Справа № 2-а-7036/11
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 р.Справа № 2-а-7036/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова на постанову Московського
районного суду м. Харкова від 27.04.2011р.
по справі № 2-а-7036/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова

про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

07.04.2011 р. позивач звернувся до суду з
даним адміністративним позовом.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Московського районного
суду м. Харкова від 27.04.2011р. по справі №
2-а-7036/11 позовні вимоги задоволено.
Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу з
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", та провести
відповідні виплати з 01.10.2010 року по
31.12.2010 року, з 01.01.2011 року по 23.07.2011 року.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
суд апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позивачу в задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України та ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 КАС
України справа підлягає розгляду в
порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право на отримання доплати до
пенсії у відповідності до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", а відповідач неправомірно
відмовив у проведенні перерахунку
пенсії позивача за період з 01.10.2010 року
по 31.12.2010 року, з 01.01.2011 року по 23.07.2011
року.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
захисту прав позивача на отримання
доплати до пенсії як дитині війни за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року, з
01.01.2011 року по 23.07.2011 року.

Колегія суддів частково погоджується з
даним висновком суду, однак вважає
постанову суду першої інстанції від
27.04.2011р. по справі № 2-а-7036/11 такою, що
прийнята з порушенням норм
процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи, з
наступних підстав.

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
07.04.2011 р. із вимогами щодо захисту його
порушених прав, що мали місце з 01.10.2010 р.
по 31.03.2011 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Колегія суддів, виходячи з
наведенного, вважає необхідним
застосувати до спірних правовідносин
ч.2 ст.99 КАС України,

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту з 07.10.2010
року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Приймаючи рішення про поновлення
позивачу строку на звернення до суду з
позовом суд першої інстанції не навів
підстав для його поновлення.

З матеріалів справи таких підстав не
вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до частково необґрунтованого
задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що через порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог до
07.10.2010 року - підлягає скасуванню, а
позовні вимоги в зазначеній частині
підлягають залишенню без розгляду.

Щодо позовних вимог про зобов`язання
здійснити перерахунок пенсії за період
з 07.10.2010 року по 27.04.2011 року, колегія
суддів приходить до висновку про
законність прийнятого рішення та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач відповідно до ст.1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" є дитиною війни та за приписами
ст.6 цього закону має право на отримання
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" Кабінету Міністрів
України надано право у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Виходячи з системного аналізу ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та приписів ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач у 2010 році не мав підстав
застосовувати постанову Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008р. за № 530 та
був зобов'язаний діяти у відповідності
з приписами діючої норми ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", який має вищу юридичну силу ніж
зазначена постанова, нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у відповідача
обов`язку здійснювати позивачеві
доплату до пенсії у відповідності до 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування" за період з 07.10.2010
року по 27.04.2011 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про
необґрунтоване застосування до
спірних правовідносин ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Колегія суддів вважає безпідставним
посилання відповідача на відсутність
коштів щодо забезпечення виплат
зазначеної доплати до пенсії, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
підставу невиконання своїх
зобов'язань, які встановлені ст.46
Конституції України та зазначеною
нормою Закону.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
рішенням суду першої інстанції від 27
квітня 2011 року зобов`язано УПФУ
проводити відповідні нарахування
позивачеві підвищення до пенсії за
період з 28.04.2011 року по 23.07.2011 року, тобто
захищено право позивача на майбутнє, що
є порушенням норм процесуального
права.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод і інтересів
фізичних осіб, прав і інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми
вбачається, що судовому захисту
підлягають лише порушені права,
свободи і інтереси фізичних або права і
інтереси юридичних осіб, а не
можливість їх порушення в майбутньому.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає
неможливим розглядати питання щодо
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень вчиняти дії у майбутньому
у зв'язку з вірогідним настанням певних
наслідків, оскільки у суду на час
розгляду справи відсутні підстави для
прийняття рішення стосовно законності
таких дій.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою прийняти
нову постанову, якою суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова суду першої інстанції в
частині зобов`язання відповідача
здійснити перерахунок пенсії позивачу
з підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", за період з
28.04.2011 року по 23.07.2011 року не може бути
визнана законною, а тому підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 200, п.4 ч.1
ст.202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова
задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 27.04.2011р. по справі №
2-а-7036/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова про
перерахунок пенсії скасувати в частині
зобов`язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу з
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", за період з
01.10.2010 року по 06.10.2010 року та за період з
28.04.2011 року по 23.07.2011 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова про
перерахунок пенсії в частині
зобов`язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу з
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", за період з
01.10.2010 року по 06.10.2010 року - залишити без
розгляду.

В іншій частині постанову Московського
районного суду м. Харкова від 27.04.2011 р.
по справі № 2-а-7036/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Філатов Ю.М.