Справа № 813/4882/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/4882/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
при секретарі Косів М.Б.
представника позивача - Вахняка О.Є.
представника відповідача - Каранець
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Елат» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Елат» (далі ТзОВ
«Елат») звернулося до Львівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкових повідомлень-рішень від
Позовні вимоги мотивує тим, що
висновки податкового органу про
порушення податкових зобов'язань по
податку на додану вартість та податку
на прибуток, про нікчемність та
фіктивність господарських операцій,
вплив на які мали господарські
операції з ТзОВ «Конді-50» не
відповідають дійсності та є лише не
підтвердженими припущеннями ДПІ.
Реальність взаємовідносин між
сторонами господарських зобов'язань
спростовується належними первинними
документами та сплатою додану вартість
та податку на прибуток.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
надав суду додаткові пояснення та
письмові докази, просив суд позов
задовольнити з підстав, зазначених в
Представник відповідача проти
позову заперечив, вважає оскаржувані
податкові повідомлення рішення такими,
що винесені з урахуванням вимог
чинного законодавства. Посилається на
фіктивний характер договорів. В
судовому засіданні представник
відповідача заперечення підтримав,
просить в задоволенні позову
Суд, заслухавши думку сторін,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються встановив
наступні факти та відповідні їм
З 28.04.2014 року по 06.05.2014 року Державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління МІндоходів у
Львівській області проведено
позапланову виїзну перевірку ТзОВ
За результатами даної перевірки
складено акт від 14.05.2014 року
№197/160/13-0-22-01/222348212 (надалі - акт
перевірки), яким встановлено порушення
- п.44.1 ст.44, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.8 ст. 138,
пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України, завищено витрати по
розрахунках з ТзОВ «Конді-50» за 4
квартал 2012 року на 101775,25 грн., в
результаті чого занижено податко на
- п.198.1, 198.3 ст.198, п.200.1 ст.200
Податкового кодексу України, завищено
податковий кредит по розрахунках з
ТзОВ «Конді-50» в результаті чого
занижено податок на додану вартість за
На підставі акта перевірки податковим
органом винесено податкове
червня 2014 року, яким донараховано суму
грошового зобов'язання з податку на
санкції, а також податкове
червня 2014року, яким донараховано суму
грошового зобов'язання з податку на
грн. - штрафні (фінансові) санкції.
В своїх висновках ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова
покладається на твердження, що
господарські оперції між ТзОВ «Елат»
та ТзОВ «Конті-50» є такими що фактично
не відбулись, а отже є нікчемними
оскільки не були спрямованими на
настання реальних наслідків.
Відповідно податковий орган вважає що
Позивач не мав достатніх підстав щодо
відображення вищезгаданих
господарських операцій у податковому
обліку та включення відповідних сум з
податку на додану вартість до
податкового кредиту.
До матеріалів справи позивачем
долучено накладні на отримання
товарів, сировини та послуг та акти
виконаних робіт на суму 122130,30 грн., в
видаткова накладна від 02.10.2012 року
№РН-10-0215 про поставку гумової суміші на
видаткова накладна від 03.10.2014 року
№РН-10-0312 на поставку основи та ковпачка
грн., акт здачі-прйиомки виконаних
робіт від 03.10.2012 року №11 на чорнову
обробку корпуса на суму 52 548,00 грн., в
тому числі ПДВ 8758,00 грн.
Податок на додану вартість в сумі
кредиту за довтень 2012 року на підстав
податкових накладних від 02.10.2012 року №45
ПДВ 6772,00 грн., від 03.10.2012 року №80 на
ПДВ 4825,05 грн., від 03.10.2012 року №81 на
Відповідач стверджує, що вищевказані
податкові накладні, на підставі яких
включено суми податку на додану
вартість до податкового кредиту,
виписано на підставі безтоварних угод,
укладених з метою штучного формування
податкового кредиту, а не реального
настання правових наслідків.
Податковий орган вважає, що відсутні
підстави вважати товарно-матеріальні
цінності, вказані у вищезгаданих
накладних, фактично отриманими
позивачем, а, відповідно, наявність
лише податкової накладної без
фактичного здійснення господарські
операції (оприбуткування товару,
надання послуг чи їх оплати) не може
бути підставою для включення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту.
Оцінюючи встановлені обставини та
доводи сторін суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог з
наступних міркувань:
Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Згідно ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
Згідно п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК)
податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді.
Згідно п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Згідно п. п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Пунктом 57.3. ст. 57 ПК України
передбачено, що у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.
Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Згідно п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.
Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
Згідно п. 201.1. ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
Судом встановлено, що по суті
взаємовідносин ТзОВ „Елат" з ТзОВ
«Конді-50» - то взаємовідносини
здійснювались щляхом укладення
правочинів. В оспорюваному акті
оскаржено тільки взаємовідносини щодо
трьох позицій, хоча, як видно з
долучених матеріалів, взаємовідносини
між позивачем і ТзОВ «Конді-50» включали
в себе і інші поставки
товарно-матеріальних цінностей.
Безпосередньо в акті зачіплено:
Згідно вищевказаної накладної
позивачу посталено гумові суміші.
Вказані суміші підприємством
безпосередньо використано в
господарській діяльності, в тому числі
послуги на виготовлення пресформ,
обгумування дисків катка для БТ
техніки. На підтвердження виробничої
можливості долучено договір оренди
приміщення та обладнання;
грн. Згідно накладної закуплено основа
і ковпачок. Дані ТМЦ згодом реалізовано
на ДП „Львівський бронетанковий
завод". На підтвердження даного факту
позивачем долучено видаткові накладні,
картки складського обліку ДП „ЛБТЗ "
(підтверджують факт держання заводом і
внутрішнього обліку ТМЦ) а також
шляхові листи заводу, оскільки позивач
не має свого транспорту поставка
відбувалась самовивозом;
- акт від 03.10.2012 року на виконання
чорнової обробки корпуса.
Враховуючи те, що продукцію, вказану у
вищезгаданих податкових накладних,
було поставлено на підприємство, суд
приходить до висновку, що позивачем
правомірно включено суми податку на
додану вартість, нараховані у зв'язку з
придбанням продукції для подальшого
використання в господарській
діяльності до суми податкового
Відповідно до п.3 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби. Згідно з п.6 даного
Порядку, факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
Однак, всупереч наведеним вимогам,
акт перевірки не містить об'єктивного
аналізу господарських операцій
вчинених позивачем з ТзОВ «Конді-50»,
натомість ґрунтується виключно на
припущеннях про те, що вони не могли
відбутись, а отже є нікчемними.
Не можна залишити поза увагою і
той факт, що перелік правочинів, які є
нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок, визначений статтею
228 ЦК України, згідно якої правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
Дана позиція викладена у Постанові
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними".
У рішенні Європейського суду з
прав людини від 22.01.2009 р. у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03) зазначено, що у разі якщо
національні органи за відсутності
будь-яких вказівок на безпосередню
участь фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.
Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень, що в повній мірі зроблено
Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Виходячи зі змісту наведеної
норми, саме на податкові органи
покладається обов'язок надати достатні
докази на обґрунтування висновків про
порушення платником податків норм
податкового законодавства, на підставі
яких такому платникові визначено
відповідні грошові зобов'язання.
Проте, податковим органом,
конкретних доказів, на підставі яких
можна дійти до висновку про порушення
платником податків норм податкового
законодавства суду надано не було.
Частиною 2 ст. 19 Конституції
України та ч. 3 ст. 2 КАС України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Аналізуючи законодавство та
обставини справи, суд приходить до
висновку, що твердження органу
державної податкової служби, викладені
в акті перевірки, не є достатньо
обґрунтованими та не знайшли свого
підтвердження зібраними у справі
належними та допустимими доказами, а
тому, у суду відсутні правові підстави
повідомлення-рішення, яким позивачу
визначені податкові зобов'язання з
податку на додану вартість
Таким чином, сукупність
вищенаведених, підтверджених
документально та встановлених
обставин дає суду підстави визнати
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.
Щодо судових витрат, то у
відповідності до вимог ст.94 КАС
України, судові витрати у формі
судового збору належить стягнути на
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86,
128, 160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України,-
П О С Т А Н О В И В :
Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області від 18.06.2014 року
Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Елат» 4 872,00 грн.
сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.
Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.
Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя
Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений
19.08.2014 року.