Справа № 820/8366/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 р.Справа № 820/8366/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "МРК Теплоенергія" на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.07.2014р. по
справі № 820/8366/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МРК Теплоенергія"

до Територіальної державної
інспекції з питань праці у Харківській
області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "МРК Теплоенергія",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області, в
якому просив: визнати протиправними
дії відповідача по складанню акту
перевірки № 20-01-358/0689 від 30.04.2014 р.,
припису №20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 р.,
протоколу про адміністративне
правопорушення № 20-01-358/0386 від 30.04.2014 р.
та притягненню до адміністративної
відповідальності посадових осіб ТОВ
"МРК Теплоенергія"; скасувати припис
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області №
20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 р.; скасувати
протокол про адміністративне
правопорушення Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Харківській області №20-01-358/0386 від
30.04.2014 р.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.07.2014р. по
справі № 820/8366/14 позов задоволено
частково. Скасовано пункт 5 припису
Територіальної державної інспекції
праці у Харківській області
№20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 року, а саме: не
допускати порушення вимог статті 189
КЗпП України. У задоволенні
адміністративного позову в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з судовим
рішенням, та подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 14.07.2014р. в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог та прийняти нову, якою позов
задовольнити в частині скасування
пунктів 1, 2 та 6 припису.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання, призначене на 26.08.2014 року не
прибули.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
26.08.2014 року за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалось у зв'язку з неявкою
осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду, дослідивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що Територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Харківській області на підставі наказу
Державної інспекції України з питань
праці від 24.03.2014 р. №49, наказу
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області від
26.03.2014 року №266 проведена планова
перевірка додержання законодавства
про працю на ТОВ "МРК Теплоенергія".

Результати перевірки оформлені актом
№ 20-01-358/0689 від 30.04.2013 р., яким
встановлені порушення законодавства
про працю (а.с. 6-16).

З посиланням на висновки, викладені у
акті перевірки № 20-01-358/0689 від 30.04.2013 р.
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Харківській області
видано припис №20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014
року (а.с. 18-19).

Вказаним приписом зобов’язано
позивача:

- в подальшому не допускати порушень
вимог статті 96 КЗпП України та частини 3
статті 6 Закону України "Про оплату
праці" в частині формування тарифної
сітки з урахуванням
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів); (пункт 1);

- умови оплати праці визначити у
колективному договорі; якщо
колективний договір не буде укладено,
питання оплати праці погоджувати з
виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом відповідно до вимог ч.2 ст.97
КЗпП України та частини 1 статті 15
Закону України "Про оплату праці" (пункт
2);

- при звільнені працівника виплату всіх
сум, що належать йому від підприємства
проводити в день звільнення відповідно
до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України (пункт 3);

- належно заповнену трудову книжку
видавати працівникові у день
звільнення, і розрахунок з ним
проводити у строки, зазначені у статті
189 КЗпП України (пункт 4);

- не допускати порушення вимог статті 189
КЗПП України (пункт 5);

- створити атестаційну комісію
відповідно до вимог пункту 4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 01.08.21992
року №442 "порядку проведення атестації
робочих місць за умовами праці". (пункт
6).

Порушення чинного законодавства про
працю встановлені на підставі наданих
для перевірки адміністрацією
підприємства документів.

Також, 30.04.2014 року Територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Харківській області у відношенні
директора ТОВ "МРК Теплоенергія" ОСОБА_1
було складено Протокол №20-01-358/0386 від
30.04.2014 року про адміністративне
правопорушення.

Перевіряючи на відповідність вимогам
ч.3 ст.2 КАС України юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесених на підставі
таких висновків припису та протоколу
про адміністративне правопорушення,
колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 35 Закону України "Про оплату
праці" передбачено перелік органів, які
здійснюють контроль за додержанням
законодавства про оплату праці, а саме:
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування політики у
сферах трудових відносин, соціального
захисту населення, центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань нагляду та контролю
за додержанням законодавства про
працю, органи державної податкової
служби , фінансові органи, професійні
спілки та інші органи (організації), що
представляють інтереси найманих
працівників.

Повноваження, права та обов’язки
державних інспекторів праці Держпраці
та територіальних державних інспекцій
з питань праці визначені, крім
загальних законів, Кодексом України
про адміністративні правопорушення та
конвенціями Міжнародної організації
праці, ратифікованих законами України
"Про ратифікацію Конвенції міжнародної
організації праці №81 1947 року про
інспекцію праці у промисловості й
торгівлі" та інші.

Порядком проведення перевірок
посадовими особами Державної
інспекції України з питань праці та її
територіальних органів передбачено, що
право проведення перевірок мають
посадові особи Держпраці України та її
територіальних органів, які відповідно
до своїх посадових обов’язків мають
повноваження державного інспектора з
питань праці.

Інспектор може проводити планові та
позапланові перевірки, які можуть
здійснюватися за місцем провадження
господарської діяльності суб’єкта
господарювання або його відокремлених
підрозділів або у приміщенні органу
державного нагляду (контролю) у
випадках, передбачених Законом України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності".

Відповідно до п.4 Положення інспектор
має право на проведення перевірки за
наявності у нього службового
посвідчення та направлення на
перевірку.

Так, з матеріалів справи сліду, що 30.03.2014
року Територіальною державною
інспекцією з питань праці у
Харківській області на адресу ТОВ "МРК
Теплоенергія" направлено лист №01-19/2436,
яким повідомлено позивача про те, що з
28.04.2014 року на підставі наказу
Державної інспекції України з питань
праці від 24.03.2014 р. №49, наказу
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області від
26.03.2014 року №266 на підприємстві буде
розпочата та проводитися протягом 15
робочих днів планова перевірка
дотримання законодавства про працю в
ТОВ "МРК Теплоенергія".

Також відповідачем було запропоновано
до 28.04.2014 року забезпечити надання
необхідних для проведення перевірки
документів.

Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Харківській області
31.03.2014 року головному державному
інспектору праці ОСОБА_2 видано
направлення на проведення перевірки
суб'єкта господарювання ТОВ "МРК
Теплоенергія" (а.с. 27), на підставі якого
головним державним інспектором
проведено планову перевірку
додержання законодавства про працю у
ТОВ "МРК "Теплоенергія".

У вказаному направленні зазначено, що
направлення дійсно з 28.04.2014 року по
30.04.2014 року.

За результатами проведення перевірки
державним інспектором праці складений
Акт № 20-01-358/0689 від 30.04.2013 р., яким
встановлені порушення законодавства
про працю (а.с. 6-16).

Вподальшому, на підставі акту було
винесено припис №20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014
року та Протокол №20-01-358/0386 від 30.04.2014
року про адміністративне
правопорушення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що перевірка ТОВ "МРК
Теплоенергія" проведена у
відповідності до вимог чинного
законодавства України та у межах
повноважень відповідача, а тому,
підстави для визнання протиправними
дії відповідача по складанню акту
перевірки № 20-01-358/0689 від 30.04.2014 р.,
припису №20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 р.,
протоколу про адміністративне
правопорушення № 20-01-358/0386 від 30.04.2014 р.
та притягненню до адміністративної
відповідальності посадових осіб ТОВ
"МРК Теплоенергія" відсутні.

З приводу позовних вимог про
скасування припису Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Харківській області № 20-01-358/0689-0656 від
30.04.2014 р., колегія суддів зазначає
наступне.

Припис № 20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 р.
складений контролюючим органом за
результатами проведення перевірки
державним інспектором праці і з
посиланням на висновки акту № 20-01-358/0689
від 30.04.2013 р., яким встановлені
порушення законодавства про працю.

Відповідно до п. 4.1. Порядку, один
примірник акта та припису під розпис
надається особі, що виконує обов'язки
керівника об'єкта перевірки в день їх
винесення.

З матеріалів справи вбачається, що Акт
та Припис були вручені особисто
директору ТОВ "МРК Теплоенергія", що
підтверджується його особистим
підписом.

Також судом першої інстанції
встановлено, підтверджується наявними
у матеріалах справи доказами, що,
отримавши вказаний припис директор ТОВ
"МРК Теплоенергія" направив на адресу
відповідача заперечення на Акт
перевірки, в якому зазначив, що не
погоджується з актом перевірки №
20-01-358/0689 від 30.04.2014 року в частині опису
виявлених порушень вимог
законодавства.

Щодо правомірності вказаних у приписі
№ 20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 р. порушень
вимог законодавства про працю, колегія
суддів виходить з наступного.

Так, п. 1 припису зобов’язано ТОВ "МРК
Теплоенергія" не допускати порушень
вимог статті 96 КЗпП України та частини 3
статті 6 Закону України "Про оплату
праці" в частині формування тарифної
сітки з урахуванням
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів).

З досліджених акту перевірки та
припису, складеного за результатами її
проведення, слідує, що підставою для
прийняття пункту 1 припису слугував,
викладений у акті висновок
контролюючого органу про те, що тарифна
система оплати праці у 2013 році (штатний
розклад з 02.01.2013 р. ) та 2014 році (штатний
розклад з 02.01.2014 року ) на ТОВ "МРК
Теплоенергія" не використовується для
розподілу робіт залежно від їх
складності, а працівників - залежно від
їх класифікації.

Зокрема, згідно з штатним розкладом з
02.01.2013 р. посадовий оклад інженера з
проектно-кошторисної роботи та
провідного інженера становить 1147 грн. -
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати, тобто на рівні оплати
праці за простий, некваліфікований
труд.

Також, згідно з штатним розкладом з
02.01.2014 р. посадовий оклад техніка
становить 1230 грн., головного фахівця з
проектно-кошторисної роботи - 1220 грн.,
та головного бухгалтера - 1220 грн. Тоді,
як головний бухгалтер підприємства
відноситься до фахівців керівного
складу підприємства.

Згідно з Класифікатором професій ДК
003:2010, професія головного бухгалтера та
головного фахівця (з
проектно-кошторисної роботи)
відносяться до розділу 1-"Керівники", а
професія техніка- до розділу 3-
"Фахівці". Віднесення до розділів
Класифікатора професій ДК 003:2010
передбачає відповідні кваліфікаційні
вимоги до робітника.

Статтею 43 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку вільно погоджується.
Держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб.
Використання примусової праці
забороняється. Кожен має право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом. Право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом.

За приписами статті 2 Закону України
"Про оплату праці", основна заробітна
плата - винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців.

Додаткова заробітна плата - винагорода
за працю понад установлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість і за
особливі умови праці. Вона включає
доплати, надбавки, гарантійні і
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством; премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій.

У відповідності до вимог ст. 15 Закону
України "Про оплату праці" форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами. У
разі, коли колективний договір на
підприємстві не укладено, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
погодити ці питання з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються з
урахуванням вимог, передбачених
частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 21 цього закону працівник має
право на оплату своєї праці відповідно
до актів законодавства і колективного
договору на підставі укладеного
трудового договору.

Ст. 6 цього закону передбачено, що
основою організації оплати праці є
тарифна система, яка включає: тарифні
сітки, тарифні ставки, схеми посадових
окладів і тарифно-кваліфікаційні
характеристики (довідники).

Тарифна система оплати праці
використовується для розподілу робіт
залежно від їх складності, а
працівників - залежно від їх
кваліфікації та за розрядами тарифної
сітки. Вона є основою формування та
диференціації розмірів заробітної
плати.

Тарифна сітка (схема посадових окладів)
формується на основі: тарифної ставки
робітника першого розряду, яка
встановлюється у розмірі, що перевищує
законодавчо встановлений розмір
мінімальної заробітної плати;
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів).

Тарифно-кваліфікаційні характеристики
(довідники) розробляються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення.

Згідно ст. 11 цього закону мінімальні
розміри ставок (окладів) заробітної
плати, як мінімальні гарантії в оплаті
праці, визначаються генеральною
угодою.

Ст. 96 КЗпП України визначено, що основою
організації оплати праці є тарифна
система оплати праці, яка включає
тарифні сітки, тарифні ставки, схеми
посадових окладів і
тарифно-кваліфікаційні характеристики
(довідники).

Тарифна система оплати праці
використовується для розподілу робіт
залежно від їх складності, а
працівників - залежно від їх
кваліфікації та за розрядами тарифної
сітки. Вона є основою формування та
диференціації розмірів заробітної
плати.

У відповідності до вимог ст. 97 КЗпП
України оплата праці працівників
здійснюється за погодинною, відрядною
або іншими системами оплати праці.
Оплата може провадитися за
результатами індивідуальних і
колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом.

Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті.

Власник або уповноважений ним орган чи
фізична особа не має права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективними
договорами (частина 4 статті 97 Кодексу
законів про працю України).

Форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами
(частина 2 статті 97 Кодексу законів про
працю України).

Аналогічні положення стосовно
організації оплати праці з урахуванням
генеральної, галузевих (міжгалузевих),
територіальних угод також містяться у
статті 5 Закону України "Про оплату
праці".

Тарифна ставка робітника І розряду у
розмірі 120% мінімальної заробітної
плати передбачена і пунктом 3.2.1
Галузевої угоди між Міністерством
економіки України, Асоціацією
роботодавців торгівлі та комерційної
сфери економіки України та
Всеукраїнською профспілковою
працівників і підприємств торгівлі,
громадського харчування та послуг.

Таким чином, норми зазначеної Угоди в
частині оплати праці повинні
виконуватись усіма суб'єктами
організації оплати праці на території
України, а роботодавці, які не є її
сторонами, повинні установити оплату
праці не нижчу у порівнянні з
законодавством (аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України по
справі № К/800/15995/14 ).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що вимоги
пункту 1 припису Територіальної
державної інспекції з питань праці в
Харківській області, яким позивача
зобов’язано в подальшому не допускати
порушень вимог статті 96 КЗпП України та
частини 3 статті 6 Закону України "Про
оплату праці" в частині формування
тарифної сітки з урахуванням
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів), є
правомірними та такими, що ґрунтуються
на нормах законодавства, а тому не
підлягають скасуванню.

Щодо правомірності вимог пункту 2
спірного припису, яким позивачу
запропоновано умови оплати праці
визначити у колективному договорі;
якщо колективний договір не буде
укладено, питання оплати праці
погоджувати з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом відповідно до вимог ч.2 ст.97
КЗпП України та частини 1 статті 15
Закону України "Про оплату праці",
колегія суддів зазначає наступне.

У акті перевірки відображено, що
колективний договір між працівниками
та адміністрацією ТОВ "МРК
Теплоенергія" та положення про оплату
праці до перевірки не надані, штатні
розписи підприємства на 2013-2014 роки не
погоджені з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом.

Відповідно до статті 11 КЗпП України та
статті 2 Закону України “Про
колективні договори та угоди”
колективний договір укладається на
підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності і господарювання, які
використовують найману працю і мають
права юридичної особи.

За правилами ч. 7 ст. 65 ГК України на всіх
підприємствах, що використовують
найману працю, між власником або
уповноваженим ним органом і трудовим
колективом або уповноваженим ним
органом повинен укладатись
колективний договір.

Наведені норми чинного законодавства
свідчать про те, що колективний договір
укладається на всіх підприємствах, в
установах і організаціях, що
характеризуються двома ознаками: 1)
використовують найману працю; 2) мають
права юридичної особи. Відсутність
хоча б однієї з ознак означає
відсутність обов'язку сторін укласти
колективний договір (аналогічна
правова позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
по справі № К/800/15995/14 ).

Зматеріалів справи слідує, що ТОВ "МРК
Теплоенергія" є юридичною особою,
використовує найману працю, а отже на
нього розповсюджуються норми щодо
обов'язковості укладення колективного
договору.

Таким чином, вимоги пункту 2 припису
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Харківській області,
яким позивачу запропоновано умови
оплати праці визначити у колективному
договорі, є правомірними та такими, що
ґрунтуються на нормах законодавства, а
тому не підлягають скасуванню.

Стосовно правомірності вимог п.3, п.4
спірного припису, якими позивача
зобов’язано при звільнені працівника
виплату всіх сум, що належать йому від
підприємства проводити в день
звільнення відповідно до вимог ч.1 ст.116
КЗпП України та належно заповнену
трудову книжку видавати працівникові у
день звільнення, колегія суддів
зазначає наступне.

При проведенні перевірки, державним
інспектором встановлено порушення
ст.116 КЗпП України , а саме при
звільненні працівника не проводиться
виплата всіх сум, що належать
працівників від підприємства, та не
проводиться в день звільнення, що
передбачено вимогами ч.1 ст.47 КЗпП
України.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

З матеріалів справи слідує, що
працівник ОСОБА_3 був звільнений з
займаної посади 31.03.2014 року згідно з
наказом №2-ок від 31.03.2014 року, проте
виплата всіх сум, що належать
працівникові від підприємства
проведена 01.04.2014 року, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи відомістю нарахування коштів на
карткові рахунки співробітників №177
від 01.04.2014 року.

Позивачем фактично було визнано факт
несвоєчасної виплати всіх сум що
належать працівнику від підприємства,
судом першої інстанції при ухваленні
постанови були враховані всі фактичні
обставини у справі щодо оскаржуваних
пунктів припису, позивачем в цій
частині постанова суду першої
інстанції не оскаржується, а судом
апеляційної інстанції з урахуванням
положень ч. 1 ст. 195 КАС України не
встановлено порушень, допущених судом
першої інстанції, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

Щодо правомірності вимог п.5
спірного припису, якими позивача
зобов’язано не допускати порушення
вимог статті 189 КЗпП України, колегія
суддів зазначає наступне.

У акті перевірки
контролюючим органом відображено, що
на підприємстві не ведеться
спеціальний облік працівників, які не
досягли вісімнадцяти років, а саме до
перевірки не надано журнал
працівників, які не досягли 18 років.

Судом першої інстанції
встановлено, що казаний висновок
державного інспектора не відповідає
дійсності, оскільки інспектор не
вимагала у підприємства такий журнал,
що підтверджується листом
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області від
31.03.2014 року, відповідно до якого у
переліку документів, які необхідно
було надати підприємством до перевірки
відсутні посилання, щодо надання
журналу працівників, які не досягли 18
років.

Крім того, позивачем до суду
було надано копію Журналу працівників,
які не досягли 18 років який було
розпочато підприємством 03.01.2012 року
(а.с. 24).

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов висновку, що вимога
пункту 5 спірного припису є
неправомірною та такою, що не
ґрунтуються на нормах законодавства, а
тому підлягає скасуванню.

Постанова суду першої інстанції в цій
частині не оскаржувалась.

Щодо правомірності вимог п.6
спірного припису, яким позивача
зобов'язано створити атестаційну
комісію відповідно до вимог пункту 4
Постанови Кабінету Міністрів України
від 01.08.21992 року №442 "Порядку проведення
атестації робочих місць за умовами
праці", колегія суддів зазначає
наступне.

У акті перевірки
контролюючим органом відображено що
документи щодо створення атестаційної
комісії на ТОВ "МРК Теплоенергія" до
перевірки не надано.

Позивач в обґрунтуванням
позовних вимог в цій частині наполягає
на тому, що на ТОВ "МРК Теплоенергія"
відсутні шкідливі умови праці та
посади (професії), які входять до
списків №1 і 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників, що дають
право на пільгове пенсійне
забезпечення.

Проте, колегія суддів вважає
за потрібне відмітити, що відповідно до
вимог пункту 1 Порядку проведення
атестації робочих місць за умовами
праці - атестація робочих місці за
умовами праці проводиться на
підприємствах і організаціях
незалежно від форм власності й
господарювання, де технологічний
процес, використовуване обладнання,
сировина та матеріали є потенційними
джерелами шкідливих і небезпечних
виробничих факторів, що можуть
несприятливо впливати на стан
здоров’я працюючих, а також на їхніх
нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації
полягає у регулюванні відносин між
власником або уповноваженим ним
органом і працівниками у галузі
реалізації прав на здорові й
небезпечні умови праці, пільгове
пенсійне забезпечення, пільги та
компенсації за роботу у несприятливих
умовах.

Пунктом 4. вказаного Порядку
передбачено, що атестація проводиться
атестаційною комісією, склад і
повноваження якої визначається
наказом по підприємству, організації в
строки, передбачені колективним
договором, але не рідше одного разу на 5
років.

Відповідальність за
своєчасне та якісне проведення
атестації покладається на керівника
підприємства.

З урахуванням наведеного,
колегія суддів зазначає, що керівникам
підприємств та організацій незалежно
від форм власності й господарювання
відповідно до вказаного Порядку надано
право створити атестаційну комісію для
проведення атестації робочих місць,
визначити за її результатами перелік
робочих місць, виробництв, робіт,
професій і посад з пільговим пенсійним
забезпеченням.

Саме атестаційна комісія,
склад і повноваження якої повинні бути
визначені наказом по підприємству,
приймає рішення щодо наявності чи
відсутності на підприємстві шкідливих
умов праці.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що пункт 6 спірного
припису є правомірним та таким, що
ґрунтуються на нормах законодавства, а
тому позовні вимоги в цій частині не
підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про скасування
протоколу про адміністративне
правопорушення Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Харківській області №20-01-358/0386 від
30.04.2014 р . колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України
адміністративною справою є переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб’єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.6 ст.3 КАС України
адміністративний позов –це звернення
до адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах. До
компетенції адміністративних судів
відноситься, згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС
України спори фізичних та юридичних
осіб із суб’єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правового акту чи
правового акту індивідуальної дії, дій
чи бездіяльності).

Протокол про адміністративне
правопорушення є носієм доказової
інформації щодо встановлених обставин
правопорушень, при розгляді справ про
адміністративні правопорушення, та не
породжує ніяких правових наслідків та
не є нормативно-правовим актом чи актом
індивідуальної дії, а відтак не є
рішенням в розумінні п.1 ст.17 КАС
України.

Тобто, предметом оскарження в
адміністративному суді не можуть бути
обставини викладені в протоколі про
адміністративне правопорушення,
оскільки не носять обов’язкового
характеру для особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності,
не встановлюють, не припиняють та не
змінюють правовідносини, права та
обов’язки осіб, не породжують
правових наслідків та не змінюють
фінансово-економічне становище
платника, а отже не порушують його
права та законні інтереси .

Посилаючись на наведені обставини, суд
першої інстанції відмовив у
задоволенні цієї частини вимог, а
позивачем постанова суду першої
інстанції в цій частині не
оскаржувалась та судом апеляційної
інстанції не встановлено підстав для
її скасування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відзначає, що суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "МРК
Теплоенергія" залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.07.2014р. по
справі № 820/8366/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

ОСОБА_4Судді

ОСОБА_5

ОСОБА_6