Справа № 802/2920/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 серпня 2014 р.
Справа № 802/2920/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді: Томчука Андрія
Валерійовича,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Крижопільському районі
Вінницької області до Відділу
державної виконавчої служби
Крижопільського районного управління
юстиції про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України у Крижопільському районі
Вінницької області (далі - УПФ України у
Крижопільському районі) звернулось в
суд з адміністративним позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Крижопільського районного управління
юстиції (далі - ВДВС Крижопільського
РУЮ) про скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
зазначали, що 01.07.2014 року управління
передало на примусове виконання
відповідачу виконавчий лист
Вінницького окружного
адміністративного суду по справі
№802/3362/13-а про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на
користь УПФ України у Крижопільському
районі суми боргу 6551,37 грн. Однак,
державним виконавцем, в порушення п.2.
та п.5 ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження відкрито 08.07.2014 року про що
винесено постанову №43966893. 15.07.2014 року
управління звернулось до відповідача
зі скаргою на дії державного виконавця
за несвоєчасне винесення постанови, в
задоволенні якої їм відмовлено. Таким
чином, позивач вважає оскаржувану
постанову протиправною, оскільки
остання винесена з порушенням норм
Закону України «Про виконавче
провадження».

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надавши суду
клопотання про розгляд справи за їх
відсутності, на підставі наявних у
справі матеріалах (а.с.15).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надавши суду
клопотання про розгляд справи без
участі представника відділу. Також,
надали суду письмові заперечення на
адміністративний позов в яких
зазначили, що державний виконавець
діяв у відповідності до Закону України
"Про виконавче провадження", вживались
всі необхідні заходи щодо виконання
виконавчих листів, а відтак, вимоги
позивача є безпідставними та не
підлягають задоволенню (а.с.17, 18).

Згідно із частиною 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи, оцінивши надані докази, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2014 року УПФ
України у Крижопільському районі
звернулось із заявою про примусове
виконання рішення (виконавчий лист) до
Крижопільського управління юстиції
про відкриття виконавчого провадження
на підставі виконавчого листа №
802/3362/13-а виданого Вінницьким окружним
адміністративним судом 15.08.2013 року щодо
стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФ
України у Крижопільському районі боргу
6551,37 грн. (а.с.5). Дана заява
зареєстрована ВДВС Крижопільського
РУЮ 02.07.2014 року.

08.07.2014 року головним державним
виконавцем ВДВС Крижопільського РУЮ
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа №802/3362/13-а
від 15.08.2013 року (ВП №43966893) (а.с.6).

15.07.2014 року УПФ України у
Крижопільському районі звернулось до
начальника ВДВС Крижопільського РУЮ зі
скаргою на дії державного виконавця
відповідача. Скарга мотивована тим, що
державним виконавцем порушено вимоги
п.2 та п.5 ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки
виконавче провадження відкрито 08.07.2014
року, тоді як заява отримана останнім
02.07.2014 року, тобто з порушенням
триденного терміну відкриття (а.с.7).

23.07.2014 року постановою начальника ВДВС
Крижопільського РУЮ скаргу управління
залишено без задоволення (а.с.8).

Вважаючи постанову державного
виконавця ВДВС Крижопільського РУЮ про
відкриття провадження протиправною,
оскільки остання винесена з порушенням
термінів відкриття передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження», УПФ України у
Крижопільському районі звернулось в
суд про скасування останньої.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному
рішенню, суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження" від 21 квітня 1999 року №
606-XIV.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
проводяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про виконавче провадження" примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону,
учасниками виконавчого провадження є
державний виконавець, сторони,
представники сторін, прокурор,
експерти, спеціалісти, перекладачі,
суб'єкти оціночної діяльності -
суб'єкти господарювання.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: проводити перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання
та реалізовувати його в
установленому законом порядку;
накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Пунктом 2 цієї ж статті передбачено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. Копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові
(п.5 ст.25).

Судом з'ясовано, що позивач не
погоджується з прийнятою державним
виконавцем постановою про відкриття
виконавчого провадження, з тих підстав,
що отримавши заяву про примусове
стягнення (02.07.2014 року), останній
зобов'язаний був протягом 3-х днів
винести постанову про відкриття
виконавчого провадження та не пізніше
наступного дня після винесення
надіслати її стороні виконавчого
провадження, що головним державним
виконавцем зроблено не було. Так, в
порушення вимог п.2 та п.5 Закону України
«Про виконавче провадження» головним
державним виконавцем оскаржувану
постанову винесено 08.07.2014 року, яка
надійшла на адресу управління лише
10.07.2014 року, що свідчить про несвоєчасне
її прийняття та надіслання.

Згідно письмових заперечень
відповідача, судом з'ясовано, що
виконавчий документ надійшов до
відділу дійсно 02.07.2014 року. Відповідно
до книги обліку виконавчих документів
переданих державному виконавцю,
вказаний виконавчий документ було
передано державному виконавцю до
виконання 04.07.2014 року. Оскільки 05.07.2014
року та 06.07.2014 року були не робочими
днями, державний виконавець відкрив
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 802/3362/13-а 08.07.2014
року.

У зв'язку з вище викладеним, суд не
погоджується з твердженням позивача,
оскільки останнім не враховано, що
окрім Закону України «Про виконавче
провадження» в своїй діяльності
Державні виконавчі служби керуються
іншими підзаконними нормативними
актами, як то є Порядок роботи з
документами в органах державної
виконавчої служби, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
№2274/5 від 25.12.2008 року, яким передбачений
відповідний порядок та строки за якими
отриманні в відділі документи
підлягають передачі державним
виконавцям до виконання.

Обов'язок державного виконавця
відкрити виконавче провадження на
підставі виконавчого документа, що
відповідає визначеним вимогам,
закріплений у ч. 1 статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження".

Визначаючись з вимогою позивача щодо
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження від 08.07.2014
року, суд виходить із загального
поняття бездіяльності. Під
бездіяльністю розуміють пасивну
поведінку суб'єкта владних
повноважень, яка в подальшому може мати
вплив на реалізацію прав, свобод,
інтересів фізичної чи юридичної особи,
в даному випадку стягувача. Як
вбачається із матеріалів
адміністративної справи відповідачем
вчинялися дії, щодо виконання
примусового виконання виконавчого
листа № 802/3362/13-а за заявою позивача, як
наслідок таких дій є відкриття
виконавчого провадження, що і було
метою УПФ України у Крижопільському
районі. Обов'язок щодо відкриття
виконавчого провадження на виконання
вище вказаного виконавчого листа,
державний виконавець виконав в межах
покладених на нього повноважень
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження». Тому, суд не
вбачає в діях державного виконавця
умисності щодо прийняття ним
оскаржуваної постанови саме 08.07.2014
року.

Більше того, до матеріалів справи не
долучено жодних доказів, які б свідчили
про неналежне виконання встановлених
обов'язків державним виконавцем, що
проявилось у бездіяльності
відповідача.

Відтак, мотивація та докази, надані
позивачем, не дають суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували доводи відповідача, та
встановлені у справі обставини не
підтверджують позиції позивача
покладеної в основу позовних вимог про
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП №43966893 від
08.07.2014 року державного виконавця.

Разом з тим, суд вбачає за необхідне
зазначити, що скасування вище вказаної
постанови буде мати більш негативні
наслідки для самого позивача, оскільки
УПФ України в Крижопільському районі
саме ж звернулось до відповідача із
відповідною заявою про примусове
виконання виконавчого листа.

Враховуючи вище викладене, суд
зазначає, що на момент розгляду даної
справи постанова про відкриття
виконавчого провадження від 08.07.2014 року
ВП №43966893 відповідає всім вимогам
виконавчого документа та прийнята на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
чинним законодавством України.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: - суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; - суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

В силу статті 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

При цьому, суд у відповідності до
статті 86 цього Кодексу оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Додатково суд зазначає, що відповідно
до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства.
Відтак, судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення для фізичної особи прав,
свобод чи інтересів. Позивач не
обґрунтував, як саме оскаржувана
постанова, прийнята відповідно до
вимог закону відповідачем, порушує
його права, свободи чи інтереси.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа № 802/3362/13-а від 15.08.2013 року
відповідає критеріям правомірного
рішення, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС
України, тому відсутні підстави для її
скасування. З огляду на наведене, суд не
вбачає з боку відповідача порушень
законодавства при проведенні ним
виконавчих дій, які б спричинили
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів позивача та доходить
висновку, що відповідач як суб'єкт
владних повноважень діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені нормами чинного
законодавства України.

Відтак в задоволенні
адміністративного позову необхідно
відмовити.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
відповідача не підлягають (ст. 94 КАС
України).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя:
Томчук Андрій Валерійович