Справа № 823/2306/14
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
справа № 823/2306/14

м. Черкаси

15 год. 41 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Паламара П.Г.,

при секретарі - Овсієнко О.І.,

за участю представника позивача Кучера
В.М. - за довіреністю, представника
відповідача Павленко М.В.. - за
довіреністю, розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Монастирищенська виробничо -
впроваджувальна фірма «Енергетик» до
Христинівської об'єднаної державної
податкової інспекції
(Монастирищенське відділення)
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Монастирищенська
виробничо - впроваджувальна фірма
«Енергетик» (далі - позивач) звернулося
до Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Христинівської об'єднаної державної
податкової інспекції
(Монастирищенське відділення)
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Черкаській
області (далі - відповідач), в якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
07.07.2014р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням не
погоджується, вважає його протиправним
з огляду на те, що висновки викладені в
акті перевірки є незаконні, не
підтверджуються даними первинних
документів та зроблені на підставі
припущень, факт господарських відносин
та виконання договірних зобов'язань в
повному обсязі підтверджується
первинними документами
бухгалтерського обліку, а тому воно
підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
позов просив задовольнити з підстав,
викладених в позовній заяві та
додаткових поясненнях по справі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував повністю, зазначивши, що
податкове повідомлення-рішення є
правомірним, а позовні вимоги
необґрунтованими, в зв'язку з чим
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до наступного.

Позивач - товариство з обмеженою
відповідальністю «Монастирищенська
виробничо - впроваджувальна фірма
«Енергетик» зареєстроване як юридична
особа Монастирищенською районною
державною адміністрацією 15.11.2000 року,
ідентифікаційний код 31100615 є платником
податку на додану вартість, податку на
прибуток, податку з доходів фізичних
осіб, збору за першу реєстрацію
колісних транспортних засобів
земельного податку, збору за
спеціальне використання водних
ресурсів, орендної плати з юридичних
осіб.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі наказу від 11.06.2014 року №162 та
направлення від 12.06.2014 року №22, згідно
із п.п.20.1.4, п.20.1, ст.20, п.п.75.1.2, п. 75.1, ст. 75,
п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі -
ПКУ), проведена позапланова виїзна
перевірка товариство з обмеженою
відповідальністю «Монастирищенська
виробничо - впроваджувальна фірма
«Енергетик» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ПП «РВП Плюс» за
серпень, вересень 2013 року, про що
складено акт від 23.06.2014 року №
77/15-003/31100615.

Відповідно до висновку акту перевірки
позивач порушив вимоги:

1.ч. 5 ст. 203, ч.1,2 ст. 215, ст. 216 ЦК України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ТОВ «МВВФ
«Енергетик» при придбанні та продажу
товарів (послуг)

2. п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПКУ, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету на суму ПДВ 1000000,0 грн. в серпні
2013 року та на суму ПДВ 333333,33 грн. в
вересні 2013р.

На підставі акту відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення від
07.07.2014 року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість за основним платежем 1
333 333 грн. та штрафними санкціями 666 667
грн. на загальну суму 2 000 000, 00 грн.

За нормами ст. 198 Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих платником податку
протягом такого звітного періоду в
зв'язку придбанням або виготовленням
товарів та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платник податку, реєстр яких веде
центральний податковий орган, при
цьому будь-якій особі, яка реєструється
як платник податку на додану вартість,
присвоюється індивідуальний
податковий номер, який
використовується для справляння цього
податку.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства
врегульовані Податковим кодексом
України.

Відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПКУ
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Крім цього, пунктом 198.6 ст. 198 ПКУ
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого), у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі коли на момент перевірки платника
податку контролюючим органом суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність у вигляді
фінансових санкцій, установлених
законодавством, нарахованих на суму
податкового кредиту, не підтверджену
зазначеними цим підпунктом
документами.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПКУ).

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді;б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим. Податкова накладна
повинна відповідати вимогам п. 201.1, п.
201.2, п.201.4 ст.201 ПК України.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно п. 201.7 ст. 201 ПК України, податкова
накладна складається на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п.201.8 ст.201 ПК України).

Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПКУ
встановлено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу їх покупця, та є
підставою для нарахування податкового
кредиту.

Таким чином, наявність податкової
накладної є обов'язковою, але не
вичерпною умовою формування
податкового кредиту, оскільки
відповідні наслідки у податковому
обліку платника податків створюють
вчинювані платником податку
господарські операції.

Законом, який визначає правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності є Закон України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-XIV (далі - Закон України №996).

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України №
996 - бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України № 996
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Між ТОВ «Монастирищенська виробничо -
впроваджувальна фірма «Енергетик» та
ПП «РВП Плюс» укладено договір
поставки № 3368 від 05.08.2013 року та договір
поставки №3384 від 23.09.2013 року.

Виконання зазначених договорів
підтверджується видатковими
накладними №РВ-0000015 від 05.08.2013р., №196 від
12.08.2013р., №195 від 12.08.2013р., №208 від 20.08.2013р.,
№209 від 20.08.2013р., №212 від 27.08.2013р., №213 від
27.08.2013р., №РВ-0000285 від 23.09.2013р., №242 від
27.09.2013р., №269 від 14.10.2013р., №268 від 14.10.2013р.,
податковими накладними від 05.08.2013р.,
від 23.09.2013р., товарно-транспортними
накладними від 05.08.2013р., від 23.09.2013р.,
накладними вимоги на відпуск
матеріалів від 12.08.2013р. №6, від
12.08.2013р. №4, від 20.08.2013р. №5,
від 20.08.2013р. №6, від 27.08.2013р.
№4, від 27.08.2013р. №3,
приймально-давальними актами №2101 від
12.08.2013р., №2100 від 12.08.2013р., №2094 від
20.08.2013р., №2097 від 20.08.2013р., №2090 від
27.08.2013р., №2091 від 27.08.2013р., №2123 від
27.09.2013р., №2149 від 14.10.2013р., №2148 від
14.10.2013р., які складені у відповідності
до вимог законодавства, що підтверджує
дійсність даних правочинів.

Факт розрахунку позивачем за отримання
товарів від ПП «РВП Плюс»
підтверджується банківськими
виписками рахунку позивача.

Крім того, позивачем надано до суду
бухгалтерські документи по отриманню,
оприбуткуванню, використанню
отриманого товару у виробництво
продукції товариства, зокрема
оборотно-сальдові відомості, картки по
рахунку 201 та документи на
підтвердження відвантаження готової
продукції контрагенту покупцю.

Отже, судом встановлено, що умови
укладеного між позивачем та ПП «РВП
Плюс» договору виконані, про що
свідчать первинні бухгалтерські та
податкові документи.

Встановлені судом обставини
спростовують висновки, викладені в
акті перевірки суб'єктом владних
повноважень про вчинення позивачем
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання наслідків.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку відповідно до п.
36.5 статті 36 Податкового кодексу
України несе платник податків.
Зазначена відповідальність стосується
кожного окремого платника податку і не
може автоматично поширюватись на
третіх осіб, у тому числі на його
контрагентів.

Підпунктом 47.1.1 п. 47.1 ст. 47 ПКУ визначено,
що відповідальність за неподання,
порушення порядку заповнення
документів податкової звітності,
порушення строків їх подання
контролюючим органом, недостовірність
інформації, наведеної у зазначених
документах несуть юридичні особи,
постійні представництва нерезидентів,
які відповідно до Кодексу визначені
платниками податків, а також їх
посадові особи.

Отже, платник податку несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податків і не може
автоматично поширюватись на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що за наявності у ТОВ
«Монастирищенська виробничо -
впроваджувальна фірма «Енергетик»
первинних документів, що були
досліджені під час розгляду справи,
позивачем підтверджено правомірність
формування податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за
перевіряємий період, в зв'язку з чим
спірне податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно п. 2. ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст.94 КАС України визначено,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 9, 69-70, 86, 94, 97, ст.ст.158 -
163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Христинівської об'єднаної державної
податкової інспекції
(Монастирищенське відділення)
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Черкаській
області від 07.07.2014 року № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Монастирищенська
виробничо - впроваджувальна фірма
«Енергетик» сплачений судовий збір в
сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20
коп.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185 -
187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
П.Г. Паламар

Повний текст постанови
виготовлений 26 серпня 2014 року