Справа № 826/5488/14
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5488/14
інстанції: Добрівська Н.А.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Файдюка В.В., Бистрик Г.М.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві про визнання протиправною
бездіяльності, визнання нечинним
рішення від 01.04.2014 року, зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач)
звернувся до суду з позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві про визнання протиправною
бездіяльність ГУ ДМСУ в місті Києві;
визнання рішення від 01.04.2014 року про
відмову в прийнятті заяви про визнання
позивача особою, що потребує
додаткового захисту нечинним з моменту
його прийняття; зобов'язання ГУ ДМСУ в
місті Києві в порядку ст. 12 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового захисту»
прийняти рішення про прийняття заяви
ОСОБА_2 від 27.03.2014 року про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, - до розгляду;
зобов'язання ГУ ДМСУ в місті Києві на
виконання ч. 12 ст. 7 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового захисту» зареєструвати
заяву ОСОБА_2 від 26.03.2014 року про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту та подані
документи; зобов'язання ГУ ДМСУ в місті
Києві на виконання ч. 12 ст. 7 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового захисту»
ознайомити заявника або його законного
представника під їх власний підпис з
порядком прийняття рішення за їх
заявами, правами та обов'язками особи,
стосовно якої прийнято рішення про
оформлення документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту; зобов'язання ГУ ДМСУ в місті
Києві на виконання ч. 12 ст. 7 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового захисту»
оформити особову справу на гр. ОСОБА_2

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 26 червня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, представник позивача подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 червня 2014 року та постановити нову
про задоволення адміністративного
позову в повному обсязі. На думку
апелянта, зазначену постанову суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
не підлягає скасуванню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.06.2013 року позивача було затримано по
вул. С. Руданського, 4-б у місті Києві
працівником ОУР Шевченківського РУ ГУ
МВС України у місті Києві, як особу, яка
розшукується правоохоронними органами
Російської Федерації, за вчинення
злочинів, передбачених ст. 228.1, ч. 3
п.п.«а», «г» КК Російської Федерації. До
позивача застосовано міру запобіжного
захисту у вигляді тимчасового арешту
до вирішення питання про екстрадицію
до Російської Федерації.

18 червня 2013 року позивач звернувся до
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві з заявою про визнання особи
такою, що потребує додаткового захисту.

За результатами з'ясування наведених
позивачем обставин, на підставі наказу
№ 456 від 21.10.2013 року, відповідачем
прийнято рішення № 215 від 24.10.2013 року
про відмову в оформленні документів
для вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, у зв'язку з
очевидною необґрунтованістю заяви,
відсутністю побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства, належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ
ДМСУ в м. Києві позивач оскаржив його в
судовому порядку.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 грудня 2013 року в адміністративній
справі № 826/16980/13-а, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2014
року, ОСОБА_2 в задоволені його
адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 14 травня 2014 року відмовлено
у відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
грудня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24 квітня 2014 року.

В силу положень статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 грудня 2013 року в
адміністративній справі № 826/16980/13-а
набрала законної сили.

27 березня 2014 року ОСОБА_2 повторно
звернувся до органу міграційної служби
із заявою про визнання його біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту обґрунтовуючи свою заяву тими
доводами, що викладались у заяві від
18.06.2013 року, а також, зазначив про те, що
змушений був залишити країну, оскільки
«не мав можливості боротися з
корупційною судово-правовою системою»,
з вини якої втратив своїх близьких
(смерть дружини), а також у зв'язку з
«рейдерськими атаками правових
органів» на його бізнес.

За результатами вивчення та аналізу
повторної заяви позивача та доданих до
неї документів посадовою особою ГУ
ДМСУ в місті Києві складено подання на
ім'я керівника цього органу щодо
відмови у прийнятті заяви про надання
статусу біженця.

На підставі письмового подання
керівником ГУ ДМСУ в місті Києві у
відповідності до ч. 6 ст. 5 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту» наказом від 01.04.2014
року № 128 відмовлено в прийнятті заяви
про надання статусу біженця та особи,
яка потребує додаткового захисту
громадянину Російської Федерації
ОСОБА_2

З приводу даних спірних правовідносин,
колегія суддів апеляційної інстанції
звертає увагу на наступне.

Звертаючись до уповноваженого органу
із заявою про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, додаються документи, що
посвідчують особу заявника, а також
документи та матеріали, що можуть бути
доказом наявності умов для визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва
з процедур і критеріїв визначення
статусу біженця управління Верховного
комісару ООН у справах біженців (далі -
Керівництво) особа, яка клопоче про
отримання статусу біженця, повинна
вказати переконливу причину, чому вона
особисто побоюється стати жертвою
переслідування. Для того, щоб вважатися
біженцем, особа повинна надати
свідчення повністю обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань
за конвенційними ознаками.

Згідно із Позицією УВКБ ООН «Про
обов'язки та стандарти доказів у заявах
біженців» від 1998 року, факти в
підтвердження заяв біженців
визначаються шляхом надання
підтвердження або доказів викладеного.
Докази можуть бути як усні, так і
документальні. Загальними правовими
принципами доказового права обов'язок
доказу покладається на особу, яка
висловлює це твердження. Таким чином, у
заяві про надання статусу біженця
заявник повинен довести достовірність
своїх тверджень і точність фактів, на
яких ґрунтується його заява.

Відповідно до пункту 195 Керівництва у
кожному окремому випадку всі необхідні
факти повинні бути надані в першу чергу
самим заявником, і тільки після цього,
особа уповноважена здійснювати
процедуру надання статусу біженця
(перевіряючий), повинна оцінити всі
твердження і достовірність переконань
заявника.

Згідно з пункту 5 статті 4 Директиви
Ради Європейського Союзу «Щодо
мінімальних стандартів для
кваліфікації громадян третіх країн та
осіб без громадянства як біженців або
як осіб, що потребують міжнародного
захисту за іншими причинами, а також
суті захисту, що надається» від 27.04.2004
року № 8043/04 заяви є обґрунтованими,
якщо виконуються такі умови: заявник
зробив реальну спробу обґрунтувати
свою заяву; усі важливі факти, що були в
його розпорядженні, були надані, і було
задовільне пояснення відносно
будь-якої відсутності інших важливих
фактів; твердження заявника є
зрозумілими та правдоподібними і не
протирічать конкретній та загальній
інформації за його справою; заявник
подав свою заяву про міжнародний
захист як можливо раніше, якщо заявник
не зможе довести відсутність поважної
причини для подання такої заяви;
встановлено, що в цілому заявник
заслуговує довіри.

Наведені вимоги щодо доведення
заявником наявності підстав для
отримання ним відповідного статусу
розповсюджуються і на правовідносини,
які виникають у зв'язку із повторним
зверненням особи до уповноваженого
органу в порядку, визначеному статтею 17
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту».

Як вбачається з матеріалами особової
справи ОСОБА_2 при повторному зверненні
не надано органам Державної
міграційної служби України інформації,
що могла би бути підставою для висновку
про виникнення з моменту попереднього
звернення умов, зазначених в пунктах
1 та 13 частини першої статті 1 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту», не надано і
доказів обґрунтованості побоювань
позивача стати жертвою переслідувань
за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань у Російській Федерації, а
також інформації, що могла би бути
перевірена або достовірно встановлена
щодо наявності таких обставин.

Інформація щодо побоювань позивача
стати жертвою переслідувань
ґрунтується виключно на його особистих
твердженнях і жодним іншим чином не
підтверджена.

Щодо посилань позивача в заяві від 27
березня 2014 року на те, що під час
перебування на території Російської
Федерації він зазнав приниження честі
і гідності у зв'язку з тим, що він є
татарином за національністю, а також з
приводу осіб, з вини яких він зазнав
утисків (в попередній заяві - особи, які
мають зв'язки з кримінальним світом; в
повторній заяві - представники
судово-правової і правоохоронної
системи), то колегія суддів звертає
увагу на те, що такі пояснення
суперечать одне одному, що викликає
сумніви в їх достовірності.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає
рішення відповідача про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту правомірним, оскільки окрім
звернення та особистих пояснень,
позивачем не надано жодних фактичних
доказів та об'єктивного обґрунтування
того, що виникли умови, зазначені
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту», що зумовлює
виникнення у позивача права повторно
звернутися із заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову в задоволенні
адміністративного позову, а тому
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції підлягає залишенню
без змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Бистрик Г.М.