Справа № 826/6021/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2014 р. м. Київ
К/800/57203/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Юрченко В.П.;при секретарі
Луцак А.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТ Каргілл» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 червня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року

у справі № 826/6021/13-а

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТ
Каргілл»

до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального

офісу з
обслуговування великих платників
податків

про визнання
протиправними та скасування
податкових

повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТ Каргілл» (надалі
також - позивач, ТОВ «АТ
Каргілл») звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків (надалі також - відповідач, МГУ
Міндоходів) про скасування податкових
повідомлень-рішень від 1 лютого 2013 року
№ та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
червня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТ
Каргілл» залишено без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 червня 2013
року - без змін.

Позивач в касаційній скарзі, вказуючи
на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати частково
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 червня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року і ухвалити нове рішення,яким
задовольнити позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 1
лютого 2013 року № в частині
зменшення ТОВ АТ «Каргілл»
суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість на суму
362742,00 грн. та застосування
штрафних фінансових санкцій на суму
211872, 50 грн. і податкового
повідомлення-рішення від 1 лютого
№.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, що
беруть участь у справі, обговоривши
доводи касаційної скарги та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, МГУ Міндоходів
було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ «АТ
Каргілл» з питань правомірності
нарахування від'ємного значення між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту та
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за розрахунковий
рахунок за липень 2012 року, жовтень 2012
року. У ході перевірки податковим
органом було виявлено порушення
позивачем вимог пункту 185.1 статті
185, підпунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України (надалі
також - ПК України; тут і надалі - в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин), що призвело до
завищення суми податкового кредиту за
жовтень 2012 року на суму
119 413,00 грн.; підпункту 200.1, 200.3 статті 200
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищено суму від'ємного значення
за жовтень 2012 року на суму 119 413,00 грн.;
пункту. 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України, що спричинило
завищення суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за жовтень 2012 року в розмірі
423 745,00 грн. Результати перевірки
зафіксовані в акті від 18 січня 2013 року
№51/40-50/23-20/20010397.

На підставі викладених в акті
перевірки висновків відповідачем
винесені податкові
повідомлення-рішення від 1 лютого 2013
року:

-№, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
у розмірі 423 745,00 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції на суму 211
872,50 грн.;

- №, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 119 413,00 грн.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
у задоволенні позову, погодилися із
висновками податкового органу та
зазначили, що позивачем було допущено
порушення вимог чинного податкового
законодавства.

При цьому, суди послались на те, що у
разі порушення платником податку -
продавцем товарів/послуг порядку
реєстрації податкової накладної в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
платник податку - покупець таких
товарів/послуг має право додати заяву
із скаргою на постачальника до
податкової декларації за звітний
податковий період, у якому складено
таку податкову накладну, в той же час,
позивач, в порушення вищезазначених
положень податкового законодавства,
додав заяву і скаргу (додаток 8) до
податкової декларації за вересень 2012
року, тоді як порушення платником
податку - продавцем товарів/послуг
порядку реєстрації податкової
накладної в Єдиному реєстрі податкових
накладних відбулись у попередніх
звітних періодах.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд
України вважає висновки судів
попередніх інстанцій такими, що
зроблені з порушенням вимог
матеріального права, а відтак, судові
рішення не є такими, що відповідають
вимозі законності, що встановлені
статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За змістом пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

З аналізу вказаних положень випливає,
що право платника на податковий кредит
підтверджується податковими
накладними, отриманими після
закінчення податкових періодів, у яких
фактично відбулись операції, суми ПДВ,
вказані у таких податкових періодах
можуть бути включені до складу
податкового кредиту в податковому
періоді, в якому такі податкові
накладні отримані, однак протягом 365
днів з дати їх виписки.

При цьому в разі порушення продавцем
товару/послуг вимог 201.10 статті
201 Податкового кодексу України
щодо реєстрації податкових накладних,
скарга на такого продавця подається в
тому звітному періоді, в якому суми
податку на додану вартість по вказаних
податкових накладних включені до
складу податкового кредиту.

Наведені норми щодо подання скарги
позивачем дотримано, а відтак висновки
відповідача та попередніх судових
інстанцій про безпідставне включення
позивачем до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
не ґрунтуються на положеннях чинного
законодавства.

Крім того, не є такими, що ґрунтуються
на правильному застосуванні норм
матеріального права висновки
відповідача та судів попередніх
інстанцій про порушення позивачем
вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 198.3
статті 198 Податкового кодексу України,
у зв'язку із віднесенням до складу
податкового кредиту за жовтень 2012 року
суми податку на додану вартість у
розмірі 119 413,26 грн. по податкових
накладних, отриманих від ПП «Трейд -
Інвест - Агро» з огляду на наступне.

Як слідує з встановлених попередніми
судовими інстанціями обставин, вказані
висновки відповідача ґрунтуються
виключно на даних, викладених в акті
перевірки від 5 грудня 2012
року № 566/2200/32020295 «Про результати
позапланової невиїзної перевірки ПП
«Трейд - Інвест - Агро», з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 1 січня 2011
року по 31 жовтня 2012 року», яким
встановлено, що ПП «Трейд - Інвест -
Агро» порушено вимоги пункту 209.11
статті 209 ПК України, в результаті чого
на вказане підприємство не поширюється
спеціальний режим оподаткування з 1
червня 2011 року, оскільки останнім
подано недостовірну інформацію до
Долинської МДПІ у Додатку 3 до
податкової декларації з податку на
додану вартість (скороченої) за червень
2011 року «Розрахунок питомої ваги
вартості сільськогосподарських
товарів/ послуг до вартості всіх
товарів/послуг» з метою отримання
податкової пільги.

Разом з тим, акт перевірки носить
інформаційний характер про допущені
платником податку порушення і може
бути підставою для позбавлення ПП
«Трейд - Інвест - Агро» статусу суб'єкта
спеціального режиму оподаткування
податку на додану вартість. При цьому,
матеріали справи не містять доказів
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість ПП «Трейд - Інвест -
Агро».

Оскільки відповідач в акті перевірки
не ставив під сумнів дотримання
позивачем вимог статті 198 ПК України
щодо фактичного здійснення
господарських операцій з
ПП «Трейд - Інвест - Агро» з метою їх
використання у власній господарській
діяльності та оформлення таких
господарських операцій належними
первинними документами, - суди
попередніх інстанцій дійшли
помилкового висновку про порушення
позивачем вимог чинного законодавства,
оскільки акт перевірки ПП
«Трейд-Інвест-Агро» від 5 грудня 2012 року
№ 566 /2200/32020295 не є рішенням, що свідчить
про втрату статусу суб'єкта
спеціального режиму оподаткування
податку на додану вартість.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Проте, на адресу Вищого
адміністративного суду України
надійшла заява позивача про часткову
відмову від позову щодо визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 1
лютого 2013 року № в частині
зменшення позивачеві суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на суму 61002,04 грн. та
застосування штрафних санкцій на суму
39501, 02 грн.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти прийняття часткової
відмови від адміністративного позову
не заперечував.

Відповідно до статті 219 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивач може відмовитися від
адміністративного позову, а сторони
можуть примиритися у будь-який час до
закінчення касаційного розгляду.

У разі відмови від адміністративного
позову або примирення сторін суд
касаційної інстанції постановляє
ухвалу відповідно до вимог статей 112 і
113 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті112
Кодексу адміністративного судочинства
України позивач може відмовитися від
адміністративного позову повністю або
частково, а відповідач - визнати
адміністративний позов повністю або
частково. Відмова від
адміністративного позову чи визнання
адміністративного позову під час
підготовчого провадження мають бути
викладені в адресованій суду письмовій
заяві, яка приєднується до справи. Про
прийняття відмови від
адміністративного позову суд
постановляє ухвалу, якою закриває
провадження у справі. У разі часткової
відмови позивача від
адміністративного позову суд
постановляє ухвалу, якою закриває
провадження у справі щодо частини
позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
157 Кодексу адміністративного
судочинства України суд закриває
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від адміністративного
позову і відмову прийнято судом.

Умовою прийняття судом відмови від
позову, як встановлено статтею 113 цього
Кодексу, є відсутність порушення такою
відмовою прав, свобод чи законних
інтересів інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що заява позивача не суперечить закону
та не порушує чиї-небудь права, свободи
або інтереси, судова колегія дійшла
висновку про можливість прийняття
відмови позивача від позову в частині
вимог про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 1 лютого 2013
року № в частині зменшення
позивачеві суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на суму 61002,04 грн. та
застосування штрафних санкцій на суму
30501,02 грн.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті
223 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції за наслідками розгляду
касаційної скарги має право визнати
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій такими, що
втратили законну силу, і закрити
провадження.

Частиною 1 статті 228 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд касаційної
інстанції скасовує судові рішення в
касаційному порядку і залишає позовну
заяву без розгляду або закриває
провадження у справі з підстав,
установлених статтями 155 і 157 цього
Кодексу. Частиною 2 вказаної статті
встановлено, що суд касаційної
інстанції визнає законні судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій такими, що втратили законну
силу, і закриває провадження у справі,
якщо після їх ухвалення виникли
обставини, які є підставою для закриття
провадження у справі, та ці судові
рішення ще не виконані.

Таким чином, у зв'язку з частковою
відмовою позивача від позовних вимог
(про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 1 лютого 2013
року № в частині зменшення
позивачеві суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на суму 61002,04 грн. та
застосування штрафних санкцій на суму
30501,02 грн.) постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 червня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 жовтня 2013 року в цій частині слід
визнати такими, що втратили законну
силу, а в решті судові рішення слід
залишити без змін.

Керуючись статтями 219, 220, 221, 223, 230, 229, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТ
Каргілл» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 червня 2013 року у
справі № 826/6021/13-а та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 жовтня 2013 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТ Каргілл» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 1 лютого 2013 року
№ в частині зменшення суми
бюджетного відшкодування на суму 362742,96
грн. та застосування штрафних санкцій
на суму 181371, 48 грн. та від 1 лютого 2013
року № задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлень-рішень від 1
лютого 2013 року № в частині
зменшення суми бюджетного
відшкодування на суму 362742,96 грн. та
застосування штрафних санкцій на суму
181371,48 грн. та податкове
повідомлення-рішення від 1 лютого 2013
року №.

Прийняти відмову від частини позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТ Каргілл» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 1 лютого
2013 року № в частині зменшення
позивачеві суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на суму 61002,04 грн. та
застосування штрафних санкцій на суму
30501,02 грн. та закрити провадження по
справі в цій частині.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

В.П. Юрченко