Справа № 821/1953/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/1953/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю представників: позивача -
Ватаги І.М., Кістінь І.В., відповідача -
Булкіна Р.С., Майстеренко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державної фінансової
інспекції в Херсонській області до
Каховського міжрайонного управління
водного господарства про зобов'язання
вчинити певні дії,

встановив:

Державна фінансова інспекція в
Херсонській області (далі - позивач, ДФІ
в Херсонській області) звернулась до
суду із позовом до Каховського
міжрайонного управління водного
господарства (далі - відповідач,
Каховське МУВГ), в якому просить
зобов'язати відповідача виконати п.3
вимоги від 17.04.2014р. №21-07-14-14/2423, а саме:
відобразити в бухгалтерському обліку
дебіторську заборгованість в сумі 26,18
тис. грн. перед СТ "Дружба" та в сумі 11,57
тис.грн. ТО "Південний" і провести
претензійно-позовну роботу та
забезпечити стягнення коштів в сумі
21988,72 грн., недоотриманих за подачу води.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
наслідками проведеної ревізії
фінансово-господарської діяльності
Каховського МУВГ за період з 01.09.2009р. по
01.03.2014р., оформленої актом ревізії від
10.04.2014р. №07-17/25, встановлені допущені
відповідачем порушення, які призвели
до недоотримання протягом 2010-2013р.р.
коштів на загальну суму 37,75 тис.грн.
внаслідок надання на підставі
укладених договорів послуг з подачі
води СТ "Дружба" та ТО "Південний",
вартість яких не включала витрат
насосних станцій у вигляді заробітної
плати їх машиністів у зазначеному вище
розмірі.

Тому п.3 вимоги від 17.04.2014р. №21-07-14-14/2423
Каховське МУВГ зобов'язано усунути
виявлені порушення та повідомити про
їх усунення до 16.05.2014р.

Оскільки відповідач в установлений
строк виявлені ревізією порушення не
усунув, ДФІ в Херсонській області
просить зобов'язати його виконати п. 3
вимоги ДФІ в Херсонській області від
17.04.2014р. №21-07-14-14/2423.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги та
наполягали на їх задоволенні.

Відповідачем надано письмові
заперечення на позов, у яких він
просить відмовити у його задоволенні,
посилаючись на те, що висновки позивача
про недоотримання доходів є
помилковими. Так, відповідач вказує, що
надавав послуги з подачі води у
відповідності до умов укладених із
споживачами договорів. З боку
споживачів умови договорів виконані в
повному обсязі, послуги оплачені за
ціною, визначеною у договорах, які є
чинними і ніким не скасованими, тому у
відповідача відсутні правові підстави
для відображення дебіторської
заборгованості та вчинення дій щодо
стягнення з СТ "Дружба" та ТО "Південний"
коштів. Крім того, вимога позивача вже
частково виконана шляхом пред'явлення
споживачам послуг претензій та
відшкодування порушення з рахунок
винних осіб.

Представники відповідача також
заперечували проти задоволення позову
з наведених вище підстав.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши наявні у справі докази
у їх сукупності, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
п.1.2.5.2 Плану контрольно-ревізійної
роботи Державної фінансової інспекції
в Херсонській області на I квартал 2014
року працівниками позивача проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Каховського МУВГ за період
з 01.09.2009р. по 01.03.2014р., оформленої актом
ревізії від 10.04.2014р. №07-17/25.

В акті викладені висновки ревізорів
про допущені відповідачем порушення
законодавства, які полягали у
наступному.

Відповідач відповідно до п.13 Переліку
платних послуг, які можуть надаватися
бюджетними установами та
організаціями, що належать до сфери
управління Державного комітету по
водному господарству, на замовлення
юридичних і фізичних осіб,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.07. 1999 р. №1379 та
п.11 Переліку платних послуг, які
надаються бюджетними установами, що
належать до сфери управління
Державного агентства водних ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10. 2011 р. №1101
надає платні послуги, пов'язані з
подачею води юридичним та фізичним
особам з меліоративних систем і водних
джерел на полив зрошуваних або
зволоження осушених земель, промислові
і комунальні потреби, для поливу
городів, садів і богарних земель та для
наповнення наливних водойм - на
підставі укладених із споживачами
послуг договорів.

Вибірковою ревізією стану
використання коштів, отриманих від
надання платних послуг, працівниками
ДФІ в Херсонській області з'ясовано, що
відповідачем у періоді, що підлягав
ревізії, укладались із Садівницьким
товариством "Дружба" та Товариством
огородників "Південний" договори на
надання послуг, пов'язаних з подачею
води для промислових і комунальних
потреб, а також на полив городів і
садів. При цьому вартість послуг для
зазначених осіб визначена без
включення витрат насосної станції, яка
здійснює подачу води до точки
водовиділу (заробітної плати
машиністів насосної станції), тому
Садівницьким товариством "Дружба" та
Товариством огородників "Південний"
залишились невідшкодованими
відповідачу відповідні витрати в сумі
37 753,15 грн. за період 2010-2013р.р., тобто
відповідачем недоотримано доходів на
вказану суму.

Наведене на думку позивача, є
порушенням п.15 ст.6 Закону України "Про
державний бюджет на 2010 рік", п.14 ст.4
Закону України "Про державний бюджет на
2011 рік", п.12 ст.4 Закону України "Про
державний бюджет на 2012 рік", абз.1 ст.11
Закону України "Про державний бюджет на
2013 рік", п.4 ст.13, пп.10 п.3 ст.29 Бюджетного
кодексу України, п.9 Порядку надання
платних послуг бюджетними установами й
організаціями, що належать до сфери
управління Державного комітету
України по водному господарству, на
замовлення юридичних і фізичних осіб,
затвердженого наказом Державного
комітету України по водному
господарству, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України від 21.05.2001р. №92/243/104 і
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 31.05.2001 р. за №466/5657.

На підставі акту ревізії позивачем
надіслано на адресу відповідача
лист-вимогу від 17.04.2014р. №21-07-14-14/2423, п.3
якої Каховське МУВГ зобов'язано:

відобразити в бухгалтерському обліку
підприємства дебіторську
заборгованість в сумі 26,18 тис.грн. перед
СТ "Дружба" та в сумі 11,57 тис.грн. ТО
"Південний";

провести претензійно-позовну роботу та
забезпечити стягнення коштів в сумі 37,75
тис.грн. недоотриманих за подачу води;

у разі пропуску строку позовної
давності відшкодувати порушення за
рахунок винної особи, що допустила
зайві грошові виплати (ст. 133 Кодексу
законів про працю України).

Станом на час розгляду даної справи п.3
вимоги виконаний частково -
відповідачем пред'явлено претензії СТ
"Дружба" в сумі 26,18 тис.грн. та ТО
"Південний" в сумі 11,57 тис.грн., а також
відшкодовано порушення за рахунок
винних осіб (а.с. 15, 16, 17, 19, 27-30).

При цьому дебіторську заборгованість в
бухгалтерському обліку не відображено
і кошти з СТ "Дружба" в сумі 26,18 тис.грн.
та ТО "Південний" в сумі 11,57 тис.грн. не
стягнуто.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-XII
(далі - Закон № 2939-XII), здійснення
державного фінансового контролю
забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю
у своїй діяльності керується
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України.

Головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно із пунктом 7 статті 10 Закону №
2939-XII органу державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Відповідно до частини другої статті 15
Закону № 2939-XII законні вимоги службових
осіб органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Таким чином, вимоги органів ДФІ мають
відповідати критеріям законності і
обґрунтованості, визначеним ст. 19
Конституції України та ст. 2 КАС
України.

За таких обставин суд вважає, що
повинен у будь-якому випадку
перевірити законність вимог органу
державного фінансового контролю,
навіть у тому разі, якщо таку вимогу не
було оскаржено та скасовано в судовому
чи іншому порядку.

З тих самих міркувань суд також
приходить до висновку, що факт не
оскарження вимоги органу державного
фінансового контролю не має
преюдиційного значення для вирішення
спору про зобов'язання підконтрольної
установи виконати таку вимогу і не може
бути підставою для звільнення від
обов'язку доводити її законність.

Процедуру проведення
Держфінінспекцією та її
територіальними органами
інспектування визначено затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 квітня 2006 р. №550 "Порядком
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами" (далі -
Порядок проведення інспектування).

За змістом пунктів 35, 38 - 47, абзаців 1, 2
пункту 48, пунктів 49 - 52 Порядку
проведення інспектування, Акт ревізії
повинен містити:

вступну частину, в якій зазначаються
підстава для проведення ревізії, тема
ревізії, повна назва об'єкта контролю,
його місцезнаходження, відомості про
організаційно-правову форму та форму
власності, дати початку і закінчення
ревізії, період, який підлягав ревізії,
перелік посадових осіб контролюючого
органу та залучених спеціалістів, що
проводили ревізію, перелік посадових
осіб, які відповідали за
фінансово-господарську діяльність
об'єкта контролю у період, що підлягав
ревізії;

констатуючу частину, в якій наведено
інформацію про результати ревізії в
розрізі кожного питання програми із
зазначенням, за який період, яким
способом (вибірковим, суцільним) та за
якими документами перевірено ці
питання, висновок про наявність або
відсутність порушень законодавства, а
також у разі наявності визначений в
установленому законодавством порядку
розмір збитків, завданих державі чи
об'єкту контролю внаслідок таких
порушень.

Виявлені допущені об'єктом контролю
порушення законодавства, контроль за
дотриманням якого віднесено до
компетенції контролюючого органу,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

У міру виявлення ревізією порушень
законодавства посадові особи
контролюючого органу, не чекаючи
закінчення ревізії, мають право усно
рекомендувати керівникам об'єкта
контролю невідкладно вжити заходів для
їх усунення та запобігання у
подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами
не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень (зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів
порушення законодавства цей об'єкт
контролю у строк, визначений вимогою
про їх усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.

Крім того, аналізуючи положення Закону
№ 2939-XII та Порядку проведення
інспектування, які регулюють питання
щодо оформлення та надсилання вимоги
про усунення порушень законодавства,
суд доходить висновку, що письмова
вимога органу державного фінансового
контролю за своєю правовою суттю є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
породжує для зобов'язаної особи
правові наслідки у вигляді
необхідності вчинення певних дій, а
відтак, з огляду на приписи ст.8
Конституції України, має, по-перше,
містити чітке викладення суті владного
припису, котре унеможливлює
неоднозначне розуміння як змісту, так і
порядку виконання висунутої органом
управління вимоги, у по-друге,
допускати реальну можливість
виконання владного припису.

Як видно з матеріалів справи, позивач у
п.3 вимоги зобов'язує відповідача
усунути порушення шляхом:

відображення в бухгалтерському обліку
підприємства дебіторської
заборгованості в сумі 26,18 тис.грн. перед
СТ "Дружба" та в сумі 11,57 тис.грн. ТО
"Південний";

проведення претензійно-позовної
роботи та забезпечення стягнення
коштів в сумі 37,75 тис.грн. недоотриманих
за подачу води;

у разі пропуску строку позовної
давності порушення слід усунути шляхом
відшкодування за рахунок винної особи,
що допустила зайві грошові виплати (ст.
133 Кодексу законів про працю України).

Отже, в першу чергу для усунення
порушення позивач вимагає від
відповідача відобразити дебіторську
заборгованість в сумі 26,18 тис.грн. перед
СТ "Дружба" та в сумі 11,57 тис.грн. ТО
"Південний"; надалі відповідач повинен
провести претензійно-позовну роботу
щодо стягнення цих коштів.

Саме вимоги щодо вчинення відповідачем
вказаних дій і є предметом даного
позову.

Суд вважає, що ці вимоги позивача не в
повній мірі відповідають критеріям
законності і обґрунтованості, виходячи
з наступного.

Відповідно до п.п.4, 5 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 10
"Дебіторська заборгованість",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 8 жовтня 1999 р. №237 і
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25 жовтня 1999 р. за №725/4018,
дебіторська заборгованість - це сума
заборгованості дебіторів підприємству
на певну дату; дебіторська
заборгованість визнається активом,
якщо існує ймовірність отримання
підприємством майбутніх економічних
вигод та може бути достовірно
визначена її сума.

Зважаючи на загальний характер
визначення дебіторської
заборгованості, суд вважає, що для її
відображення в обліку мають бути
належні підстави.

За висновком позивача, Каховське МУВГ
недоотримало коштів в загальній сумі
37,75 тис.грн. за надані СТ "Дружба" й ТО
"Південний" послуги з подачі води.

Ці послуги надавались відповідачем на
підставі укладених з указаними
юридичними особами договорів, які
наявні в матеріалах справи (а.с. 43-88).

Можливість надання відповідачем
платних послуг та підстави і умови їх
надання передбачені постановами
Кабінету Міністрів України від 29.07.1999 р.
№1379 "Про затвердження Переліку
платних послуг, які можуть надаватися
бюджетними установами та
організаціями, що належать до сфери
управління Державного комітету по
водному господарству, на замовлення
юридичних і фізичних осіб", від 26.10. 2011 р.
№1101 "Про затвердження Переліку платних
послуг, які надаються бюджетними
установами, що належать до сфери
управління Державного агентства
водних ресурсів", а також Порядком
надання платних послуг бюджетними
установами й організаціями, що
належать до сфери управління
Державного комітету України по водному
господарству, на замовлення юридичних
і фізичних осіб, затвердженого наказом
Державного комітету України по водному
господарству, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України від 21.05.2001 р. №92/243/104 і
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 31.05.2001 р. за №466/5657.

Каховське МУВГ відповідно до п.13
Переліку платних послуг, які можуть
надаватися бюджетними установами та
організаціями, що належать до сфери
управління Державного комітету по
водному господарству, на замовлення
юридичних і фізичних осіб,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.07. 1999 р. №1379 та
п.11 Переліку платних послуг, які
надаються бюджетними установами, що
належать до сфери управління
Державного агентства водних ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10. 2011 р. №1101
надає платні послуги, пов'язані з
подачею води юридичним та фізичним
особам з меліоративних систем і водних
джерел на полив зрошуваних або
зволоження осушених земель, промислові
і комунальні потреби, для поливу
городів, садів і богарних земель та для
наповнення наливних водойм - на
підставі укладених із споживачами
послуг договорів.

Відповідно до п.п.3, 4, 6 - 9, 11, 12 Порядку
надання платних послуг бюджетними
установами й організаціями, що
належать до сфери управління
Державного комітету України по водному
господарству, на замовлення юридичних
і фізичних осіб, затвердженого наказом
Державного комітету України по водному
господарству, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України від 21.05.2001 р. №92/243/104 і
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 31.05.2001 р. за №466/5657 (який
був чинний на час укладення та
виконання договорів на подачу води),
надання платних послуг здійснюється за
заявкою згідно з договором, який
укладається сторонами. Термін розгляду
заявок не повинен перевищувати одного
місяця з дати їх надходження.

Кошти, отримані за надання платних
послуг, спрямовуються до спеціального
фонду Державного бюджету України і
використовуються згідно із
затвердженим кошторисом
водогосподарської організації.

На всі види послуг, у тому числі
пов'язаних із подачею води по/з
магістральних, розподільчих каналів та
каналів комплексного призначення,
меліоративної системи, інших водних
джерел на полив зрошуваних або
зволоження осушених земель, промислові
і комунальні потреби, наповнення
наливних ставків і водосховищ, полив
городів, садів і богарних
(немеліорованих) земель - незалежно від
балансової належності, застосовуються
договірні ціни.

При розрахунку договірної ціни для
поливу зрошуваних або зволоження
осушуваних земель необхідно
враховувати, що загальним фондом
державного бюджету передбачаються
видатки лише на подачу води для поливу
сільгоспкультур до точок водовиділу в
межах видатків, передбачених законами
про Державний бюджет України на
відповідний рік. Точкою водовиділу
вважати гідротехнічну споруду або
насосну станцію з каналами та
трубопроводами, що перебувають на
балансі водогосподарської
організації, з яких здійснюється
подача води водокористувачам.

Вартість послуг із подачі води, що
забирається юридичними і фізичними
особами (водокористувачами) на полив
зрошуваних або зволоження осушуваних
земель, визначається
водогосподарськими організаціями з
урахуванням витрат з точки водовиділу.
Вартість електроенергії, що
використовується для подачі води до
точки водовиділу та на яку не
передбачено бюджетне фінансування,
включається до розрахунку договірної
ціни як видатки, що необхідні для
подачі води від джерела зрошення до
точки водовиділу. Обсяг видатків на
зазначені цілі визначається як різниця
між нормативною потребою у коштах
загального фонду на подачу води до
точок водовиділу та фактично
передбаченими асигнуваннями на такі
цілі у державному бюджеті.

Вартість послуг із подачі води (крім
пов'язаних з поливом зрошуваних або
зволоженням осушуваних земель), що
забирається водокористувачами, у тому
числі тими, які здійснюють подальшу
перекачку води в маловодні регіони, на
промислові, комунальні потреби,
наповнення наливних ставків і
водосховищ, полив немеліорованих
земель, визначається з урахуванням
розрахункових витрат на головній
водозабірній споруді або насосній
станції, що знаходиться на балансі
водогосподарської організації, та
витрат, пов'язаних із подачею води до
водозабірної споруди водокористувача
або ємності, з якої проводиться забір
води, незалежно від її балансової
належності.

Керівники водогосподарських
організацій, які надають платні
послуги юридичним і фізичним особам,
забезпечують правильність
застосування цін, розмірів плати за
надання послуг згідно із
законодавством.

Контроль за наданням послуг на платній
основі, а також за правильністю
застосування цін, цільовим
використанням коштів здійснюють у
межах своєї компетенції Держводгосп та
органи, на які згідно із законодавством
покладено такі функції.

Дослідженням договорів судом
з'ясовано, що за їх умовами оплата
вартості послуг здійснюється за
договірною ціною, яка погоджується
сторонами шляхом підписання Протоколу
погодження договірної ціни; підставою
для оплати послуг є рахунок виконавця,
складений відповідно до Протоколу
погодження договірної ціни.

В той же час судом встановлено, і цю
обставину визнають сторони, що СТ
"Дружба" та ТО "Південний" у повному
обсязі виконано умови договорів на
постачання води (які наявні в
матеріалах справи) та сплачено
Каховському МУВГ кошти у розмірі,
передбаченому цими договорами;
договори недійсними чи нечинними в
судовому чи іншому порядку не
визнавались.

В силу положень ч.3 ст.72 КАС України ці
обставини не підлягають доказуванню.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до ст.ст. 627, 632 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Згідно із ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 180, 189, 190
Господарського кодексу України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Ціна у господарському договорі
визначається в порядку, встановленому
цим Кодексом, іншими законами, актами
Кабінету Міністрів України. За згодою
сторін у господарському договорі може
бути передбачено доплати до
встановленої ціни за продукцію (роботи,
послуги) вищої якості або виконання
робіт у скорочені строки порівняно з
нормативними.

В той же час, відповідно до ст.188
Господарського кодексу України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди
щодо зміни (розірвання) договору або у
разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

З матеріалів справи видно, що між
відповідачем та СТ "Дружба" і ТО
"Південний" укладались господарські
договори на подачу води, при цьому між
сторонами досягнуто згоди щодо всіх
істотних умов договорів - в тому числі і
щодо їх ціни, яка є вільною.

Сторони у повному обсязі виконали свої
зобов'язання за договорами, зокрема, СТ
"Дружба" і ТО "Південний" сплатили
виставлені відповідачем рахунки.
Заборгованість СТ "Дружба" і ТО
"Південний" перед відповідачем за
господарськими зобов'язаннями, яка б
мала будь-яку правову підставу - наразі
відсутня.

Вказані договори є чинними, в судовому
чи іншому порядку не оскаржувались.

Представники позивача цих обставин не
спростовували.

За таких обставин, котрі до речі були
встановлені позивачем в ході ревізії,
позивач при формуванні п.3 вимоги, на
думку суду, повинен був зазначити
підстави для відображення нарахованих
ним сум коштів саме як дебіторської
заборгованості.

Оскільки позивачем таких підстав не
вказано, то п.3 вимоги в цій частині
неможливо виконати.

Наведені обставини також
унеможливлюють виконання п.3 вимоги і в
частині проведення
претензійно-позовної роботи щодо
стягнення коштів в сумі 37,75 тис.грн.

Зокрема, позивачем не вказані правові
та фактичні підстави для звернення з
відповідним позовом: чи буде це
стягненням заборгованості, суми
збитків або стягнення шкоди.

З огляду на недоведеність факту
невиконання контрагентів
господарських зобов'язань перед
відповідачем відсутні підстави для
стягнення останнім з них коштів.

Крім того, звернення в судовому порядку
до контрагентів за стягненням
визначених ревізорами сум коштів за
даних обставин фактично буде означати
зміну істотних договорів - їх ціни -
відповідачем в односторонньому
порядку всупереч приписів ст.ст.627, 632
Цивільного кодексу України та ст.ст.180,
188-190 Господарського кодексу України.

Таким чином суд вважає, що позивачем
обрано неправильний спосіб усунення
порушень законодавства, який він
вимагає від відповідача виконати.

Оскільки згідно із ч.2 ст. 15 Закону
України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
лише законні вимоги службових осіб
державної фінансової інспекції є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що ревізуються, то з
огляду на встановлені судом обставини,
пред'явлену відповідачу вимогу не
можна вважати такою, що в повній мірі
відповідає критеріям законності,
встановленим ст. 19 Конституції України
та ст. 2 КАС України, оскільки фактично
відсутнє порушення, яке відповідачу
слід би було усунути.

Крім того, суд враховує, що позивач
просить виконати вимогу ДФІ в
Херсонській області, яка, в тому числі,
сформульована фактично як покладення
на відповідача обов'язку провести
претензійно-позовну роботу, тобто
вчинити певні дії у власному інтересі
шляхом звернення до суду із позовом про
стягнення з третьої особи коштів.

Слід зазначити, що відповідно до статті
12 Цивільного кодексу України особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд, тобто, особа має право
здійснювати своє майнове право лише
частково чи не використовувати
взагалі.

Обмеження цього права чи, як в даному
випадку, втручання органу державної
влади у вільне здійснення особою
належних їй цивільних прав є
неприпустимим і протиправним.

Згідно із ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Цьому конституційному принципу
кореспондують положення ст.2 КАС
України, якими передбачено, що суб'єкти
владних повноважень при прийнятті
рішень, вчиненні дій або бездіяльності
мають діяти: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1,2,4 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що позивачем не доведено
обґрунтованості своїх позовних вимог,
а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 22 серпня 2014 р.

Суддя
Пекний А.С.

кат. 9.5