Справа № 253/8790/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року м. Київ
К/800/9950/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Донця О.Є., Васильченко Н.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області

на постанову Центрально-Міського
районного суду м.Горлівки Донецької
області від 12 грудня 2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого
2014року

у справі №253/8790/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі

м. Горлівки Донецької області

про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні

дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області (далі по тексту УПФ)
яким просила визнати протиправним
рішення відповідача №69 від 24.04.2013 року
та зобов'язати УПФ здійснити
перерахунок пенсії позивача з пенсії
по інвалідності, згідно Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», на пенсію по
інвалідності в розмірі пенсії
наукового (науково-педагогічного)
працівника, згідно Закону України «Про
наукову і науково-технічну
діяльність», з 31.05.2011 року.

Постановою Центрально-Міського
районного суду м.Горлівки Донецької
області від 12 грудня 2013 року у справі
№253/8790/13-а, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року у зазначеній справі, позовні
вимоги задоволено частково, визнано
протиправним та скасовано рішення №69
від 24.04.2013 року УПФ про відмову ОСОБА_4 в
переході з пенсії по інвалідності,
згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на пенсію по
інвалідності, згідно Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», зобов'язано УПФ здійснити
перехід з пенсії по інвалідності,
згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на пенсію по
інвалідності, згідно Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», з 15.04.2013 року з врахуванням
періодів праці ОСОБА_4 у Горлівському
державному педагогічному інституті
іноземних мов до стажу
науково-педагогічної діяльності.

При ухваленні рішень суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з
доведеності позивачем своїх вимог,
оскільки в УПФ не було законних підстав
для відмови позивачу у переведенні з
одного виду пенсії на інший.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, УПФ звернулось
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить
вищезазначені судові рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог
відмовити.

ОСОБА_4 подала до Вищого
адміністративного суду України
заперечення на касаційну скаргу, в
якому наголошувала на відповідність
судових рішень обставинам справи та
вимогам законодавства України. Позивач
просила залишити касаційну скаргу без
задоволення, судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги та заперечень на неї,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права і наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на
обліку у відповідача та отримує пенсію
по інвалідності з 31.05.2011 року. На
підставі заяви від 30.08.2011 року позивачу
згідно ст.5 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсії З дати призначення
пенсії було проведено перерахунок
пенсії по стажу. Страховий стаж склав 36
років 6 місяців 28 днів (по 30.06.2011р.), її
стаж роботи складає 35 років 6 місяців 4
дні на 31.03.2011 року

15.04.2013 року позивач звернулась до УПФ із
заявою про переході з пенсії по
інвалідності, згідно Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», на пенсію по
інвалідності, згідно Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність».

Рішенням УПФ №69 від 24.04.2013 року
відмовлено в переході з пенсії по
інвалідності, згідно Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», на пенсію по
інвалідності, згідно Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність». В рішенні зазначено
наступне: у зв'язку з тим, що ОСОБА_4
продовжує працювати на посаді
науково-педагогічного працівника,
прийнято рішення відмовити у переході
на пенсію згідно ст.14 Закону Украйни
«Про наукову і науково-технічну
діяльність».

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Відповідно до статті 24 Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність» (в редакції чинні на час
виникнення спірних правовідносин),
пенсія науковому
(науково-педагогічному) працівнику
призначається при досягненні
пенсійного віку, зокрема, жінкам - за
наявності стажу роботи не менше 20
років, у тому числі стажу наукової
роботи не менше 15 років. Перелік посад
наукових (науково-педагогічних)
працівників підприємств, установ,
організацій, вищих навчальних закладів
ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування
на яких дає право на призначення пенсії
та виплату грошової допомоги у разі
виходу на пенсію відповідно до цієї
статті, затверджується Кабінетом
Міністрів України з урахуванням
положень статей 22-1, 22-2 цього Закону.

З положень наведених норм вбачається,
що для призначення пенсії наукового
(науково-педагогічного) працівника
необхідно досягнути пенсійного віку,
мати статус наукового працівника,
наявність стажу роботи не менше 20
років, у тому числі стажу наукової
роботи на посадах, перелік яких
затверджений Кабінетом Міністрів
України, не менше 15 років. Відсутність
хоча б однієї із зазначених обставин
виключає можливість призначення
пенсії наукового працівника.

Частиною 21 статті 24 Закону України «Про
наукову і науково-технічну діяльність»
науковим (науково-педагогічним)
працівникам, які визнані інвалідами I, II
і III груп, призначається пенсія по
інвалідності в розмірі пенсії
наукового (науково-педагогічного)
працівника незалежно від віку за
наявності стажу наукової роботи,
передбаченого частиною другою цієї
статті, та страхового стажу,
передбаченого статтею 32 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", а особам із
числа інвалідів з дитинства - незалежно
від часу встановлення інвалідності.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджує правову позицію судів
попередніх інстанцій та зазначає, що в
УПФ були відсутні підстави відмовляти
ОСОБА_4 у переведенні з пенсії по
інвалідності, згідно Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», на пенсію по
інвалідності, згідно Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність».

В касаційній скарзі відповідач порушує
питання ненадання оцінки
правомірності вимог позивача про
зарахування до наукового стажу
періодів роботи з 01.12.2006 року по 01.09.2008
року та з 01.09.2007 року.

Однак, суд касаційної інстанції
критично відноситься до вказаного
вище, оскільки в позовних вимогах
ОСОБА_4 просить визнати протиправним
рішення відповідача №69 від 24.04.2013 року
та зобов'язати УПФ здійснити
перерахунок пенсії позивача з пенсії
по інвалідності, згідно Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», на пенсію по
інвалідності в розмірі пенсії
наукового (науково-педагогічного)
працівника, згідно Закону України «Про
наукову і науково-технічну
діяльність», з 31.05.2011 року. Вимоги
ОСОБА_4 про зарахування до наукового
стажу певних періодів її роботи
відсутні.

Крім того, УПФ в касаційній скарзі
наголошує, що науково-педагогічний
стаж позивача підтверджений довідкою
Горлівського інституту іноземних мов
від 11.03.2013року №403/01, але не всі періоди
роботи, зазначені в довідці, підлягають
зарахуванню до науково-педагогічного
стажу.

З цього приводу касаційний суд
зазначає наступне.

Спірним питанням у справі є
неправомірність відмови у переведенні
з пенсії по інвалідності, згідно Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», на
пенсію по інвалідності, згідно Закону
України «Про наукову і
науково-технічну діяльність» у зв'язку
з тим, що позивач продовжує працювати
на посаді науково-педагогічного
працівника. Інших підстав відмови у
рішенні УПФ не наведено.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

На виконання частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судами попередніх інстанцій
досліджені оскаржене позивачем
рішення, йому надано юридичну оцінку.

В обґрунтування касаційної скарги
фактично покладені доводи, які
зводяться до переоцінки доказів у
справі та не свідчать про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області - відхилити.

Постанову Центрально-Міського
районного суду м.Горлівки Донецької
області від 12 грудня 2013 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року у справі №253/8790/13-а - залишити без
змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: