Справа № 2а-1014/09/0470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року м. Київ
К/9991/1949/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_3

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
червня 2010 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 01 грудня 2011 року

у справі № 2а-1014/09/0470

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м.
Дніпродзержинську Дніпропетровської
області

про визнання недійсним рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_3 (далі - ПП
ОСОБА_3; позивач) звернулась до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м.
Дніпродзержинську Дніпропетровської
області (далі - ДПІ у м.
Дніпродзержинську Дніпропетровської
області; відповідач) про визнання
недійсним рішення №
/29736 від 22 вересня 2008 року про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04 червня 2010 року, залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 01 грудня 2011 року, в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з підстав порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2010
року, ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 01 грудня 2011 року та задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами ДПІ
у м. Дніпродзержинську
Дніпропетровської області проведено
перевірку торгівельного павільйону, що
належить позивачу, щодо контролю за
здійсненням розрахункових
операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктами
підприємницької діяльності, за
результатами якої складено акт
№ 000169/2821/0237/0403233/НОМЕР_1
від 11 вересня 2008 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято рішення
№ /29736 від 22 вересня 2008 року, яким
до позивача застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 9 976,75 грн.

Перевіркою встановлено порушення ПП
ОСОБА_3 пункту 2.6 глави 2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637, (далі - Положення) у
зв'язку з порушенням порядку
оприбуткування готівки в загальному
розмірі 1 989,35 грн.

Вказаний висновок контролюючим
органом зроблено з огляду на
здійснення позивачем записів
про рух готівки за період з 05 травня 2008
року по 13 травня 2008 року на
підставі фіскальних звітних чеків
реєстратора розрахункових операцій у
книзі обліку розрахункових операцій,
яка не зареєстрована в органі
державної податкової служби.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1.2 глави 1 Положення
оприбуткування готівки - це проведення
підприємствами і підприємцями обліку
готівки в касі на повну суму її
фактичних надходжень у касовій книзі,
книзі обліку доходів і витрат, книзі
обліку розрахункових операцій.

Відповідно до пункту 2.6 глави 2
Положення уся готівка, що надходить до
кас, має своєчасно (у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням
реєстратора розрахункових операцій
або використанням розрахункової
книжки оприбуткуванням готівки є
здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків реєстратора
розрахункових операцій (даних
розрахункової книжки).

Системний аналіз норм Положення дає
підстави для висновку про те, що у разі
проведення готівкових розрахунків із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій або
використанням розрахункової книжки
оприбуткуванням готівки є сукупність
таких дій: фіксація повної суми
фактичних надходжень готівки у
фіскальних звітних чеках реєстратора
розрахункових операцій (даних
розрахункової книжки) та відображення
на їх підставі готівки у книзі обліку
розрахункових операцій.

Невиконання будь-якої з цих дій є
порушенням порядку оприбуткування
готівки, за яке встановлено
відповідальність статтею 1 Указу
Президента України від 12 червня 1995 року
№ 436/95 «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» (далі - Указ
№ 436/95).

При цьому статтею 2 Закону України від 06
липня 1995 року № 265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) та
пунктом 1.2 глави 1 Положення визначено,
що книгою обліку розрахункових
операцій є прошнурована і належним
чином зареєстрована в органах
державної податкової служби України
книга, що містить щоденні звіти, які
складаються на підставі відповідних
розрахункових документів щодо руху
готівкових коштів, товарів (послуг).

Тобто за відсутності реєстрації у
відповідному органі державної
податкової служби облікова книга не є
книгою обліку розрахункових операцій у
розумінні наведених законодавчих норм.
А відтак, облік готівкових коштів у
такій книзі цілком об'єктивно
розцінено судовими інстанціями як
неналежне оприбуткування готівки.

Крім того, колегія суддів відхиляє
доводи позивача про безпідставність
застосування відповідачем штрафних
(фінансових) санкцій на підставі статті
1 Указу № 436/95 з огляду на те, що його
видано відповідно до частини 2 статті 25
Конституційного Договору № 1к/95 від 08
червня 1995 року про основні засади
організації функціонування державної
влади і місцевого самоврядування в
Україні на період до прийняття нової
Конституції України, укладеного між
Верховною Радою України та Президентом
України, а будь-яких інших законів,
сфера дії яких би охоплювала спірні
правовідносини на час їх виникнення, не
було прийнято.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2010
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 01 грудня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04 червня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.