатів
відповідності, які підтверджують факт
поставки та отримання замовленого
товару.

Доставка товару за договорами з ПП
«Кремнафтагазтрейд», ТОВ «Байкара» та
ТОВ Компанія «Центр-Регіон 2010»
здійснена транспортом
продавців/постачальників на
асфальтний завод позивача, що
підтверджується копіями ТТН на відпуск
нафтопродуктів (нафти).

Наявність вказаних документів на час
проведення перевірки відповідач не
заперечує і за висновками суду першої
інстанції наведені факти свідчать про
правомірність формування позивачем по
вказаним операціям валових витрат та
податкового кредиту.

Колегія суддів вважає доцільним
відмітити, що в акті перевірки
порушення позивачем вимог податкового
законодавства по операціям з ТОВ
Компанія «Центр-Регіон 2010» обумовлено
інформацією, отриманою відповідачем
від ДПІ Шевченківського району м.
Львова Львівської області ДПС про
результати перевірки ТОВ «Доміно 2010»,
стосовно не підтвердження реального
характеру операцій здійснення
господарських операцій. Проте
відповідач не вказав яке відношення
діяльність ТОВ «Доміно 2010» має до
операції поставки нафтопродуктів за
договором № 5 від 16.05.11 р. позивача з ТОВ
Компанія «Центр-Регіон 2010». В
апеляційній скарзі апелянт вже
посилається на результати перевірки
ДПІ Шевченківського району м. Львова
Львівської області ДПС ТОВ Компанія
«Центр-Регіон 2010», про що не
вказувалося в акті перевірки.

Також апелянт вказує на те, що при
розгляді скарги платника податків в
адміністративній процедурі був
направлений запит до УДАІ УМВС України
у Полтавській області про надання
інформації про належність
транспортних засобів, зазначених у ТТН.
З аналізу витягу з облікових карток
транспортних засобів було встановлено,
що в жодній ТТН не співпадають власник
автомобілю (перевізник) і ці
автотранспортні засоби не належать ТОВ
Компанія «Центр-Регіон 2010». Крім того,
деякі причепи, визначені у ТТН (перелік
наведений в апеляційній скарзі), мають
тип кузову: напівпричеп бортовий,
сідловий тягач, що унеможливлює
перевезення бітуму, враховуючи
особливості нафтопродукту. А в ТТН № 1710
від 17.10.11 р. вказаний автомобіль МАЗ 500,
тоді як в обліковій картці ТЗ за
номером НОМЕР_1 обліковується
автомобіль МАЗ 5432. Стосовно цього ж
підприємства у відповідача була наявні
інформація про те, що ТОВ Компанія
«Центр-Регіон 2010» було зареєстроване
на особу, яка не мала відношення до
господарської діяльності, а тому
підписані цією особою (директор ОСОБА_4)
документи не мають юридичної сили. За
таких підстав апелянт наполягає на
тому, що поставка бітуму від ТОВ
Компанія «Центр-Регіон 2010» на користь
позивача не відбувалася.

Вказуючи на порушення позивачем вимог
податкового законодавства по
операціям з ПП «Кремнафтагазтрейд» за
договором № 15 від 03.09.10 р., відповідач в
акті перевірки та апеляційній скарзі
посилається на інформацію, отриману за
результатами перевірки вказаного
суб'єкта підприємницької діяльності
від 06.12.11 р., з якої випливає, що
свідоцтво платника ПДВ було анульовано
24.06.11 р., основні фонди, трудові ресурси,
складські приміщення, транспортні
засоби відсутні, що свідчить про
відсутність і господарської
діяльності даного підприємства. Крім
того, відповідач вказав на те, що в ТТН
(перелік наведений в апеляційній
скарзі) замовником послуг вказане ПП
«Кремнафтагазтрейд», але відсутні
інформація про автопідприємство, що
здійснювало перевезення, відсутні
посилання на подорожні листи до цих
ТТН. З посиланням на пояснення гр.
ОСОБА_5, який зазначався директором та
головним бухгалтером ПП
«Кремнафтагазтрейд» і чий підпис стояв
на документах по операціям з позивачем,
дана особа фінансово-господарською
діяльність не займалася, первинних та
інших документів не оформлювала.

Колегія суддів вважає доцільним
вказати на те, що бітум дорожній є
складною сумішшю сполук органіки
різного характеру та вуглеводнів,
випускається двох видів: в'язкі та
рідкі. Відповідно ГОСТ 22245-90
виробляються в'язкі бітуми двох типів:
БНД та БН. За таких підстав приймання
цього товару здійснюється відповідно
Інструкції «Про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України»,
затвердженої спільним наказом
Держнафтогазпрому, Міністерства
транспорту, Держкомстандарту та
Держкомстату України № 81/38/101/235/122/ від
02.04.98 р. Саме на цю Інструкцію є
посилання в договорі № 5 від 16.05.11 р.,
укладеному позивачем з ТОВ Компанія
«Центр-Регіон 2010» (т. 1 а.с. 139-140), в
договорі № 21/09Б від 21.09.11 р., укладеним з
ТОВ «Байкара» (т. 3 а.с. 81). При укладанні
договору № 15 від 03.09.10 р. з ПП
«Кремнафтагазтрейд» сторони не
передбачили застосування приписів
вказаної Інструкції при прийнятті
нафтопродукту.

В п. 5.4 зазначеної Інструкції
передбачено, що перевезення
нафтопродуктів автомобільним
транспортом здійснюється згідно з
Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженими наказом Мінтрансу
України № 363 від 14.10.97 р., зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 20.02.98 р.
за № 128/2568, та ГОСТ 27352-87
«Автотранспортні засоби для заправки и
транспортування нафтопродуктів. Типи,
параметри та загальні технічні
вимоги». З прибуттям нафтопродуктів до
вантажоодержувача в автоцистерні
перевіряється наявність і цілісність
пломб, технічний стан автоцистерни,
відповідність об'єму і густини
нафтопродукту в автоцистерні об'єму і
густині, зазначеним у ТТН на відпуск
нафтопродуктів (нафти) за формою № 1-ТТН
(нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3),
відповідність найменування, марки і
виду (залежно від масової частки сірки)
нафтопродукту, зазначених у ТТН, і
паспорті якості на відвантажений
нафтопродукт. Відповідність густини
нафтопродукту під час відвантаження та
приймання визначається після її
приведення до температури 20°С
відповідно до ГОСТ 3900.

Як вказано в п. 7.5.6 вищевказаної
Інструкції, відпуск нафти і
нафтопродуктів до мір повної місткості
та нафтопродуктів, розфасованих до
тари, оформлюється ТТН у чотирьох
примірниках, з яких: перший -
залишається у товарного оператора
вантажовідправника і є первинним
документом складського обліку з
подальшим здаванням до бухгалтерської
служби підприємства; другий -
використовується водієм як перепустка
під час виїзду з підприємства, а після
виїзду - залишається в охорони
підприємства з подальшим здаванням до
бухгалтерської служби підприємства;
третій та четвертий - засвідчені
підписом представника
вантажоодержувача та відміткою про час
виїзду з підприємства - передаються
перевізнику. При цьому третій
примірник є супровідним документом
вантажу і після його здавання
передається вантажоодержувачу.
Четвертий примірник передається
експедитору (водію) і є підставою для
обліку транспортної роботи. Бланки ТТН
на підприємстві є документами суворої
звітності. В пунктах 7.5.7 - 7.5.8 Інструкції
передбачено, що ТТН на вивезення нафти
або нафтопродуктів автотранспортом
вантажоодержувача оформлюється на
підставі довіреності
вантажоодержувача, а під час
постачання вантажовідправником - на
підставі подорожнього листа
автотранспортного підприємства.
Відпуск нафти або нафтопродуктів
здійснюється в день оформлення ТТН за
наявності усіх її примірників.

Слід відмітити, що залучені до
матеріалів справи документи по
операції з ТОВ Компанія «Центр-Регіон
2010» свідчать про те, що за заявкою від
17.05.11 р. бітум підлягав поставці в с.
Підлужне, Полтавської області на АБЗ
позивача в кількості 10 т., а відповідно
ТТН № 1905 від 19.05.11 р. поставка здійснена
(пункт розвантаження) до с. Солонці
(район та область не вказані) в
кількості 7660,0 кг.; за заявкою від 26.07.11 р.
бітум підлягав поставці в с. Підлужне,
Полтавської області на АБЗ позивача в
кількості 30 т, а відповідно ТТН № 2807 від
28.07.11 р. поставка здійснена (пункт
розвантаження) до с. Солонці (район та
область не вказані) в кількості 30 т.; за
заявкою від 17.08.11 р. бітум підлягав
поставці в с. Підлужне, Полтавської
області на АБЗ позивача в кількості 20 т,
а відповідно ТТН № 1908 від 19.08.11 р.
поставка здійснена (пункт
розвантаження) до с. Солонці (район та
область не вказані) в кількості 20,5 т. У
всіх інших заявках (т. 1 арк. справи 143, 149,
155, 161, 167, 178, 184, 190, 196, 202) вказано, що бітум
поставляється в с. Підлужне,
Полтавської області на АБЗ позивача,
але місцем розвантаження вказується с.
Солонці (район та область не вказані).

Крім того, в наданих позивачем
документах відсутні дані про форму
пакування бітуму, що перевозився
(наливом в цистернах або в ємкостях
відповідного об'єму). Також в ТТН на
перевезення бітуму від ТОВ Компанія
«Центр-Регіон 2010» відсутні посилання
на подорожні листи, до яких оформлені
ТТН, та часи виїзду з
підприємства-вантажовідправника та
прибуття до вантажоотримувача.

Зважаючи на те, що адреса доставки
(розвантаження) бітуму не відповідає
розпорядженню замовника (позивача по
даній справі), не зазначено який
господарюючий суб'єкт за цією адресою
розташований, за яких підстав
поставлявся бітум, а позивачем не
надано жодних пояснень цьому, відсутні
документи, оформлення яких передбачено
Інструкцією «Про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України»,
слід зробити висновок про те, що
формування валових витрат та
податкового кредиту по операціям, за
якими не підтверджено отримання
товару, є безпідставним.

Колегія суддів вважає необхідним
відмітити, що договір № 15 від 03.09.10 р.,
укладений позивачем з ПП
«Кремнафтагазтрейд», за змістом
підпадає під ознаки договору
купівлі-продажу, а тому при його
укладанні повинні були
застосовуватися приписи ст. 638, ст. 655,
ст. 656, ст. 669, ст. 685, ст. 691, ст. 712 ЦК
України, де зазначено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. За договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.
Кількість товару, що продається,
встановлюється у договорі
купівлі-продажу у відповідних одиницях
виміру або грошовому вираженні. Умова
щодо кількості товару може бути
погоджена шляхом встановлення у
договорі купівлі-продажу порядку
визначення цієї кількості. Продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар
у тарі та (або) в упаковці, якщо інше не
встановлено договором купівлі-продажу
або не випливає із суті зобов'язання.
Обов'язок передання товару у тарі та
(або) в упаковці не поширюється на
товари, які за своїм характером не
потребують застосування тари та (або)
упакування. Товар повинен бути
переданий у тарі та (або) упакований
звичайним для нього способом в
упаковку, а за їх відсутності -
способом, який забезпечує схоронність
товару цього роду за звичайних умов
зберігання і транспортування, якщо
договором купівлі-продажу не
встановлено вимог щодо тари та (або)
упаковки. Продавець, який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язаний передати покупцеві товар
у тарі та (або) в упаковці, які
відповідають вимогам, встановленим
актами цивільного законодавства.
Покупець зобов'язаний оплатити товар
за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу. За договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Наведені норми свідчать про те, що
істотними умовами договору
купівлі-продажу (поставки) є
найменування товару, його кількість,
ціна і в деяких випадках пакування
товару.

Як вбачається з вказаного договору № 15
від 03.09.10 р., в ньому не вказано який саме
товар (нафтопродукти) підлягали
поставці, за якою ціною, в якій
кількості, і відсутні посилання на
додатки до договору або накладні, де
мають визначатися дані умови, тобто не
узгоджені суттєві умови для даного
виду договору. За таких підстав слід
зробити висновок про те, що цей договір
не відповідає приписам ч. 1 ст. 203 ЦК
України, а тому до даного правочину
слід застосувати наслідки, передбачені
ст. 215 та ст. 216 ЦК України.

Зважаючи на те, що недійсний правочин
не створює юридичних наслідків, то
формування позивачем за таким
правочином валових витрат та
податкового кредиту є неправомірним.

Як вказав суд першої інстанції, за
договором № 21/09Б від 21.09.11 р., укладеним
позивачем з ТОВ «Байкара» (т. 3 арк.
справи 81) передбачено поставити бітум
всіх марок у кількості та за ціною,
вказаних у накладних. З метою придбання
нафтопродуктів позивачем на адресу
Постачальника направлено заявки, копії
яких наявні в матеріалах справи.
Поставка товару оформлена
рахунками-фактурами, видатковими та
податковими накладними, ТТН, а оплата
підтверджена платіжними дорученнями.
Оскільки документи не мають вад форми
та змісту, суд першої інстанції зробив
висновок про правомірність формування
позивачем валових витрат та
податкового кредиту.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
те, що у вироку Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 15.02.13 р. по
справі № 1601/11172/2012 р., який набрав
законної сили, є висновок про те, що ТОВ
«Байкара» створено з метою прикриття
незаконної діяльності, що є підставою
вважати поставки бітуму безтоварними.

Колегія суддів вважає доцільним
вказати на те, що відповідно приписам ч.
4 ст. 72 КАС України вирок суду у
кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою. Зважаючи
на те, що обставини, які досліджувалися
судом при розгляді вказаної
кримінальної справи, хоча і охоплюють
період, у якому позивач мав
господарські правовідносини з ТОВ
«Байкара», але не стосуються операцій
за договором № 21/09Б від 21.09.11 р.,
посилання відповідача на дане судове
рішення є недоречним.

Як свідчать залучені до матеріалів
справи документи, позивач за заявкою
від 21.09.11 р. просив ТОВ «Байкара»
відвантажити 25 т бітуму БНД 60/90 на
умовах само вивозу і на підтвердження
проведеної операції надав
рахунок-фактуру № СФ-000928 від 23.09.11 р.,
видаткову накладну № РП-000928 від 23.09.11 р.,
податкову накладну № 126 від 23.09.11 р. та
ТТН 02 ААТ № 230911 від 23.09.11 р.

Проте вказана ТТН не підтверджує того,
що вантажовідправником був ТОВ
«Байкара», а в ній лише зазначено, що
пунктом навантаження є м. Кременчук, що
спростовує факт отримання позивачем
бітуму саме за договором № 21/09Б від
21.09.11 р., а тому відсутні підстави для
формування податкового кредиту та
валових витрат на підставі видаткової
накладної № РП-000928 від 23.09.11 р. та
податкової накладної № 126 від 23.09.11 р. по
операції, фактичність якої не доведена.

В оскарженій постанові вказано, що суд
першої інстанції дослідив укладений
позивачем з ПП «Дортехкомплект»
договір № 103 від 15.12.10 р. (т. 2 а.с. 61),
предметом якого є поставка на користь
позивача протягом 2010-2011 років за цінами
заводу-виробника комплектуючих та
запчастин до асфальтозмішувальних
установок ДС-158 на загальну суму 300000,0
грн. за заявками покупця. Про виконання
поставок свідчать залучені до
матеріалів справи заявки (т. 2 а.с. 65-66),
рахунки (т. 2 а.с. 67-68), платіжні доручення
(т. 2 а.с. 75-76), податкові накладні (т. 2 а.с.
79-80), накладні, які оформлені відповідно
вимог чинного законодавства. Витяг з
журналу довіреностей свідчить про
отримання ТМЦ, переданих ПП
«Дортехкомплект», представником
підприємства-покупця. Транспортування
придбаного товару здійснено ТОВ
«Інвестшляхбуд-4» автомобілем ГАЗ за
договором № 005-П від 25.01.11 р., що
підтверджується копією акта
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
та ТТН (т. 2 а.с. 77-79).

З цим же контрагентом позивачем був
укладений договір № 59 від 30.05.12 р. (т. 2
а.с. 88), предметом якого є поставка у 2012
р. комплектуючих та запчастин до
асфальтозмішувальних установок ДС-158
на загальну суму 60000,00 грн., на умовах
самовивозу за довіреністю у м.
Кременчуці власним транспортом. Про
виконання даного договору свідчать
заявки (т. 2 а.с. 89-90), рахунки (т. 2 а.с. 91,93),
платіжними дорученнями (т. 2 а.с. 97-98),
податкові накладні (т. 2 а.с. 95-96),
накладні. Витяг з журналу довіреностей
свідчить про отримання ТМЦ, переданих
ПП «Дортехкомплект», представником
підприємства-покупця. За висновками
суду першої інстанції надані документи
оформлені відповідно приписів чинного
законодавства.

Крім того, суд першої інстанції в
обґрунтування висновків судового
рішення вказав на те, що фактичне
виконання договору підтверджено
контрагентом позивача - ПП
«Дортехкомплект», на письмовий запит
платника податків, сформований в ході
проведення перевірки (т. 2 а.с 102), до того
ж вказаним суб'єктом господарювання
надано копії усіх первинних
документів, що складались сторонами
договору під час виконання взятих на
себе зобов'язань (т. 2 а.с. 103-163).

Як свідчать залучені позивачем до
матеріалів справи документи, на
виконання договору поставки № 103 від
15.12.10 р. продавцю - ПП «Дортехкомплект»,
були подані заявки від 23.08.10 р. та від
13.12.10 р., продавцем виписані рахунки № 200
від 26.08.10 р. та № 278-1 від 15.12.10 р. Проте
вказані документи складені до
укладання зазначеного договору, а тому
не можуть стосуватися його виконання, а
інших підстав для здійснення поставки
не вказано і документально не
підтверджено. За таких підстав
виписані податкові накладні № 6-12 від
23.12.10 р. та № 11-12 від 28.12.10 р., видаткові
накладні № 193 від 29.12.10 р., від 26.12.10 р. № 7,
№ 8 та № 10 від 31.01.11 р., в яких є посилання
на договір № 103 від 15.12.10 р. та рахунки №
200 від 26.08.10 р. та № 278-1 від 15.12.10 р., не
підтверджують реальність вказаної
операції.

Колегія суддів вважає доцільним
вказати на те, що висновки суду першої
інстанції про доведеність фактичної
поставки замовлених позивачем
запчастин від ПП «Дортехкомплект» не
відповідає фактичним обставинам,
оскільки в наданих позивачем до
матеріалів справи ТТН б/н від 26.01.11 р. та
від 31.01.11 р. вантажовідправником та
вантажоотримувачем вказана одна і та ж
особа - позивач по даній справі.
Відомостей про ПП «Дортехкомплект»
вказані документи не містять, що
спростовує твердження позивача про те,
що за вказаними документами
перевозилися товари, придбані у ПП
«Дортехкомплект» за договором № 103 від
15.12.10 р.

Слід відмітити, що на підтвердження
отримання товарів за договором № 59 від
30.05.12 р. позивач надав до матеріалів
справи заявку від 20.04.12 р., отриманий від
продавця рахунок № 111 від 23.04.12 р.,
накладну № 93 від 20.06.12 р. та податкову
накладну № 14 від 31.05.12 р., за якими були
отримані труба димова вартістю 6513,0 грн.
та перехідник вартістю 7981,0 грн. Проте
заявка від 20.04.12 р. та рахунок № 111 від
23.04.12 р. не стосуються виконання
договору № 59 від 30.05.12 р., оскільки були
складені до його укладання, а інших
підстав для здійснення поставки не
вказано і документально не
підтверджено. За таких підстав
виписані податкова накладна № 14 від
31.05.12 р. та видаткова накладна № 93 від
20.06.12 р. не підтверджують реальність
вказаної операції.

Такий висновок відповідає позиції
Верховного Суду України, викладеній в
постанові від 04.09.2007по справі № 07/97, де
вказано, що наявність податкових
накладних не є безумовною підставою
для обрахування податкового кредиту по
ПДВ, якщо буде доведено, що відомості,
які містяться в таких документах, не
відповідають дійсності, як у випадку
нездійснення самих операцій.

В постанові суду першої інстанції
вказано на те, що позивачем (клієнт) був
укладений з ТОВ «Альпек» (експедитор)
договір транспортного обслуговування
при організації перевезення вантажів
автотранспортом № 18 від 01.10.12 р. (т. 4 а.с.
1-4), предметом якого є організація та
виконання від імені експедитора та за
рахунок клієнта
транспортно-експедиційного
обслуговування з перевезення вантажів
автомобільним транспортом, що
визначається у ТТН, актах наданих
послуг, на території України та
міжнародного сполучення згідно із
узгодженими сторонами додатками, які є
невід'ємними частинами даного
договору.

Також суд першої інстанції зазначив, що
на виконання даного договору позивачем
була подана заявка (т. 4 а.с. 89-90),
експедитором виставлений рахунок (т. 4
а.с. 10), оформлений акт здачі-прийняття
виконаних робіт (наданих послуг) (т. 4
а.с. 12), оплата підтверджена платіжними
дорученнями (т. 4 а.с. 76-85) і по цій
операції видані податкові накладні (т. 4
а.с. 13-16). На підтвердження виконання
зобов'язань за вказаним договором до
матеріалів справи залучені ТТН,
видаткові накладні, сертифікати
відповідності на придбаний позивачем
товар, та інші документи (т. 4 а.с. 20-75).
Оскільки вказані документи оформлені
належним чином, суд першої інстанції
зробив висновок про те, що позивач
правомірно сформував по цим операціям
валові витрати та податковий кредит.

Колегія суддів вважає доцільним
вказати на те, що в наданій до
матеріалів справи заявці на
транспортне перевезення (т. 4 арк.
справи 11) без визначення дати її
складання вказано, що позивачем
замовлялися перевезення відсіву
гранітного та щебеню з кварцового
кар'єру (м. Кременчук) до с. Підлужного
протягом періоду з 02.10.12 р. по 31.10.12 р.
Загальна кількість ходок - 59, загальна
маса вантажу - 954 м3 та 144 т. Вартість
перевезення становить 35400,0 грн., в т.ч.
ПДВ - 5900,0 грн. В акті здачі-приймання
робіт від 31.10.12 р. вказано, що виконавцем
були виконані роботи по організації
перевезення вантажу на 35400,0 грн., в т.ч.
ПДВ - 5900,0 грн. Проте які саме
перевезення, їх кількість, яким
транспортом, по яких датах здійснені
даний документ не містить. Відсутні
також посилання на ТТН, оформлені по
кожному перевезенню. Дані обставини
унеможливлюють ідентифікацію
замовлених позивачем послуг з тими,
стосовно яких складений вказаний акт.

Також слід вказати на те, що відповідно
ст. 933 ЦК України клієнт зобов'язаний
надати експедиторові документи й іншу
інформацію про властивості вантажу,
умови його перевезення, а також
інформацію, необхідну для виконання
експедитором своїх обов'язків. А якщо
ні, то експедитор має право відкласти
виконання договору до надання
документів та інформації в повному
обсязі. Перевезення вантажів
оформляється товарно-транспортними
документами. Відповідно ст. 9 Закону
України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» такими документами є:
авіаційна вантажна накладна (Air Waybill);
міжнародна автомобільна накладна (CMR);
накладна УМВС; коносамент (Bill of Lading);
накладна CIM; вантажна відомість (Cargo
Manifest); інші документи, визначені
законами України. Факт надання
транспортно-експедиційних послуг під
час перевезення має підтверджуватися
єдиним транспортним документом або
комплектом документів (автомобільних,
залізничних накладних тощо), у яких
відображається шлях проходження
вантажу від пункту відправлення до
пункту призначення. Факт прийняття
послуг може бути додатково
підтверджено двостороннім актом
приймання-передачі послуг. Але
наявність лише акта виконаних робіт за
відсутності транспортних документів
не дає права підприємству на включення
вартості послуг до складу валових
витрат. Також слід звернути увагу на
необхідність наявності примірника
товарно-транспортної накладної
типової форми № 1-ТН (ТТН) - єдиного
первинного документа, який слугує для
розрахунків за виконані транспортні
роботи.

Враховуючи норми Закону України «Про
ліцензування окремих видів
господарської діяльності» можна дійти
висновку, що
транспортно-експедиторські послуги
ліцензуванню не підлягають. Але при
цьому слід мати на увазі, що це
поширюється тільки на експедиторів,
які не виконують перевезення власними
транспортними засобами, а залучають
перевізника. Якщо ж експедитор
здійснює перевезення власним
транспортом, ліцензія необхідна,
оскільки в п. 33 ст. 9 вказаного Закону
передбачено ліцензування послуг з
перевезення вантажів і пасажирів
автомобільним транспортом.

Слід відмітити, що в наданих до
матеріалів справи ТТН (т. 4 арк. справи
20-33) ТОВ «Альпек» вказаний як
автопідприємство і даних про укладені
ним договори з перевізниками для
перевезення вантажів на користь
позивача, зважаючи на те, що дане
підприємство зареєстроване за адресою:
м. Київ, вул. Щорса, 31, ні договір № 18 від
01.10.12 р., ні акт виконаних робіт, ні інші
документи, надані позивачем, не
містять.

Оскільки ТОВ «Альпек» зазначений в ТТН
автопідприємством, тобто перевізником,
але дані про наявність у нього ліцензії
на цей вид діяльності відсутні, то слід
зробити висновки про те, що вказане
підприємство не мало права здійснювати
перевезення автотранспортними
засобами, не мало укладених договорів з
перевізниками, знало про це на час
укладання договору та надання послуг,
що свідчить про недотримання
учасниками договору вимог ч. 2 та ч. 5 ст.
203 ЦК України, а тому до даного
правочину слід застосовувати наслідки,
передбачені ст. 215 та ст. 216 ЦК України
для недійсного правочину. За таких
підстав у позивача не існувало
законних підстав для формування
валових витрат та податкового кредиту
на підставі правочину, який не створює
правових наслідків.

Зважаючи на те, що при ухваленні
постанови від 14.07.14 р. по справі № 816/2128/14
судом першої інстанції не були
враховані вищенаведені фактичні
обставини, невірно застосовані норми
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів дійшла
до висновку про наявність підстав для
її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
209, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.07.2014р. по
справі № 816/2128/14 - задовольнити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.07.2014р. по
справі № 816/2128/14 - скасувати та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позову ТОВ «Даст і К»
визнання протиправними дії
Кременчуцької ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області та скасування податкових
повідомлень-рішень Кременчуцької ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області від 09.04.14 р. №
/565 про збільшення грошового
зобов'язання по податку на прибуток в
сумі 395622,0 грн. та застосування штрафних
санкцій в розмірі 31478,75 грн. і № 1/566
про збільшення грошового зобов'язання
по ПДВ в сумі 273703,0 грн. та застосування
штрафних санкцій в розмірі 66607,5 грн.

Постанова набирає законної сили
негайно з моменту її проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів з моменту виготовлення
повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська
Н.С.Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М.
Бенедик А.П.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 26.08.2014 року.