Справа № 2а-1970/1882/11
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
Справа №
9104/122428/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Кухтея Р.В., Клюби В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 липня 2011
року по справі за позовом
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
приватного сільськогосподарського
підприємства «Перемога» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач, Тернопільське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів в липні 2011 року звернулося з
позовом в суд до приватного
сільськогосподарського підприємства
«Перемога» та просило стягнути з
відповідача на користь
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративного-господарські
санкції в розмірі 10 714,29 грн. та пеню в
розмірі 247,17 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказує на
те, що підприємством не забезпечено
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу робочих місць.

В запереченні на позов відповідач
вказує, що не зобов'язаний самостійно
працевлаштовувати інвалідів, на таке
не вказує Закон України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», а наділений лише обов'язком
щодо створення умов для
працевлаштування інвалідів.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 липня 2011
року у справі №2а-1970/1882/11 в задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням Тернопільським обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів подано апеляційну скаргу в
якій просить скасувати постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 липня 2011
року у справі №2а-1970/1882/11 та прийняти
нову, якою задовольнити
адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт виходить з тих же
мотивів, що наведені в позовній заяві.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до пп. 1,2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними матеріалами
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову без змін. При
цьому колегія суддів виходить з
наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2010 рік
відповідач повинен був забезпечити у
2010 році працевлаштування інвалідів на 3
робочих місця.

Статтею 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Підбір
робочого місця здійснюється переважно
на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно статті 181 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» інвалід, який не
досяг пенсійного віку, не працює, але
бажає працювати, має право бути
зареєстрованим у державній службі
зайнятості як безробітний. Рішення про
визнання інваліда безробітним і взяття
його на облік для працевлаштування
приймається центром зайнятості за
місцем проживання інваліда на підставі
поданих ним рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів. Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

За змістом статті 181 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Оскільки статтею 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлена
відповідальність за меншу кількість
працюючих інвалідів, ніж це
передбачено нормативом робочих місць,
з врахуванням положень статтей 18, 181
цього ж Закону стосовно обов'язку
державних органів щодо
працевлаштування інвалідів і
відсутність аналогічного обов'язку у
підприємств, установ, організацій, а
тому відповідальність підприємств,
установ, організацій може наступити
тільки у разі відмови у
працевлаштуванні інвалідів у
кількості відповідно до встановлених
нормативів. Тільки відмова у
працевлаштуванні є доказом того що
підприємство не забезпечило норматив
робочих місць.

Частиною 2 статті 218 Господарського
Кодексу України встановлено, зокрема,
що учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для не
припущення господарського
правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином, відповідно до частини 2
статті 218 Господарського Кодексу
України адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
учасника господарських відносин за
порушення ним правил, встановлених
законодавчими актами, при наявності в
діях суб'єкту господарювання вини у
вчиненні такого порушення та якщо ним
не приймались заходи, спрямовані на
недопущення господарського
правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що відповідачем були
виконані вимоги Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» щодо прийняття
заходів для працевлаштування
інвалідів.

Так матеріалами справи
підтверджується, що відповідачем вжито
всіх необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів, створено
робочі місця для інвалідів, подавався
звіт форми 3-ПН до державної служби
зайнятості про наявність вільних
робочих місць та потребу працівників
за 2010 рік, в якому відображено
наявність вакансій для осіб з
обмеженими фізичними можливостями,
однак інваліди відповідними органами
працевлаштування не направлялись, в 2010
році у відповідача працювало 3
інваліди, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
які не відпрацювали повністю 12
календарних місяців через сезонний
характер роботи, а тому у суду немає
жодних підстав для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських
санкцій. Не направлення для
працевлаштування інваліда
відповідними органами, не може
вважатися виною відповідача та
підставою для застосування до нього
адміністративно-господарських
санкцій.

Тому колегія суддів прийшла до
висновку, що в задоволенні апеляційної
скарги необхідно відмовити, оскільки
вважає апеляційні вимоги
неаргументованими.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського оружного
адміністративного суду від 19 липня 2011
року в справі №2а-1970/1882/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
Р.В. Кухтей

В.В. Клюба