Справа № 2а-0370/437/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 р.
Справа № 27780/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 18
березня 2011 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у Горохівському районі
Волинської області про визнання вимоги
нечинною, -

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2011 року Волинським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у
Горохівському районі Волинської
області про визнання вимоги №-Ф від 04
лютого 2011 року про сплату боргу
нечинною (з урахуванням уточнення
позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що, сплачуючи щомісячно
єдиний податок, позивач виконав свої
зобов'язання перед бюджетами та іншими
державними цільовими фондами, в тому
числі і перед Пенсійним фондом України.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
спір по даній справі не підпадає під
правовідносини, що регулюються Указом
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», а є об'єктом
регулювання іншого правового акту -
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваного
рішення допущено порушення норм
матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України, вважає можливим
проведення розгляду справи за їхньої
відсутності, в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить підстав для її
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_1, зареєстрована
як фізична особа-підприємець
Горохівською районною державною
адміністрацією Волинської області 19
липня 2005 року, що підтверджується
свідоцтвом серії НОМЕР_1. Відповідно до
свідоцтва про сплату єдиного податку
серії НОМЕР_2 від 20 грудня 2010 року має
право на здавання в оренду нерухомого
майна, роздрібну торгівлю та щороку
сплачує єдиний податок.

04 лютого 2011 року Управлінням
Пенсійного фонду України в
Горохівському районі винесено вимогу
№-Ф про сплату боргу позивачем зі
сплати страхових внесків в розмірі 1288,80
грн. станом на 01 лютого 2011 року.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» встановлено
перелік осіб, що є платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування. Зокрема, відповідно до
пунктів 1, 3 статті 1 вказаного Закону,
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
суб'єкти підприємницької діяльності
незалежно від форм власності, їх
об'єднання, бюджетні, громадські та
інші установи та організації,
об'єднання громадян та інші юридичні
особи, а також фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників; фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які не
використовують працю найманих
працівників, а також адвокати, їх
помічники, приватні нотаріуси, інші
особи, які не є суб'єктами
підприємницької діяльності і
займаються діяльністю, пов'язаною з
одержанням доходу.

Статтею 14 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що
страхувальниками є роботодавці:
підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру.

Стаття 15 вищевказаного Закону
визначає, що платниками внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зокрема фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент). Статтею 5 даного закону
регулюються відносини, що виникають
між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів на ці
правовідносини може поширюватись лише
у випадках, передбачених цим Законом,
або в частині, що йому не суперечать.
Виключно цим Законом визначаються:
принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків; стягнення
заборгованості за цими внесками.

Законом України від 08 липня 2010 року
«Про внесення змін до Законів України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» та «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» було
встановлено, що з моменту набрання ним
чинності, а саме з 17 липня 2010 року
фізичні особи-підприємці, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок),
сплачують внески до Пенсійного фонду
за себе та членів своїх сімей, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, у розмірі,
що з урахуванням частини фіксованого
або єдиного податку повинен становити
не менше мінімального розміру
страхового внеску за кожну особу та не
більше розміру страхового внеску,
обчисленого від максимальної величини
фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників, з якої
сплачуються страхові внески. Тобто,
було встановлено нові розміри
мінімального страхового внеску до
Пенсійного фонду. Відповідно до
вищевказаних змін позивачу Пенсійним
фондом було донараховано страхові
внески та у зв'язку з їх не сплатою було
винесено оскаржувану вимогу про сплату
боргу.

Ставки, механізм справляння та пільги
щодо сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування
встановлені Законом України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" № 400/97-ВР, яким разом із
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не встановлено такої
пільги, як звільнення від сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування для суб'єктів
підприємницької діяльності, які
перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Таким чином, страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не входять до системи
оподаткування, на них не поширюється
податкове законодавство, іншим
законодавством не можуть
встановлюватись пільги із нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати, а обов'язок
сплачувати страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не зумовлюється статусом
платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Згідно з вимогами ст. 15 Прикінцевих
положень Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом, закони та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечать цьому Закону.

Відповідно до підпункту 4 пункту 8 вище
вказаних Прикінцевих положень, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, придбання
спеціального торгового патенту), та
члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому
розмірі.

Підпунктом 2 пункту 8 розділу XV
Прикінцевих положень вище вказаного
закону визначено, що суб'єкти
підприємницької діяльності сплачують
страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи на умовах і в
порядку, визначених Законом 1058-IV та в
розмірах передбачених для платників
збору Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування", але не менше мінімального
страхового внеску.

Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхові внески
сплачуються фізичними особами
суб'єктами підприємницької діяльності
щоквартально, протягом 20 календарних
днів, наступним за останнім
календарним днем звітного кварталу.
Базовим звітним періодом для даної
категорії страхувальників за
спрощеною системою є квартал.

Таким чином, вимога про сплату боргу
№-Ф від 04 лютого2011 року була винесена
згідно із Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з врахуванням змін,
внесених Законом України від 08 липня 2010
року «Про внесення змін до Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», в
частині розміру мінімального
страхового внеску, у порядку, розмірах
та у спосіб визначений чинним
законодавством.

Отже, суд першої інстанції вірно
встановив, що спір по даній справі не
підпадає під правовідносини, що
регулюються Указом Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва», а є об'єктом
регулювання іншого правового акту -
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування».
Названий же Закон не встановлює такої
пільги, як звільнення від сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування для суб'єктів
підприємницької діяльності, що
перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Крім того, суд апеляційної інстанції
звертає увагу на ту обставину, що
ставки, механізм справляння та пільги
щодо сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування
встановлені Законом України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування», яким разом із Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не
встановлено такої пільги, як
звільнення від сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування для суб'єктів
підприємницької діяльності, які
перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Що стосується посилання позивача на
порушення відповідачем вимог
Інструкції, то суд апеляційної
інстанції зазначає, що відповідно до п.
8.1 Постанови правління Пенсійного
фонду України «Про затвердження
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України» (надалі - Інструкція)
стягнення заборгованості із сплати
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, здійснюється відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості, або
застосування штрафних санкцій.

Пунктом 8.3 вищевказаної Інструкції
передбачено, що вимога вважається
надісланою (врученою) фізичній особі,
якщо її вручено особисто такій
фізичній особі або її законному
представникові чи надіслано листом на
її адресу за місцем проживання або
останнього відомого місця її
знаходження з повідомленням про
вручення за порядком оформлення
зазначених поштових відправлень,
установлених Кабінетом Міністрів
України.

Суд не погоджується з твердженням
позивача, що відповідачем вимогу зі
сплати боргу надіслана з порушеннями,
оскільки відповідно до п.6 ст. 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом є для
страхувальників, зазначених у пункті 5
статті 14 цього Закону, - квартал.

Підпунктом 2 п. 8 розділу XV Прикінцевих
положень вищевказаного закону
визначено, що суб'єкти підприємницької
діяльності сплачують страхові внески,
що перераховуються до солідарної
системи на умовах і в порядку,
визначених Законом та в розмірах
передбачених для платників збору
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування», але не
менше мінімального страхового внеску.

Враховуючи розмір мінімальної
заробітної плати у 2010 році, мінімальний
страховий внесок для зазначених вище
осіб становив у жовтні-листопаді 301,12
грн., у грудні 306,10 грн.

Отже, позивач повинен був сплатити
страхові внески за жовтень-грудень 2010
року до 20 січня 2010 року.

Керуючись змістом наведених вище норм,
суд апеляційної інстанції вважає, що з
моменту набрання чинності Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
внесенням змін Законом України «Про
внесення змін до Законів України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» позивач є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та має сплачувати такі
внески в порядку, в розмірі та у спосіб
визначений саме Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для відмови в
задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 18
березня 2011 року в справі № 2а/0370/437/11 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
І. О.
Яворський

Р. В.
Кухтей