Справа № 810/3578/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/3578/14
інстанції: Скрипка І.М.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,при
секретаріАрхіповій Л.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП»
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів № 100250002/2013/500492/2
від 05 грудня 2013 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою у задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - необов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, з метою митного оформлення
товару позивачем до митниці подано
митну декларацію № 100250002/2013/037001 від 03
грудня 2013 року.

На підтвердження митної вартості
товару, разом із митною декларацією,
позивачем до митного органу надано
наступні документи: картку обліку
особи, яка здійснює операції з
товарами; міжнародні автомобільні
накладні (CMR); коносамент; довідки про
транспортні витрати; рахунок-фактуру
(інвойс); рахунок-фактуру про оплату
транспортних послуг; пакувальні листи;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) із доповненнями; договір
перевезення; сертифікат відповідності;
декларацію виробника; інформацію про
позитивні результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару; резервну позицію.

Митним органом, після опрацювання
поданих документів, повідомлено
позивача засобами електронного зв'язку
про необхідність подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість товару, згідно зі ст. 53 Митного
кодексу України: інші платіжні або
бухгалтерські документи; документи, що
підтверджують витрати на
транспортування; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; виписку
з бухгалтерської документації; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій; транспортні
(перевізні) документи.

Позивачем разом із листом № 434 від 05
грудня 2013 року, на підтвердження
заявленої у декларації № 100250002/2013/037001
від 03 грудня 2013 року вартості товару,
товариством подано додаткові
документи: комерційну пропозицію,
калькуляцію, прайс-лист, копію митної
декларації країни відправлення, два
платіжних доручення в іноземній
валюті, виписку по особовому рахунку. У
листі також зазначено, що документи,
які підтверджують витрати на
транспортування, вже подавались разом
із митною декларацією.

Проте, після надання перерахованих
документів, відповідачем прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів із застосуванням
резервного методу № 100250002/2013/500492/2 від 05
грудня 2013 року.

Підстави визначення митної вартості за
резервним методом вказано у графі 33
оскаржуваного рішення, а саме: «митна
вартість не може бути визначена за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), через
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару умовам, наведеним у главі 9
Митного кодексу України, неподання
основних документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість,
наявність інформації щодо числових
значень складових митної вартості та
інших умов, які могли вплинути на ціну
товару та призвели до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості. Перелік вимог щодо
надання додаткових документів: за
наявності інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи,
документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів; виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформацію біржових організацій.
Методи не застосовані: 2-а, 2-б - у зв'язку
з відсутністю цінової інформації на
ідентичні та подібні (аналогічні)
товари; методи 2-в, 2-г - через
відсутність основи для віднімання
(додавання) вартості. Митна вартість
визначена за резервним методом та
ґрунтується на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях. Використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально. Процедура
консультацій митним органом та
декларантом проведена».

Також митним органом складено картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформлені чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, згідно з якою позивачу
повідомлено про неможливість
прийняття митного оформлення за
поданою митною декларацією.

Для випуску товарів у вільний обіг «під
гарантійне зобов'язання» позивач подав
до Київської митниці Міндоходів нову
митну декларацію № 100250002/2013/037137 від 05
грудня 2013 року, в якій задекларував цей
же товар за митною вартістю, що
визначена з урахуванням рішення
митного органу про коригування митної
вартості товарів, сплатив всі митні
платежі згідно з митною вартістю таких
товарів, визначеною відповідачем.

Також позивач звернувся до митного
органу з листом про надання письмової
інформації про причини, за яких
заявлена митна вартість не може бути
визнана, та інформації про порядок і
метод визначення митної вартості,
застосовані у цьому випадку.

Листом № 141/4-24/9379ПІ від 17 грудня 2013 року
митниця зазначила про здійснення
вивчення та перевірки поданих
товариством документів, за наслідками
чого у митного органу виникли сумніви у
заявленій вартості товару, виявлені
неточності та розбіжності.

20 лютого 2014 року (вих. № 10/14-104 від 20
лютого 2014 року) ТОВ «Сільпо ПДВПП»
подало заяву на визнання заявленої
митної вартості та скасування рішення
про коригування митної вартості.

Листом № 2786/1/26-70-61-04 від 03 березня 2014
року митниця повідомила, що додаткові
документи не можуть бути підставою для
перегляду рішення № 100250002/2013/500492/2 від 05
грудня 2013 року через недотримання
термінів подання цих документів. У той
же час товари, митну вартість яких
скориговано названим рішенням,
випущені у вільний обіг за митною
декларацією № 100250002/2013/037137 від 05 грудня
2013 року.

Не погоджуючись з рішенням про
коригування митної вартості товарів та
вважаючи його протиправним, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП»
зареєстроване в якості юридичної особи
02 січня 2013 року, що підтверджується
Випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серії АБ № 181455.

26 березня 2013 року між ТОВ «Сільпо
ПДВПП» (покупець) та RISE AND SHINE (IMP AND EXP) CO,
LTD (Китай) (продавець) укладено контракт
№ 006/13, за умовами якого продавець
продає, а покупець - придбаває
продукцію (товар), в асортименті,
кількості, за ціною та у відповідності
до інвойсів, які є невід'ємною частиною
контракту.

За змістом п. 2 укладеного контракту
передбачено, що ціни на товар
встановлюються в інвойсах на кожну
партію товару. Ціна включає в себе
вартість продукції, тари,
термоусадочної упаковки, маркування,
завантаження, витрат по митному
оформленню вантажу в країні продавця.
Валютою контракту є долар США. Загальна
вартість контракту складає 800 000,00
доларів США.

Згідно з п. 3 укладеного контракту, усі
ціни по контракту, а також поставка
здійснюється на умовах FOB Циндао, Китай,
згідно Incoterms 2010.

Згідно з п. 7 контракту, продавець
зобов'язаний надати покупцю наступні
документи: інвойс, пакувальний лист,
сертифікат якості, сертифікат
походження, коносамент, митну
декларацію продавця.

На підставі укладеного контракту
позивачем імпортовано вироби з
кам'яної кераміки, посуд столовий,
країна виробництва - Китай.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 49 Митного кодексу України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України,
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України, декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України,
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: - декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; - зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; - рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); - якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; - за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; -
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; - копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; - якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

За змістом ч. 3 ст. 53 МК України, у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: - договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; - рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); -
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); - виписку з бухгалтерської
документації; - ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; -
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; - копію
митної декларації країни відправлення;
- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно з ч. 4 ст. 53 МК України, у разі якщо
митний орган має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: - виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; - довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; -
розрахунок ціни (калькуляцію).

За змістом ч. 5 ст. 53 МК України,
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України, митний
орган з метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право: -
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; - у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; - у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; - проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; - звертатися до митних
органів інших країн із запитами щодо
надання відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості; - застосовувати інші
передбачені цим Кодексом форми митного
контролю.

За змістом ч. 6 ст. 54 МК України, зокрема,
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: - невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; - неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; - невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; - надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України,
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 55 МК України, прийняте
митним органом письмове рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів має містити: 1) обґрунтування
причин, через які заявлену декларантом
митну вартість не може бути визнано; 2)
наявну в митного органу інформацію (у
тому числі щодо числових значень
складових митної вартості, митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, інших умов, що
могли вплинути на ціну товарів), яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом; 3) вичерпний перелік вимог
щодо надання додаткових документів,
передбачених частиною третьою статті 53
цього Кодексу, за умови надання яких
митна вартість може бути визнана
митним органом; 4) обґрунтування
числового значення митної вартості
товарів, скоригованої митним органом,
та фактів, які вплинули на таке
коригування; 5) інформацію про: а) право
декларанта або уповноваженої ним особи
на випуск у вільний обіг товарів, що
декларуються: у разі згоди декларанта
або уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
X цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 55 МК України, у
випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів
митний орган за зверненням декларанта
або уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу X цього Кодексу. Строк дії таких
гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати митному органу додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються.

З матеріалів справи вбачається, що 20
лютого 2014 року (вих. № 10/14-104 від 20 лютого
2014 року) ТОВ «Сільпо ПДВПП» подало
заяву на визнання заявленої митної
вартості та скасування рішення про
коригування митної вартості. Стосовно
поданої заяви митний орган вказав на
недотримання вимог у частині терміну
її подання та, як наслідок, зазначив про
неможливість врахування таких
документів, як підстави для перегляду
оскаржуваного рішення про коригування
митної вартості.

Водночас, подана позивачем заява
датована 20 лютого 2014 року (77-й день з
моменту випуску товарів у вільний
обіг).

Таким чином, позивачем не порушено
встановленого ч. 8 ст. 55 МК України
80-денного строку з дня випуску товарів
для подання додаткових документів для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів, що декларуються.

За змістом ч. 9 ст. 55 МК України, у разі
надання декларантом або уповноваженою
ним особою додаткових документів
митний орган розглядає подані
додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів. У такому випадку надана
фінансова гарантія відповідно
повертається (вивільняється) або
реалізується в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 МК України, визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК України,
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з п. 1.14 Правил заповнення
декларації митної вартості,
затверджених Наказом Міністерства
фінансів України № 599 від 24 травня 2012
року, метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач надав митному органу для
митного оформлення імпортованого
товару документи, згідно з переліком,
визначеним ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України, які ідентифікують оцінюваний
товар та містять об'єктивні та
достовірні дані, які підтверджують
заявлену митну вартість товару.

Водночас, оскаржуване рішення митний
орган мотивував неподанням основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість,
наявністю інформації щодо числових
значень складових митної вартості та
інших умов, які могли вплинути на ціну
товару та призвели до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, в рішенні про коригування
митної вартості товарів митний орган
чітко не вказав, які відомості в
наданих йому документах викликають
сумніви, та в чому вони полягають.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів під час вирішення
справи також враховує правову позицію
Верховного Суду України, викладену в
постановах від 29 травня 2012 року у
справі № 21-91а12 та від 11 вересня 2012 року
у справі № 21-262а12, в яких суд дійшов
висновку, що за умови ненаведення
митним органом доказів того, що
документи, подані декларантом для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості. Тобто за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом, застосування митним органом
коригування митної вартості є
передчасним.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає неправомірними,
необґрунтованими та передчасними дії
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів щодо застосування
резервного методу визначення митної
вартості товарів з урахуванням
наведених законодавчих норм та наявних
матеріалів справи, а також ненаведення
митним органом доказів того, що
документи, подані декларантом для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, та
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності дій щодо прийняття
рішення про коригування митної
вартості товарів, що підтверджується
наведеними законодавчими нормами та
наявними матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості товарів.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.