Справа № 2-а-9530/11/1416
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-9530/11/1416

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Тихонова Наталя Станіславівна

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Департаменту праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради на
постанову Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 29 липня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконкому Миколаївської міської ради
про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся з
адміністративним позовом до
Департаменту праці та соціального
захисту населення виконкому
Миколаївської міської ради.

В обгрунтування позову зазначено, що
ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно, до 5
травня, йому повинна виплачуватись
разова грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком. Однак
позивач отримав цю допомогу частково.
Просив зобов'язати відповідача
провести йому нарахування та виплату
грошової допомоги у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком за 2011 р.,
визнавши дії відповідача в частині
невиплати допомоги у повному обсязі -
неправомірними.

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 29 липня 2011 року
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено. Визнано дії Департаменту
праці та соціального захисту населення
виконкому Миколаївської міської ради в
частині невиплати ОСОБА_1 в повному
обсязі щорічної грошової допомоги до 5
травня у 2011 році - неправомірними.
Зобов'язано Департамент праці та
соціального захисту населення
виконкому Миколаївської міської ради
нарахувати та сплатити на користь
ОСОБА_1 недоплачену щорічну грошову
допомогу до 5 травня у 2011 році, у
відповідності до ст.12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», в розмірі 5
мінімальних пенсій за віком,
встановленої на день нарахування, з
урахуванням виплаченої суми.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням Департамент
праці та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради подав
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
судом першої інстанції при вирішенні
справи порушено норми матеріального
права, а також допущено неповне
з'ясування обставин справи, у зв'язку з
чим ставиться питання про скасування
постанови суду першої інстанції з
прийняттям нової постанови суду про
відмову у задоволенні позовних вимог
повністю.

Судом першої інстанції справа була
розглянута в порядку скороченого
провадження, в зв'язку з чим, відповідно
до ч. 8 ст. 183-2 КАС України апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції розглядається апеляційним
судом в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має
право на пільги, встановлені
законодавством (посвідчення серії
НОМЕР_1). Посвідчення безтермінове та
дійсне на всій території України. Отже,
позивач є особою, на яку
розповсюджується дія Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з наступного, з чим
погоджується апеляційний суд.

Відповідно до вимог статті 17
вищевказаного Закону фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію
цього Закону, здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого
бюджетів.

Підпунктом 1 пункту 20 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» була викладена в іншій
редакції та визначено, що щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Але рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008
вказані положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік»
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до ст. 152 Конституції
України, Закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року
№ 2857-VI будь-яких змін до ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», які б
зменшували розмір виплат, не вносилось.

Проте, відповідач при нарахуванні та
виплаті позивачеві разової грошової
допомоги до 5 травня. керувався
постановою Кабінету Міністрів України
«Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від 04
квітня 2011 року № 341.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, виходячи з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами при визначенні
розміру разової грошової допомоги до 5
травня застосуванню підлягає ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», а не постанова Кабінету
Міністрів України від 04 квітня 2011 року
№ 341, на підставі якої була нарахована
допомога позивачу, оскільки остання
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про наявність підстав
для задоволення позову ОСОБА_1

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та не допустив порушень норм
матеріального і процесуального права
при вирішенні справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Департаменту
праці та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183-2, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту праці
та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради - залишити
без задоволення, а постанову
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 29 липня 2011 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає згідно ч. 10 ст.
183-2 КАС України.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов