Справа № 826/10803/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2014 року 10:49
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Катющенка
В.П., за участю секретаря судового
засідання Савченко А.А., розглянувши у
відкритому судовому засідання
адміністративну справу за
позовомОСОБА_1доВідділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.
Києвіпровизнання незаконною та
скасування постанови про стягнення
виконавчого збору ВП № 43845064 від 15.07.2014
від позивача - ОСОБА_2;
від відповідача - Данилюк Р.В.
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
(далі по тексту - відповідач), в якому
просить суд визнати незаконною та
скасувати постанову головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві Данилюка Р.В. від
15.07.2014 про стягнення з боржника ОСОБА_1
виконавчого збору у сумі 104339,80 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що постанова про стягнення
виконавчого збору є протиправною та
підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1
не отримано постанову про відкриття
виконавчого провадження, що, в свою
чергу, унеможливило виконання нею
вимог державного виконавця в
добровільному порядку. Також додатково
зазначила, що чинним законодавством
України не передбачено порядок, згідно
до якого боржник - іпотекодавець мав би
можливість самостійно, у добровільному
порядку, у відведений для цього строк -
сім днів з моменту винесення
(отримання) постанови про відкриття
виконавчого провадження виконати
рішення, оскільки реалізація предмета
іпотеки, на який звертається стягнення
за рішенням суду, проводиться виключно
шляхом продажу на прилюдних торгах в
порядку виконавчого провадження.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28.07.2014 відкрито
провадження у справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду в судовому
засіданні.

Позивач та його представник у судовому
засіданні 12.08.2014 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні 12.08.2014 проти задоволення
позовних вимог заперечував в повному
обсязі, зазначивши, що в оскаржуваних
правовідносинах останній діяв у межах
та у спосіб, передбачений чинним
законодавством України.

У судовому засіданні 12.08.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

03.07.2013 приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 видано
виконавчий напис, відповідно до якого
запропоновано звернути стягнення на
нерухоме майно - квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належить на праві власності ОСОБА_1.

Згідно вказаного виконавчого напису
зазначена квартира за договором
іпотеки, посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 16.08.2007,
реєстровий № з-3685 передана в іпотеку
Публічному акціонерному товариству
«ОТП Банк», яке є правонаступником
Акціонерного комерційного банку
«Райффайзенбанк Україна». Право вимоги
за зазначеним договором іпотеки було
придбано Товариством з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» за договором відступлення
права вимоги від 25.11.2011, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстром №9323. За рахунок коштів,
отриманих від реалізації квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
запропоновано задовольнити вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» у розмірі:

- залишок заборгованості за кредитом -
110124, 80 доларів США;

- сума відсотків за користування
кредитом - 20201,49 доларів США;

- витрати, пов'язані із вчиненням
виконавчого напису - 1700,00 грн., а всього
у гривневому еквіваленті 1043398,03 грн.

02.07.2014 державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 43845064 на підставі вказаного вище
виконавчого напису та заяви
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна».

15.07.2014 державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві винесено постанову
про стягнення з боржника виконавчого
збору у розмірі 1043398,03 грн. (ВП 43845064).

Також, 15.07.2014 державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач, вважаючи, що постанову про
стягнення виконавчого збору від 15.07.2014
винесено протиправно та не у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», звернувся
до суду з зазначеним позовом для
захисту своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV
(далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 6
Закону № 606-XIV державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1
статті 11 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 12
Закону №606-XIV сторони виконавчого
провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи (частина 5 статті 12 Закону
№606-XIV).

Особи, які беруть участь у виконавчому
провадженні, зобов'язані сумлінно
користуватися усіма наданими їм
правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій (частина 7
статті 12 Закону № 606-XIV).

Частиною 1 статті 17 Закону № 606-XIV
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Відповідно до пункту 4 частини другої
статті 17 Закону № 606-XIV підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи,
зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

Згідну пункту 1 частини першої статті 18
Закону № 606-XIV державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 25
Закону № 606-XIV державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Частиною першою статті 31 Закону № 606-XIV
встановлено, що копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що постанова про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 43845064 від 02.07.2014 направлена 04.07.2014 на
адресу позивачки рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
поштового відправлення та отримана
останньою 18.07.2014 (повідомлення про
вручення поштового відправлення
долучено до матеріалів справи).

У відповідності до положень Закону №
606-XIV у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Суд звертає увагу на те, що Законом №
606-XIV передбачений виключний перелік
виконавчих документів, за якими
виконавчий збір не стягується, а саме:
про конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону, а також у разі виконання рішень
у порядку, встановленому Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» (частина 2
статті 28 Закону № 606-XIV).

15.07.2014 державним виконавцем на підставі
положень статті 28 Закону
№ 606-XIV винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
ВП № 43845064.

У позовній заяві позивач зазначає, що
чинним законодавством України не
передбачено порядок, згідно до якого
боржник - іпотекодавець мав би
можливість самостійно, у добровільному
порядку у відведений для цього строк -
сім днів з моменту винесення
(отримання) постанови про відкриття
виконавчого провадження, виконати
рішення, оскільки реалізація предмета
іпотеки, на який звертається стягнення
за рішенням суду, проводиться виключно
шляхом продажу на прилюдних торгах в
порядку виконавчого провадження.

Як вбачається з виконавчого напису від
03.07.2013 у останньому зазначено суму
боргу у розмірі 1043398,03 грн. та визначено
строк, за який провадиться стягнення - з
16.08.2007 по 25.11.2011.

Відповідно до пункту 6 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» 13.12.2010 № 3, судам необхідно
враховувати, що постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.

Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Таким чином, позивач не позбавлена
можливості у добровільному порядку
виконати виконавчий документ,
сплативши кошти у розмірі 1043398,03 грн.

Дійсно позивач постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 43845064 від
02.07.2014 отримала 18.07.2014 і таким чином не
мала можливості виконати її
добровільно у строк, зазначений
виконавцем.

Разом з тим, як підтверджується
матеріалами справи та визнавалось
сторонами у судовому засіданні, 23.07.2014
представник позивача ознайомилась з
матеріалами виконавчого провадження
ВП № 43845064.

При цьому і після ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження
ВП № 43845064 позивачем
протягом установленого семиденного
строку не вчинено жодних дій,
спрямованих на добровільне виконання
виконавчого документа, у тому числі, не
скористалась своїм правом, як боржника
у виконавчому провадженні, визначеним
статтею 35 Закону № 606-XIV, зокрема на
звернення із заявою до державного
виконавця про відкладення виконавчих
дій.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що підстави для скасування
постанови від 15.07.2014 у ВП № 43845064 про
стягнення виконавчого збору відсутні.

Посилання представника позивача у
судовому засіданні 12.08.2014 на Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» як на підставу для скасування
постанови від 15.07.2014 про стягнення
виконавчого збору з урахуванням норм
вказаного Закону, судом до уваги не
беруться з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 137
Кодексу адміністративного судочинства
України позивач може протягом всього
часу судового розгляду збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. До початку
судового розгляду справи по суті
позивач може змінити підставу або
предмет адміністративного позову,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи.

Таким чином, змінити підстави позову, у
даному випадку, зокрема, у частині
посилання на Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», позивач
мала право до початку розгляду справи
по суті.

Проте, про зазначену підставу позову
представник позивача заявила у
судовому засіданні 12.08.2014, разом з тим
розгляд справи по суті розпочався
судом у судовому засіданні 06.08.2014.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частин першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи встановлені обставини
справи, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167,181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 КАС України.

Суддя
В.П. Катющенко