Справа № 816/2894/14
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2894/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Кулик - Куличок О.Л.,

представника позивача - Крамаренко О.П.,

представника відповідача - Стребко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Коста" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2014 року Полтавське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Коста" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 30892 грн 86 коп. та пені в
розмірі 1211 грн 28 коп., посилаючись на
порушення відповідачем вимог статей 19,
20 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", що
полягає у незабезпеченні нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році.

Представник позивача у судовому
засіданні вимоги позовної заяви
підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив відмовити у
задоволенні позовних вимог, вказуючи
на те, що протягом 2013 року відповідач
подавав до Комсомольського міського
центру зайнятості звіти про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
за формою №3-ПН із зазначенням вакансій
для працевлаштування інвалідів.
Вважає, що відповідач вжив заходів,
передбачених законодавством,
спрямованих на створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів, відтак
не може нести відповідальність згідно
статті 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні".

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
прийшов до наступних висновків.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Коста"
(ідентифікаційний код 23542531) 14.02.2014
подало до Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість
населення та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма № 10-ПІ) /а.с.3/.

Згідно відомостей, зазначених у Звіті,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
підприємства у 2013 році становила 56
осіб, кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів», становить 2 особи, при цьому
особи, яким відповідно до чинного
законодавства встановлена
інвалідність, на підприємстві не
працювали.

За недотримання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів
позивачем нараховано відповідачу
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 30 892 грн 86 коп. та пеню за
порушення терміну сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 1 211 грн 28 коп.

Надаючи оцінку обгрунтованості
позовних вимог Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені із відповідача у судовому
порядку, суд виходить з наступного.

Частиною першої статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
визначено, що для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до частини першої статті
20 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Частиною другою статті 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Згідно статей 216-218 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Застосування господарських санкцій
повинно гарантувати захист прав і
законних інтересів громадян,
організацій та держави, в тому числі
відшкодування збитків учасникам
господарських відносин, завданих
внаслідок правопорушення, та
забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

До суб'єктів господарювання за
порушення ними правил здійснення
господарської діяльності
застосовуються
адміністративно-господарські санкції.

Господарські санкції застосовуються у
встановленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин, а
адміністративно-господарські санкції -
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Частиною третьою статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Частиною першою статті 18
зазначеного Закону встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

З наведених норм статей 18, 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
вбачається, що підприємства
здійснюють самостійно
працевлаштування інвалідів, але
виходячи з вимог статті 18 вказаного
Закону.

Отже, стаття 18 Закону не встановлює
правил, за якими підприємство було б
зобов'язано самостійно здійснювати
пошук інвалідів для їх
працевлаштування на своєму
підприємстві.

Частиною третьою статті 18 Закону чітко
визначено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420 "Про затвердження форм звітності та
інструкцій щодо їх заповнення" формою
звітності про наявність вакантних
місць на підприємстві є форма № 3-ПН
„Звіт про наявність вакансій", а з
12.07.2013 "Інформація про попит на робочу
силу (вакансії)" за формою №3 - ПН, яка
подається підприємствами щомісячно до
державної служби зайнятості.

З огляду на вищезазначене, звіт за
формою 3-ПН є актом інформування
органів працевлаштування про створені
на підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство для працевлаштування.

Відповідно до листа Комсомольського
міського центру зайнятості за вих.
№03-20/1419 від 04.08.2014, на протязі 2013 року
відповідач щомісяця подавав звіти про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) за формою №3-ПН,
інваліди для працевлаштування на дані
вакансії Комсомольським МЦЗ не
направлялися /а.с.17/

Даний факт також підтверджується
наявними у матеріалах справи звітами
про наявність у відповідача вільних
робочих місць (вакантних посад) за
формою №3-ПН за період з січня по
червень, а з липня по грудень 2013 року
інформацією про попит на робочу силу
(вакансії) за формою №3-ПН із
зазначенням двох вакантних посад
комплектувальників матеріалів, крою та
виробів для працевлаштування
інвалідів, а починаючи з жовтня по
грудень 2013 року із зазначенням однієї
посади/а.с.18-28/.

Як встановлено судом, зазначення
відповідачем у звітах за жовтень -
грудень 2013 року однієї вакантної
посади замість двох було зумовлено
тим, що відповідно до наказу №52-к від
15.10.2013 на підприємство прийнято на
посаду комплектувальника інваліда
третьої групи /а.с.53/

Таким чином, суд приходить до
висновку, що відповідач вживав усіх
необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів протягом
2013 року, а саме, створив робочі місця
для працевлаштування інвалідів,
надавав службі зайнятості інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, тому
застосування до нього
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць є необгрунтованим.

Отже, позовні вимоги Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Коста" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 26
серпня 2014 року.

Суддя
М.В. Довгопол