Справа № 815/1416/14
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

08 липня 2014 р. Справа № 815/1416/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Танцюра К.О. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря - Фуртуни І.С.

•

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 24
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Котовської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду
першої інстанції з адміністративним
позовом до Котовської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, та після уточнення
позовних вимог просив зобов'язати
виплатити йому не донараховану до
заробітної плати суму компенсації за
період з 01.01.2011 року по 21.10.2013 року за
витрачені власні кошти на оплату
послуг фельд'єгерської пошти у розмірі
22 116 грн., зобов'язати виплатити
середній заробіток за час затримки по
день фактичного розрахунку «вимушений
прогул» та стягнути на його користь
моральну шкоду у сумі 17000 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 24.03.2014 року
у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 06.05.2014 року ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу на вказану
постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилався на те, що ним самостійно
здійснювалась оплата послуг
фельд'єгерської пошти, однак, витрачені
ним кошти не були повернені йому
Котовською об'єднаною державною
податковою інспекцією, чим порушено
його законні права та інтереси. Крім
того, позивач просив зобов'язати
Котовську об'єднану державну податкову
інспекцію Головного управління
Міндоходів в Одеській області
виплатити йому середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку («вимушений прогул»).

Позивач вважає заявлені ним позовні
вимоги обґрунтованими та такими, що
відповідають вимогам чинного
законодавства, у зв'язку з чим
ставиться питання про скасування
постанови Одеського окружного
адміністративного суду від 24.03.2014 року
та постановлення нової, якою
задовольнити заявлені позовні вимоги у
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно наказу ДПА в Одеській області
№952-о від 07.09.2007 року ОСОБА_2 з 07.09.2007 року
був призначений на посаду помічника
оперуповноваженого відділення
оперативного реагування відділу
податкової міліції Котовської ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області (а.с. 70).

Відповідно до наказу ДПА в Одеській
області №529-о від 22.10.2010 року, у зв'язку з
організаційно-штатними змінами у
структурі ДПА в Одеській області
ОСОБА_2 було призначено виконуючим
обов'язки на посаді старшого
інспектора з діловодства та захисту
інформації відділу податкової міліції
Котовської ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області на період відпустки
по догляду за дитиною основного
працівника, без права ознайомлення з
матеріальними носіями секретної
інформації з посадовим окладом згідно
з штатним розписом, (а.с. 71-73).

Наказом Головного управління
Міндоходів в Одеській області №480-о від
21.10.2013 року позивача було звільнено з
вищевказаної посади через скорочення
штатів 28.10.2013 року (а.с. 10).

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції, ОСОБА_2 посилався на те, що
при звільнені йому не були виплачені
кошти (заробітна плата) у розмірі 22 116
грн., що були витрачені ним на оплату
фельд'єгерської пошти у період з
01.01.2011р. по 21.10.2013р. На думку позивача,
без виплати зазначених коштів,
Котовською ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області не було проведено з
ним повний розрахунок при звільненні, а
тому, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП
України, відповідач повинен виплатити
йому середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
(вимушений гьрогул).

Крім того, позивач зазначив, що вказані
вище неправомірні дії Котовської ОДПІ
спричинили йому душевні страждання,
принизили честь та гідність, у зв'язку з
чим, позивач просить стягнути з
відповідача завдану моральну шкоду у
сумі 17000 грн.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно відмови
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
зважаючи на наступне:

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Судом першої інстанції також було
встановлено, що в останній робочий
день, а саме, 28.10.2013 року Котовською ОДПІ
ГУ Міндоходів в Одеській області на
виконання наказу №480-о від 21.10.2013р. було
виплачено ОСОБА_2 грошове забезпечення
по 28.10.2013р., грошову компенсацію за
невикористану частину чергової
відпустки за 2013 рік тривалістю 38 діб та
грошову допомогу у розмірі 50% місячного
грошового забезпечення за кожний
календарний рік служби, щодо чого
позивач у судовому засіданні суду
першої інстанції не заперечував.

В свою чергу, позивач наполягає на тому,
що Котовська ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області повинна нарахувати
йому компенсацію за витрачені власні
кошти на оплату послуг
фельд'єгерського зв'язку у розмірі 22116
грн.

У підтвердження витрачання власних
коштів на оплату послуг
фельд'єгерського зв'язку позивачем
були надані квитанції про приймання
відправлень (а.с. 27-54, 57).

Однак, як вірно встановлено судом
першої інстанції, з наданих копій
квитанцій не вбачається, що сплата
коштів здійснювалась саме ОСОБА_2 для
Котовської ОДПІ 1У Міндоходів в
Одеській області.

Крім того, звіти про сплату послуг
фельд'єгерського зв'язку протягом 2011-2013
років до бухгалтерії Котовської ОДПІ
ГУ Міндоходів в Одеській області
позивачем подані не були. Докази
подання таких звітів до бухгалтерії
Котовської ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області та відмови у їх
прийнятті відсутні.

Судом першої інстанції також вірно
встановлено, що згідно ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій, та
зазначені документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо безпосередньо після її
закінчення. Господарські операції
повинні бути відображені в облікових
регістрах у тому звітному періоді, в
якому вони були здійснені.

Відповідно до п. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170
Податкового кодексу України звіт про
використання коштів, виданих на
відрядження або під звіт, подається за
формою встановленою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову та митну політику,
до закінчення п'ятого банківського дня,
що настає за днем, у якому платник
податків завершує виконання окремої
цивільно-правової дії за дорученням та
за рахунок особи, що видала кошти під
звіт.

Таким чином, з системного аналізу
вищезазначених правових норм
вбачається, що особа яка виконує окрему
цивільно-правову дію повинна подати
звіт про використання коштів у тому
звітному періоді, в якому завершує
виконання окремої цивільно-правової
дії за дорученням особи, на користь
якої вона виконується, що є підставою
для відображення в облікових регістрах
бухгалтерського обліку господарських
операцій.

Однак, у зв'язку з неподанням звітів до
бухгалтерії Котовської ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області у тому
звітному періоді, в якому вони були
здійснені, бухгалтерський облік
зазначених коштів не здійснювався.

Посилання позивача на те, що відправка
фельд'єгерської пошти за власний
рахунок здійснювалась ним через те, що
згідно функціональних обов'язків саме
він повинен був організовувати та
забезпечувати режим секретності у ВПМ
Котовської ОДПІ, а це передбачає і
відправку секретної поштової
кореспонденції фельд'єгерською поштою,
є необґрунтованими.

З дослідженої посадової інструкції
старшого інспектора з діловодства та
захисту інформації відділу податкової
міліції Котовської ОДПІ Одеської
області ДПС старшого прапорщика
податкової міліції ОСОБА_2 встановлено,
що його функціональні обов'язки не
передбачають оплату за послуги
відправки таємної кореспонденції,
доказів покладення на позивача таких
повноважень не надано.

В свою чергу, ст. 117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в етапі 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Компенсація за витрачені кошти на
оплату послуг фельд'єгерського зв'язку
не є складовою грошового забезпечення,
яке отримував позивач під час
проходження служби, а тому положення
ст. ст. 116, 117 КЗпПУ не поширюються на
правовідносини щодо її невиплати у
день звільнення.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
зобов'язання виплатити йому не
донараховану до заробітної плати суму
компенсації за період з 01.01.2011 року по
21.10.2013 року за витрачені власні кошти на
оплату послуг фельд'єгерської пошти у
розмірі 22 116 грн., колегія суддів вважає,
що позовні вимоги про стягнення
моральної шкоди, завданої
неправомірними діями Котовської ОДПІ
також задоволенню не підлягають.

Зважаючи на все вище зазначене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлено обставини справи,
правильно по суті вирішено справу, та
постановлено судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ст.
200 КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 24
березня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий :
А.В. Бойко

Судді:
Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв