Справа № 806/3030/14
Суддя: Літвин Олексій Терентійович
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/3030/14

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2014 р. м. Житомир

справа № 806/3030/14

категорія 8.3.12

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Літвин О. Т.,

за участю секретаря Стралківської К.П.,

встановив:

В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 року, який набрав чинності з 01.01.2011 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2464-VI).

Судом встановлено, що Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) та страхувальником.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно із ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Абзацом 1 частини 5 статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку (ч. 7 ст. 9 вказаного Закону).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем, нарахована сума єдиного внеску була перерахована отримувачу коштів: Житомирській ОДПІ ГУ Міндоходів, позивачем 17 січня 2014 року, про що свідчать платіжні доручення № 2, 5, 7, 9 від 17.01.2014 року (призначення платежу: ЄСВ за січень 2014р.), копія яких наявна у матеріалах справи (а.с.20-23). Вказані платіжні доручення було отримано банком 17 січня 2014 року.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464 визначено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Судом з'ясовано, що недоїмка позивача за січень 2014 року виникла у зв'язку з тим, що сплачені ним кошти були перераховані банківською установою до відповідача лише 21 січня 2014 року.

Зважаючи на встановлені обставини, суд зазначає, що днем сплати єдиного внеску, згідно із п. 2 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VI, вважається, у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Пунктом 8.2 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 року № 2346-III передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 наведеного Закону, під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги ч. 7, 8, 10 статті 9 Закону №2464 в частині самостійного нарахування та сплати єдиного внеску за січень 2014 року із строком сплати до 20 лютого 2014 року, тобто позивач виконав свої зобов'язання щодо сплати обов'язкових платежів, а затримка у перерахуванні сплачених ним коштів у вигляді єдиного внеску за січень 2014 року виникла не з його вини, відтак позивач не може нести відповідальність за несвоєчасне перерахування вказаних коштів банком до контролюючого органу.

Такої ж думку дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 13.02.2014 року по справі № К/9991/7788/11.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, суду не надав.

В силу приписів ст. 94 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 182,70 грн. необхідно відшкодувати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

постановив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України 182,70 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.Т. Літвин