Справа № 2а-1670/488/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/46944/11

№ К/9991/46944/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Рибченка А.О., Сіроша М.В., розглянувши
у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.03.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.07.2011

у справі № 2а-1670/488/11 Полтавського
окружного адміністративного суду

за позовом Відкритого акціонерного
товариства (ВАТ) «Глобинський елеватор
хлібопродуктів»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції (ОДПІ) у
Полтавській області

третя особа: Головне управління
Державного казначейства України у
Полтавській області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання утриматись від певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.03.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.07.2011,
позов задоволено частково: визнано
протиправною та скасовано першу
податкову вимогу Кременчуцької ОДПІ в
Полтавській області від 04.10.2010 № 1/49 та
другу податкову вимогу від 06.12.2010 № 2/57,
якими ВАТ «Глобинський елеватор
хлібопродуктів» повідомлено про
податковий борг за узгодженими
податковими зобов'язаннями в розмірі
191709,53 грн. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Кременчуцька ОДПІ
у Полтавській області просить
скасувати ухвалені у справі рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову
повністю, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Позивач та третя особа не скористались
своїм правом на подання заперечень на
касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

В судовому процесі встановлено, що на
підставі подання Управління
Державного казначейства України у
Глобинському районі № 134 та № 138 від
30.09.2010 Кременчуцькою ОДПІ винесено
першу податкову вимогу № 1/49 від 04.10.2010,
якою повідомлено, що станом на 04.10.2010
сума податкового боргу за узгодженим
податковим зобов'язанням становить
191709,53 грн., з яких за бюджетною позичкою
за держзамовленням (контрактом) 1996 року
- 114040,00 грн. та за бюджетною позичкою,
наданою відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 11.09.1997 р.
№ 1003, - 77669,53 грн.

06.12.2010 на підставі подання Управління
Державного казначейства України у
Глобинському районі № 154 та № 158 від
30.11.2010 податковим органом винесено
другу податкову вимогу № 2/57, якою
повідомлено, що станом на 06.12.2010 сума
податкового боргу за узгодженим
податковим зобов'язанням з бюджетних
позичок становить 191709,53 грн.

Статтею 21 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» від
27.04.2010 № 2154-VI визначено, що у 2010 році
органи державної податкової служби
України є органами стягнення
заборгованості суб'єктів
господарювання перед державою за
кредитами, залученими державою або під
державні гарантії, бюджетними
позичками та фінансовою допомогою,
наданою на поворотній основі (кошти від
повернення якої надходять за кодами
програмної класифікації видатків та
кредитування державного бюджету 2801380,
2801400, 2801410, 2801440, 3511530, 3511550, 3511560, 3511630, 3511660),
а також заборгованості з відсотків за
користування позиками, наданими за
рахунок коштів, залучених державою, та
з плати за надання гарантій та позик,
отриманих за рахунок коштів, залучених
державою та/або під державні гарантії.

При цьому така заборгованість
вважається податковим боргом і
стягується відповідно до Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Згідно з пунктом 1.10 ст. 1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (Закон №
2181-ІІІ) податковою вимогою є письмова
вимога податкового органу до платника
податків погасити суму податкового
боргу.

За визначенням пункту 1.3 цієї статті
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Відповідно до підпункту 6.2.1 пункту 6.2
ст. 6 Закону № 2181-ІІІ у разі коли платник
податків не сплачує узгоджену суму
податкового зобов'язання в установлені
строки, податковий орган надсилає
такому платнику податків податкові
вимоги. Підставою для прийняття
податковим органом податкової вимоги є
отримання відповідного подання від
контролюючого органу, що провів
процедуру узгодження.

Якщо контролюючий орган, що провів
процедуру узгодження суми податкового
зобов'язання з платником податків, не є
податковим органом, такий контролюючий
орган надсилає відповідному
податковому органу подання про
здійснення заходів з погашення
податкового боргу платника податків, а
також розрахунок його розміру, на
підставі якого податковий орган
надсилає податкові вимоги.

Форма зазначеного подання
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Порядок надіслання органам державної
податкової служби подання про
здійснення заходів з погашення
податкового боргу платника податків та
інформації про скасування або зміну
суми нарахованого податкового
зобов'язання за рішенням суду від інших
контролюючих органів, затверджений
постановою Кабінетом Міністрів
України від 24.10.2001 № 1387, визначає
механізм надсилання контролюючим
органом, який не є органом державної
податкової служби, подання про
здійснення заходів з погашення
податкового боргу платника податків та
інформації про скасування або зміну
суми нарахованого податкового
зобов'язання за рішенням суду до органу
державної податкової служби, в якому
платник податків перебуває на
податковому обліку.

Податковим зобов'язанням є
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України
(пункт 1.2 Закону України № 2181-ІІІ).
Перелік податків, зборів (обов'язкових
платежів), які входили до податкової
системи України до 1 січня 2011 року, був
встановлений статями 14 та 15 Закону
України «Про систему оподаткування»
(втратив чинність з цієї дати у зв'язку
з набранням чинності Податковим
кодексом України).

Частинами першою та третьою статті 1
цього Закону визначено, що
встановлення і скасування податків і
зборів (обов'язкових платежів) до
бюджетів та до державних цільових
фондів, а також пільг їх платникам
здійснюються Верховною Радою України,
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим і сільськими, селищними, міськими
радами відповідно до цього Закону,
інших законів України про
оподаткування.

Ставки, механізм справляння податків і
зборів (обов'язкових платежів), за
винятком особливих видів мита та збору
у вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на електричну та теплову
енергію, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ для споживачів усіх форм
власності, і пільги щодо оподаткування
не можуть встановлюватися або
змінюватися іншими законами України,
крім законів про оподаткування.
Особливі види мита справляються на
підставі рішень про застосування
антидемпінгових, компенсаційних і
спеціальних заходів, прийнятих
відповідно до законів України.

Порядок надання бюджетних позичок для
забезпечення виконання державного
замовлення зерна на 1996-1997 роки був
встановлених підзаконними
нормативними актами.

Так, наказом Міністерства фінансів
України, Міністерства сільського
господарства і продовольства України
від 11 квітня 1996 № 72/113 відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про задоволення державних потреб у
сільськогосподарській продукції» від
12.03.1996 р. № 323 був затверджений «Порядок
надання і повернення бюджетної позички
на закупівлю продовольчого зерна,
елітного і сортового насіння за
державним замовленням 1996 року».

«Порядок надання бюджетної позички на
закупівлю продовольчого зерна і
сортового насіння за державним
замовленням 1997 року» затверджений
наказом Міністерства сільського
господарства і продовольства,
Міністерства фінансів та Державної
акціонерної компанії «Хліб України»
від 04.03.1997 № 70/54/18 на виконання
постанови Кабінету Міністрів України
від 04.02.1997 № 124.

Вказаними постановами Кабінету
Міністрів України встановлені обсяги
закупівлі за державним замовленням
сільськогосподарської продукції та
продовольства, а також продовольчого
зерна, елітного і сортового насіння,
непродовольчого зерна для спиртової
промисловості і сортового насіння
зернових культур на 1996-1997 роки.

Забезпечення встановлених обсягів
закупівлі зерна та іншої
сільськогосподарської продукції було
здійснено шляхом надання бюджетних
позичок виконавцям державного
замовлення (сільськогосподарським
товаровиробники усіх форм власності) в
порядку, передбаченому наказом
Міністерства фінансів України № 72/113
від 11.04.1996 року та наказом Міністерства
фінансів України, Міністерства
сільського господарства та
продовольства України, Державної
акціонерної компанії «Хліб України» №
70/54/18 від 04.03.1997.

Згідно з нормами перелічених
нормативно-правових актів бюджетні
позички на закупівлю продовольчого
зерна та іншої сільгосппродукції
надаються у межах коштів, передбачених
на цю мету, на умовах забезпечення
повернення та встановлення
відповідальності за цільове ефективне
використання коштів. Відділеннями
державного казначейства України
укладалися договори із заготівельними
підприємствами та товаровиробниками
про надання бюджетної позички для
авансування закупівлі зерна за
державним замовленням 1996 та 1997 років
на всю суму належного господарству
авансу з подальшим уточненням
фактичного його розміру.

Для остаточних розрахунків за
закуплену за державним замовленням
продукцію у 1996 та 1997 роках між
відділеннями Державного казначейства
в районах і заготівельними
підприємствами укладалися договори
про надання бюджетної позички.
Перерахування коштів органами
державного казначейства здійснювалося
на підставі укладених договорів про
надання бюджетних позичок та
відбувалося через рахунки державного
казначейства України. Зазначені
договори мали визначати мету надання
бюджетної позички, її суму, терміни
повернення та санкції за порушення
умов договору.

Таким чином, бюджетні позички
надавались на договірних засадах та на
умовах їх повернення. Зобов'язання
суб'єкта господарювання щодо
повернення бюджетної позички,
отриманої на умовах договору про
надання бюджетної позички, не є за
своєю суттю податковим зобов'язанням,
яке виникає в силу закону, є безумовним
і характеризується невідплатністю.
Податок відрізняється від інших
платежів ще й тим, що має такі елементи,
як ставка, база оподаткування, механізм
справляння.

На підставі викладеного можна зробити
висновок, що незважаючи на поширення
статтею 21 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» на
порядок стягнення бюджетних позичок
порядку, встановленого для стягнення
податкового боргу Законом № 2181-ІІІ, це
не змінило правову сутність
заборгованості за бюджетною позичкою,
яка не є податковим боргом. Податкова ж
вимога є заходом стягнення податкового
боргу,серед яких право податкової
застави на активи платника податків,
нарахування пені на суму податкового
боргу, опис активів у податкову
заставу. Відомості про застосування
цих заходів із забезпечення погашення
податкового боргу відповідно до
підпунктів 6.2.3 пункту 6.2 ст. 6 Закону №
2181-ІІІ і містить податкова вимога.

Суди попередніх інстанцій на підставі
досліджених у справі доказів дійшли до
висновку, що в судовому процесі не
встановлено факту отримання позивачем
бюджетних позичок, стосовно сум яких
йому направлені податкові вимоги.

З урахуванням викладеного, правильним
є висновок судів попередніх інстанцій
про не відповідність направлених
позивачу податкових вимог нормам
підпункту 6.2.1. пункту 6.2. статті 6 Закону
України № 2181-ІІІ.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильність цього
висновку.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.03.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.07.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
А.О. Рибченко М.В. Сірош