Справа № 815/4406/14
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4406/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді
Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні
суду в порядку письмового провадження
справу за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
ДПІ у Київському районі м.Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
21.07.2014 року №, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 до ДПІ у
Київському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 21.07.2014 року
№.

В судовому засіданні 28.08.2014 року
представником позивача не було
заявлено додаткових клопотань про
витребування додаткових письмових
доказів чи допиту свідків по цій
справі, представник відповідача був
сповіщений належним чином про день, час
та місце слухання справи, надав
клопотання про розгляд справи за його
відсутності (а.с.120), а тому, суд на
підставі положень ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС
України ухвалив розглянути цю справу в
порядку письмового провадження..

Дослідивши наявні в справі
письмові докази суд встановив наступні
факти та обставини:

Відповідач Державна податкова
інспекція у Київському районі м.Одеси
ГУ Міндоходів України, на підставі ст.1
Закону України «Про державну податкову
службу», є місцевим підрозділом
центрального органу державної
виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11
цього ж Закону здійснює повноваження
щодо встановлення порушень
податкового законодавства,
нарахування та стягнення
заборгованості з податків та зборів,
штрафних санкцій, надання висновків на
повернення з бюджету надмірно
сплачених податків та зборів, а тому
позовні вимоги щодо оскарження його
актів, дій чи бездіяльності з цього
приводу, на підставі положень ст.55
Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104
КАС України, підвідомчі
адміністративним судам та повинні
розглядатись у порядку
адміністративного судочинства.

На підставі наказу керівника ДПІ від
26.06.2014 року №459-п (а.с.12) Державною
податковою інспекцією у Київському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області в період
з 26.06.2014 року по 01.07.2014 року була
проведена позапланова невиїзна
документальна перевірка ФОП ОСОБА_1 з
питань правових відносин з ТОВ
«КОНТІНЕНТМАШ» за період з 01.01.2014 року
по 31.01.2014 року.

За результатами зазначеної перевірки
був складений акт від 01.07.2014 року
№1579/17-01/НОМЕР_1 (а.с.13-22), на підставі
якого було встановлено заниження
податкового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 11463,00 грн., у зв'язку із
порушенням позивачем положень
п.п.198.1,198.2,198.3,198.6, п.198 ст.198, Податкового
кодексу України.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем 21.07.2014 року прийняте
податкове повідомлення-рішення №
(а.с.26) про нарахування податкового
зобов'язання з ПДВ на суму 11463,00 грн. та
штрафних санкцій в розмірі 5731,50 грн.

Представник позивача не
погоджується з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням оскільки
вважає, що операції по поставці
позивачу послуг з боку контрагента ТОВ
«КОНТІНЕНТМАШ» підтверджені наданими
суду первинними бухгалтерськими
документами, мали фактичний характер, а
тому позивач правомірно сформував суми
податкового кредиту у вказаних
податкових періодах на підставі факту
проведення оплати вартості товарів та
послуг, в тому числі ПДВ та отримання
від постачальників податкових
накладних на відповідні суми.

Представник відповідача - ДПІ у
Київському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області
письмових запереченнях проти позову
зазначив, що хоча суми ПДВ за вказані
податкові періоди й була формально
сплачена та підтверджена наявними
документами, але фактичних доказів
поставки товарів (послуг) позивачу його
контрагентами надано не було ні під час
проведення перевірки ні на теперішній
час, при цьому матеріали зустрічних
перевірок з контрагентами позивача за
господарськими операціями,
підтверджують позицію посадових осіб
органу ДПС щодо сумнівів товарності
вказаних операцій, що позбавляло
позивача право на формування валових
витрат та податкового кредиту з ПДВ та
на бюджетне відшкодування ПДВ у
відповідних податкових періодах.

Розглянувши оскаржені акти суб'єкту
владних повноважень, суд виходячи з
положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить
до висновку, що оскаржувані позивачем
податкове повідомлення-рішення не
відповідає вимогам закону, виходячи з
наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень

адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах

повноважень та й спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з

використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При визначенні суми податку на додану
вартість, що підлягає включенню до
податкового кредиту та подальшому
бюджетному відшкодуванню, податковий
орган враховував наступні норми
Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пукнтом 198.6 ст.198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У відповідності до приписів ч.4,5
ст.11 КАС України судом під час
офіційного з'ясування обставин справи
досліджувалось питання щодо
товарності угод за якими позивач
формував податковий кредит з ПДВ у
звітних податкових періодах.

Так, між позивачем та ТОВ
«КОНТІНЕНТМАШ» був укладений договір
купівлі-продажу від 01.06.2013 року №01/06-13
(а.с.40), фактичне виконання якого
підтверджується рахунком на оплату
вартості товарів, видатковими та
податковими накладними (а.с.41-46).
Фактичне переміщення вантажів за цим
договором підтверджується окрім
наведених документів підтверджується
вантажними квитанціями про доставку
вантажу на адресу позивача (а.с.49).

Оплата вартості поставлених товарів, в
тому числі ПДВ підтверджується
відповідними банківськими виписками
по рахунку (а.с.47-49).

Фактичне надання послуг, їх
отримання та проведення оплати їх
вартості позивачем, у тому числі ПДВ
надавало позивачу право сформувати
податковий кредит відповідних
податкових періодів на підставі
положень п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України.

Представник відповідача вважає
зазначені вище докази недостатніми для
підтвердженням фактичного виконання
договорів поставки товарів від
контрагента позивача.

Але такий висновок посадових осіб
органу ДПС України є помилкових з
наступних підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірювач, базуються на даних
бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо же неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 (надалі - Положення)
під первинними документами
розуміються документи, створені у
письмовій або електронній формах, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральній та /або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис особи, що брала
участь у здійсненні господарської
операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ
повинен бути підписаний особисто та
підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи
первинного бухгалтерського та
податкового обліку складені у
відповідності до приписів діючого
законодавства, мають всі необхідні для
цього реквізити, а тому відповідає
критеріям належного доказу,
визначеного ст.70 КАС України.

Окрім того, представником позивача на
дані письмові докази, які свідчать про
подальше використання позивне у своїй
підприємницькій діяльності товарів
отриманих від ТОВ «КОНТІНЕНТМАШ», а
саме: договір поставки від 01.01.2014 року
№000/01-14 (а.с.97-102), укладений позивачем з
Іноземним підприємством «СЖС Україна»
з виконання якого підтверджується
видатковими та податковими накладними
(а.с.102-111).

В судовому засіданні представником
відповідача не надано додаткових
доказів, які б спростовували або
ставили під сумнів надані
представником позивача первинні
документи бухгалтерського та
податкового обліку, в зв'язку із чим,
суд погоджується з позицією
представника позивача про те, що надані
ним письмові докази є достатніми для
доведення факту постачання послуг його
контрагентом, а тому висновок
податкового органу про безтоварність
таких угод є помилковим, в зв'язку із
чим, прийняте ним податкове
повідомлення-рішення підлягає
визнанню протиправним та скасуванню на
підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у
відповідності до вимог ст.94 КАС
України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Київському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
21.07.2014 року №.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання повного тексту
постанови.

Суддя
Єфіменко
К.С.