Справа № 2а-2129/11/0549
Суддя: Арабей Т. Г.
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Стріжакова
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2014 року
справа №2а-2129/11/0549

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі суддів:
Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової
Г.М., розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської
ради на постанову Торезького міського
суду Донецької області від 04 лютого 2011
р. у справі № 2а-2129/11/0549 за позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради про визнання
дії протиправними та зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
різниці у компенсації при встановленні
вищої групи інвалідності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської
ради про визнання дії протиправними та
зобов"язання здійснити нарахування та
виплату різниці у компенсації при
встановленні вищої групи інвалідності.

Постановою Торезького міського суду
Донецької області від 04 лютого 2011 р. у
справі № 2а-2129/11/0549 адміністративний
позов задоволено частково, внаслідок
чого, визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області при визначенні ОСОБА_2 різниці
в компенсації у зв'язку з встановленням
йому вищої групи інвалідності, такими,
що не відповідають вимогам ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
796-ХІ від 28 лютого 1991 року,
протиправними.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької
області здійснити ОСОБА_2 нарахування
та виплату різниці в компенсації у
зв'язку з встановленням йому вищої
групи інвалідності, пов'язаної з
виконанням обов'язків військової
служби по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС - у сумі 8980грн.20коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з судовим
рішенням, Управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Постановою
Торезького міського суду Донецької
області від 04 лютого 2011 р. у справі №
2а-2129/11/0549 та відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що позивач має право на виплату
одноразової компенсації відповідно до
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Представники сторін у судове засідання
не з'явилися, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином. Колегія суддів
розглядає дану справу відповідно до
вимог ст. 197 КАС України у порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін, з
наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії (а.с.3). З
15.02.2005 року йому встановлено третю
групу інвалідності, а з 23.03.2009 року
позивачу встановлено 2 групу
інвалідності, повторно 2012 року, що
підтверджується довідками МСЄК та
посвідченням (а.с.3-5).

Згідно із довідками УПСЗН від 13.09.2010
року та від 04.02.2011 року позивач дійсно
перебуває на обліку в УПСЗН і йому
призначена та виплачена 19.01.2011 року
одноразова компенсація як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
який став інвалідом 2 групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи згідно з
постановою КМУ №836 від 26.07.1996р. у
розмірі 94,80 грн. (а.с.8,37).

Позивач звертався до УПСЗН письмово
про виплату йому вказаної компенсації
(а.с.6), на що отримав відповідь, в якій
вказано, що йому відповідно до ПКМУ №836
від 26.07.1996р. нарахована різниця у
компенсаціях між 3 та 2 групою
інвалідності у розмірі 94грн.80коп (а.с.7).

Вважаючи вказану відмову
протизаконною, позивач звернувся до
суду за захистом порушеного прав

Суд апеляційної інстанції
погоджується з рішенням суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року
№796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.1 ст.48 закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в розмірах,
зокрема: інвалідам I групи - 60
мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат; у разі встановлення
інвалідності вищої групи інвалідам
виплачується різниця у компенсаціях;
виплата здійснюється з мінімальної
заробітної плати, яка склалася на
момент встановлення інвалідності чи
втрати годувальника.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», встановлено розмір
компенсацій за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в абсолютних сумах.

Тобто, в даному випадку на період
виникнення спірних правовідносин були
наявні нормативно-правові акти, які
по-різному встановлювали розмір
одноразової компенсації.

Статтею 22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Як встановлено п.1 ст.92 Конституції
України, виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод; основні обов'язки громадянина.

Таким чином, виходячи із засад
пріоритетності Законів України над
урядовими нормативно-правовими актами,
колегія суддів вважає, що при вирішенні
даного спору необхідно застосувати
саме положення ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
положення законів України про бюджет
на відповідний рік для встановлення
розміру мінімальної заробітної плати,
з урахуванням їх дії у часі, а не
зазначена постанова Кабінету
Міністрів України №836, яка суперечить
вказаним законам.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
надано право Кабінету Міністрів
України встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Між тим, Кабінетом Міністрів України у
2009 році таке право не використано, тому
вказана норма Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» не
підлягає застосуванню під час
визначення розміру виплат,
передбачених ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про задоволення позову.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 184, 195, 197, п.1 ч. 1ст. 198, 200, п. 1 ч. 1
ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ
:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради - залишити без
задоволення.

Постанову Торезького міського суду
Донецької області від 04 лютого 2011 р. у
справі № 2а-2129/11/0549 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Судді
Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М.Міронова