Справа № 822/2612/14
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/2612/14
Головуючий у 1-й інстанції: Блонський
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В.,
Мельник-Томенко Ж.М.

при секретарі: Копійчук О.В.

за участю представників сторін:

представника позивача - Підопригори
Н.В.

представника відповідача (апелянта) -
Рисюк П.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна Компанія
"Поділля-Трансбуд" до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області про скасування
податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Будівельна Компанія
"Поділля-Трансбуд" звернулось до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 29.04.2014 року.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 17.07.2014 року
адміністративний позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
17.07.2014 року з підстав її
невідповідності вимогам
процесуального та матеріального права.

Представник відповідача (апелянта) в
судовому засіданні вимоги апеляційної
скарги підтримав в повному обсязі та
просив колегію суддів їх задовольнити.

Представник позивача заперечив проти
задоволення вимог апеляційної скарги,
посилаючись на їх безпідставність та
просив залишити оскаржуване рішення
суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
зміни, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
за результатом проведеної
відповідачем камеральної перевірки
даних задекларованих у податковій
звітності з податку на додану вартість
ТОВ «БК «Поділля-Трансбуд» за лютий 2014
року складено акт перевірки №
153/22-09-22-03/33468780 від 14.04.2014 року, яким
встановлено порушення платником
податку пункту 198.6 статті 198, пунктів
200.1, 200.3 статті 200, пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищено рядок 19 декларації « 0110»
за лютий 2014 року на суму 21219 грн. На
підставі акту перевірки відповідач
прийняв податкове
повідомлення-рішення № від 29.04.2014
року, яким позивачу зменшено від'ємне
значення суми податку на додану
вартість в розмірі 21219 грн.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими
податковим органом рішеннями,
звернувся до суду з даним позовом.

В свою чергу, суд першої інстанції,
приймаючи оскаржуване рішення, прийшов
до висновку, що орган владних
повноважень, яким є
Кам'янець-Подільська об'єднана
державна податкова інспекція
Хмельницької області, діяв не у
відповідності до вимог Податкового
кодексу України та Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами, що затверджений Наказом
Міністерства фінансів України № 395 від
14.03.2013 року. Зокрема, суд першої
інстанції вважає, що відповідачем не
доведено факт порушення позивачем
вимог податкового законодавства.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції по суті спору, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для винесення оскаржуваних
рішень податкового органу, були
викладені в акті перевірки висновки
відповідача щодо формування позивачем
податкового кредиту на підставі
податкових накладних, не
зареєстрованих в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Судом першої інстанції, під час
розгляду справи встановлено наступне.

Між ТОВ «БК Поділля-трансбуд» та ВКП
«Явір-Інвест» укладено договір
поставки №29/05-1 від 29.05.2013 року про
поставку будівельного піску.

ВКП «Явір-Інвест» на виконання свого
договірного обов'язку поставив
позивачу будівельний пісок, що
підтверджується видатковими
накладними № РН-0000490 від 10.07.2013 року на
суму 63526,50 грн., та № РН-0000552 від 22.08.2013
року на суму 63787,75 грн.

Позивач оплатив отриманий товар
платіжними дорученнями № 211 від 20.08.2013
року на суму 100000 грн., та № 589 від 30.12.2013
року на суму 65000 грн.

Постачальник- ВКП «Явір-Інвест»
виписав податкові накладні № 26 від
10.07.2013 року на загальну суму 63526,50 грн., в
тому числі податок на додану вартість в
сумі 10587,75 грн., та № 19 від 22.08.2013 року на
загальну суму 63787,75 грн., в тому числі
податок на додану вартість в сумі 10631,29
грн., які не були ним зареєстровані в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вказані податкові накладні позивач
отримав від постачальника тільки 28.02.2014
року, що підтверджується матеріалами
справи, зокрема копією реєстру виданих
та отриманих податкових накладних за
лютий 2014 року і поясненнями сторін.

Позивач подав до державного
податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за лютий 2014 року в яку включив
до податкового кредиту податок на
додану вартість по податкових
накладних № 26 від 10.07.2013 року та № 19 від
22.08.2013 року на загальну суму 21219 грн.

Внесення вказаної суми податкового
кредиту з податку на додану вартість до
рядку 17 податкової декларації « 0110»
збільшило від'ємне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду у рядку
19 (рядок 17-рядок 9) на суму 21219 грн.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, колегія суддів враховує
наступне.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначений статтею 198 Податкового
кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: у
паперовому вигляді; в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього
пункту.

Приписами ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно ч.1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що у позивача як платника
податку на додану вартість виникло
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту або з дати
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг, а саме: за платіжним
дорученням № 211 від 20.08.2013 року на суму
100000 грн., з 20.08.2013 року, за платіжним
дорученням № 589 від 30.12.2013 року на суму
65000 грн., з 30.12.2013 року, або з дати
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковими накладними, а саме: за
видатковими накладними № РН-0000490 від
10.07.2013 року та № РН-0000552 від 22.08.2013 року-з
28.02.2014 року, оскільки хоча позивач
отримав товар у липні, серпні 2013 року,
але підтвердження поставки
податковими накладними № 26 від 10.07.2013
року та № 19 від 22.08.2013 року на загальну
суму 21219 грн., відбулося тільки 28.02.2014
року, тобто з дати їх отримання від
постачальника та внесення до реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних за лютий 2014 року.

Норми статті 198 Податкового кодексу
України встановлюють право платника
податків на віднесення сум податку до
податкового кредиту в зв'язку із
настанням дати певної події, що
відбулася раніше, а не обов'язок
платника податку на віднесення суми
податку на додану вартість до
податкового кредиту в зв'язку із
настанням дати певної події, що
відбулася раніше, на відміну від дати
виникнення податкових зобов'язань
згідно статті 187 Податкового кодексу
України. Крім того у разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Таким чином, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції,
що у зв'язку з тим, що з дати складання
податкових накладних, а саме: з 10.07.2013
року та з 22.08.2013 року, право позивача на
включення сплачених сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
зберігається протягом 365 календарних
днів з дати складання податкових
накладних, тобто до 10.07.2014 року та 22.08.2014
року, позивач цілком правомірно
сформував податковий кредит за
вказаними податковими кредитами у
лютому 2014 року з дати їх отримання.

Що стосується на посилання податкового
органу відносно формування позивачем
податкового кредиту на підставі
податкових накладних, не
зареєстрованих в Єдиному реєстрі
податкових накладних, колегія суддів
прийшла до наступного висновку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення
контролюючими органами документальної
позапланової виїзної перевірки
продавця та у відповідних випадках
покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Встановлено, що оскільки податкові
накладні № 26 від 10.07.2013 року та № 19 від
22.08.2013 року не були зареєстровані
постачальником в Єдиному реєстрі
податкових накладних, позивач подав
заяву із скаргою на постачальника про
його відмову зареєструвати податкові
накладні в такому реєстрі разом із
податковою декларацією з податку на
додану вартість за лютий 2014 року. До
заяви позивач додав відповідні
первинні документи, а саме: видаткові
накладні № РН-0000490 від 10.07.2013 року та №
РН-0000552 від 22.08.2013 року, платіжні
доручення № 211 від 20.08.2013 року та № 589
від 30.12.2013 року.

Таким чином, позивач в повній мірі
виконав вимоги пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, тобто
отримавши 28.02.2014 року податкові
накладні № 26 від 10.07.2013 року та № 19 від
22.08.2013 року не зареєстровані
постачальником в Єдиному реєстрі
податкових накладних, подав податкову
декларацію з податку на додану
вартість за лютий 2014 року та заяву із
скаргою на такого постачальника, яка є
підставою для включення сум податку до
складу податкового кредиту.

За результатом апеляційного розгляду,
колегія суддів вважає вірним висновки
суду першої інстанції, що позивач при
поданні до державного податкового
органу податкової декларації з податку
на додану вартість за лютий 2014 року в
яку він включив до податкового кредиту
податок на додану вартість по
податкових накладних № 26 від 10.07.2013
року та № 19 від 22.08.2013 року не порушив
правила оподаткування встановлені
Податковим кодексом України.
Відповідачем не доведено факт
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, і, як наслідок,
наявність підстав для визнання
протиправними і скасування
податкового повідомлення-рішення
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області № від 29.04.2014
року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що суд
першої інстанції вірно встановив
обставини даної справи, правильно
визначив правове регулювання спірних
правовідносин та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо
наявності підстав для скасування
рішення суду першої інстанції
спростовується матеріалами
адміністративної справи та
законодавчим регулюванням спірних
правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 17
липня 2014 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
28 серпня 2014 року.

Головуючий
Сторчак В. Ю.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.