Справа № 2а-124/10
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 р.
Справа № 61030/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Шавеля Р.М., Савицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці, соціальних
питань у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Маневицької районної державної
адміністрації Волинської області на
постанову Маневицького районного суду
Волинської області від 16.11.2010 року в
справі №2-а-124 за позовом ОСОБА_1 до
управління праці, соціальних питань у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Маневицької районної державної
адміністрації Волинської області про
стягнення недоплаченої суми разової
щорічної грошової допомоги як учаснику
війни,

встановив:

В жовтні 2010 року позивач
звернувся до суду з позовом до
управління праці, соціальних питань у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Маневицької районної державної
адміністрації Волинської області про
стягнення недоплаченої суми разової
щорічної грошової допомоги як учаснику
війни за 2009-2010 роки.

Позивач посилався на те, що він як
учасник війни має право на отримання
разової щорічної допомоги до 5 травня у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком згідно з ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Однак,
відповідач в 2009-2010 роках виплатив таку
допомогу в меншому розмірі, ніж
передбачено чинним законодавством.

Позивач просив зобов'язати
управління праці, соціальних питань у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Маневицької районної державної
адміністрації Волинської області
провести перерахунок та виплату на
його користь разову щорічну грошову
допомогу до 5 травня за 2009-2010 роки в
розмірі, встановленому ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Постановою Маневицького
районного суду Волинської області від
16.11.2010 року позов задоволено частково.
Зобов'язано управління праці,
соціальних питань у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Маневицької
районної державної адміністрації
Волинської області провести
перерахунок і виплату ОСОБА_1 разової
грошової допомоги до 05 травня 2010 року в
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком, виходячи із розміру мінімальної
пенсії за віком на момент виплати
(квітень2010 року) у відповідності до ч.1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ч.3 ст.4 Закону України
«Про прожитковий мінімум», з
урахуванням виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Постанову звернуто до
негайного виконання.

Постанову Маневицького
районного суду Волинської області від
16.11.2010 року оскаржило управління праці,
соціальних питань у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Маневицької
районної державної адміністрації
Волинської області, подавши на неї
апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що постанова суду
першої інстанції є незаконною та
необґрунтованою, оскільки судом не
з'ясовані всі обставини, що мають
значення для вирішення справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Разова грошова
допомога до 5 травня була виплачена
позивачу відповідно до чинного
законодавства та в розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, тому позовні вимоги про
виплату спірної допомоги до 5 травня у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком не підлягають задоволенню.

Апелянт просить скасувати
постанову Маневицького районного суду
Волинської області від 16.11.2010 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Оскільки клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про те, що в
задоволенні апеляційної скарги слід
відмовити з таких підстав.

В справі встановлено, що позивач є
учасником війни відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», що
підтверджується відповідним
посвідченням, копія якого наявна в
матеріалах справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право щорічно до 5-ого
травня отримувати грошову допомогу
відповідно до вимог Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту». Розмір
отриманої позивачем у 2010 році разової
грошової допомоги до 5-ого травня не
відповідає вимогам зазначеного Закону.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції та вважає їх вірними з огляду
на наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5
травня учасникам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону,
здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 95
Конституції України, виключно Законом
про Державний бюджет України
визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків. За
цим конституційним приписом у разі,
якщо застосування пільг, компенсацій
та гарантій для певних категорій
громадян, у тому числі виплата грошової
допомоги для учасників бойових дій,
потребує фінансування за рахунок
коштів Державного бюджету України,
його обсяги не можуть визначатися
будь-яким іншим законом, крім закону
про Державний бюджет України.

Відповідно до ст.22 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина, закріплені Конституцією,
не є вичерпними. Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Законом України «Про Державний
бюджет на 2004 рік», Законом України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» та Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
обмежувалась дія статей 12, 13, 14 та 15
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Рішеннями Конституційного Суду
України від 1.12.2004 N20-рп/2004, від 9.07.2007 року
N6-рп/2007 і від 22.05.2008 року N10-рп/2008
визнавались неконституційними
положення Законів України «Про
Державний бюджет України на 2004, 2007 і 2008
роки», якими зупинялись на ці роки дія
статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Відповідно до ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Оскільки норми Законів, якими
обмежувалась дія ст. 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» визнані
неконституційними і втратили свою
чинність, то у 2010 році ст. 14 цього Закону
діяла у редакції, відповідно до якої
щорічно до 5 травня учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо виплати щорічної разової
грошової допомоги як учаснику війни за
2010 рік є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

При нарахуванні та виплаті
щорічної одноразової грошової
допомоги слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги є безпідставними і
необґрунтованими та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
праці, соціальних питань у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Маневицької
районної державної адміністрації
Волинської області залишити без
задоволення, а постанову Маневицького
районного суду Волинської області від
16.11.2010 року в справі №2-а-124 - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала остаточна та касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Шавель Р.М.

Савицька
Н.В.