Справа № 2а-763/11/2670
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 лютого 2014 року м.Київ
В/800/482/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Голяшкін О.В., Стрелець Т.Г., Васильченко
Н.В., Калашнікова О.В., Леонтович К.Г.,

перевіривши заяву ОСОБА_6 про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого адміністративного суду України
від 29 жовтня 2013 року у справі №К/9991/27558/12
за позовом заступника прокурора
м.Києва в інтересах держави в особі
Державного комітету України із
земельних ресурсів до Київської
міської ради, треті особи - ОСОБА_6,
Головне управління земельних ресурсів
виконавчого комітету органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), ОСОБА_7, про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулася із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого адміністративного
суду України від 29 жовтня 2013 року у
даній справі на підставі п.1 ст.237
Кодексу адміністративного судочинства
України з мотивів неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копію постанови Вищого
адміністративного суду України від 08
червня 2011 року №№К/9991/7193/11, К/9991/6185/11.

Відповідно до положень п.1 ст.237 КАС
України заява про перегляд судового
рішення може бути подана виключно за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень, спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема: різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі; різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню; різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень має місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Відповідно до постанови Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2013 року, про перегляд якої
ставиться питання, судом касаційної
інстанції скасовано постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19 вересня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2012 року, ухвалено нове рішення про
задоволення позову, скасовано рішення
Київської міської ради 28 серпня 2008 року
№187/187 «Про передачу гр.ОСОБА_6 у
приватну власність земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1 у
Дніпровському районі м.Києва».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд касаційної інстанції
виходив із того, що проект землеустрою
щодо відведення спірної земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд не
погоджений в порядку, встановленому
ст.118 Земельного кодексу України,
зокрема, не погоджений органами
Держкомзему України. Погодження
проекту відведення земельної ділянки
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) відхилено
судом касаційної інстанції, оскільки
управління до структури органів
Держкомзему України не входить.

Згідно постанови Вищого
адміністративного суду України від 08
червня 2011 року, на яку посилається
заявник в обґрунтування неоднакового
застосування судами норм
матеріального права, підставою
звернення заступника прокурора м.Києва
в інтересах Державного комітету
України із земельних ресурсів з
позовом про визнання протиправним і
скасування рішення Київської міської
ради від 26 лютого 2010 року №140/3578 «Про
передачу громадянину ОСОБА_8 земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_2 у Голосіївської районі міста
Києва» було порушення вимог чинного
законодавства у зв'язку із передачею
земельної ділянки у власність за
відсутності висновків про погодження
проекту землеустрою природоохоронним
органом та органом лісового
господарства, а також державної
експертизи землевпорядної
документації.

Скасовуючи судові рішення попередніх
інстанцій та відмовляючи у задоволенні
позову, суд касаційної інстанції
виходив із відсутності необхідності
погодження проекту відведення
земельної ділянки органом лісового
господарства та отримання висновку
державної землевпорядної
документації, оскільки належність
спірної земельної ділянки до земель
лісового фонду не встановлена. Суд
зазначив, що наявність висновку
Головного управління екології та
охорони природних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради достатньо для погодження проекту
відведення земельної ділянки і не
потребує відповідного подальшого
погодження земельної ділянки, оскільки
Головне управління ресурсів також
наділене повноваженнями погодження і
надання відповідних висновків.

Отже, зі змісту наведених рішень
касаційних судів вбачається, що
підстави позовних вимог та фактичні
обставини у вказаних справах є різними,
тому відсутні підстави вважати, що
судами касаційної інстанції зроблені
протилежні висновки щодо позовних
вимог внаслідок неоднакового
застосування одних і тих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстави для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України відсутні.

Керуючись статтями 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в допуску до провадження
заяви ОСОБА_6 про перегляд Верховним
Судом України постанови Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді