Справа № 810/2037/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/2037/14
інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Чаку Є.В.

Аліменко В.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Південної митниці Міндоходів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київторгфрукт" до
Південної митницї Міндоходів про
визнання протиправними та скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2014
року адміністративний позов ТОВ
"Київторгфрукт" до Південної митницї
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішення - задоволено.

Не погоджуючись з зазначеною
постановою, відповідач звернувся до
суду з апеляційною скаргою в якій
просить її скасувати та ухвалити нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 01 листопада 2013 року між
продавцем - компанією «Bronton Trade LLP»
(Об'єднане королівство) та покупцем -
ТОВ «Київторгфрукт» укладено контракт
на поставку товару № 11/33, відповідно до
якого продавець постачає, а покупець
приймає товари, перелік яких наведений
в інвойсах. Відповідно до цього
контракту ціни на товар встановлюються
в інвойсах на кожну поставку товару.

У березні 2014 року позивачем було
пред'явлено до митного оформлення на
Південній митниці товар за кодом 08039010 -
банани свіжі, зелені, столові, сорт
СAVENDISH, врожаю 2014 року, не в первинній
упаковці, фірма виробник: ECUAGREENPRO DEX S.A.,
торгівельна марка: Prima vera, країна
виробник: Еквадор.

З метою проведення митного оформлення
товару, позивачем 10 березня 2014 року до
Південної митниці була подана
електронна митна декларація №
500010003/2014/001561 із застосуванням основного
методу визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну - за
ціною договору (контракту), а саме 0,68 USD
за 1 кг.

За результатами розгляду поданих
позивачем до митного оформлення
документів, відповідачем було
виявлено, що вони не містили всіх даних
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості, а також
містили розбіжності.

Відповідно до ч.3 статті 53 МКУ посадовою
особою митного органу було
запропоновано декларанту надати
додаткові документи на підтвердження
заявленої митної вартості товару, про
що декларант був повідомлений.
Позивачем були надані відповідачу
додаткові документи.

Одержавши вказані вище документи,
митний орган дійшов висновку про те, що
вони не містили всіх даних відповідно
до обраного методу визначення митної
вартості, а також містили розбіжності.
У зв'язку з цим, Київською
міжрегіональною митницею, було
прийняте рішення від 10 березня 2014 року
№ 500010003/2014/000004/2 про коригування митної
вартості товарів із застосуванням
другорядного (резервного) методу
визначення митної вартості.

Крім цього, відповідачем складено
картку відмови у прийняті митної
декларації, оформленні чи пропуску
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України № 500010003/2014/00009.

Не погоджуючись з винесеними
рішеннями, позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку.

Згідно зі статтею 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 52 МКУ передбачено, що декларант
зобов'язаний подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Пунктом 2 (а) статті VII ГАТТ визначено, що
оцінка ввезеного товару для митних
цілей повинна ґрунтуватися на дійсній
вартості ввезеного товару, який
обкладається митом, або на вартості
аналогічного товару.

Відповідно до пункту 2 (b) статті VII ГАТТ,
під «дійсною вартістю» повинна
розумітися ціна, за якою такий або
аналогічний товар продається або
пропонується для продажу при
нормальній ході торгівлі в умовах
вільної конкуренції. Якщо дійсна
вартість не може бути визначена
відповідно до пункту (b), оцінка для
митних цілей повинна ґрунтуватися на
найближчому еквіваленті, який може
бути встановлений.

Відповідно до статті 54 МКУ контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. При цьому,
митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи розрахунку, поданих
для цілей визначення митної вартості.

Частиною 2 статті 53 Митного кодексу
України визначено перелік основних
документів, які подаються декларантом
для підтвердження митної вартості
товарів, а саме: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

З матеріалів справи вбачається, що для
підтвердження заявлених відомостей
позивачем було подано наступні
документи: картку обліку ТОВ
«Київторгфрукт»; контракт на поставку
товару від 01 листопада 2013 року № 11/13;
інвойс від 02 лютого 2014 року № 001-001-003018;
коносаменти від 02 березня 2014 року №
7601402 та від 24 лютого 2014 року № 95134775;
сертифікат про походження товару
загальної форми від 14 лютого 2014 року №
Р; договір про надання
послуг митного брокера № 5.203 від 27
травня 2013 року; інформацію про
позитивні результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару (наявність на товаросупровідних
документах відбитку штампу) від 24
лютого 2014 року; інформацію про
позитивні результати здійснення
фітосанітарного контролю товару № 2761
від 24 лютого 2014 року; інформацію про
позитивні результати здійснення
радіологічного контролю товару № 2761
від 24 лютого 2014 року; резервну позицію
від 26 липня 2001 року № 915; сертифікат про
походження товару загальної форми №
Р від 14 лютого 014 року; акт
про проведення фізичного огляду від 10
березня 2014 року.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Митний орган має право, здійснюючи
перевірку та контроль щодо
правильності визначення декларантом
митної вартості, витребувати додаткові
документи. При цьому митниця може
вимагати, а суб'єкт господарювання
повинен надати, лише належні та
необхідні документи, які об'єктивно
будуть підтверджувати заявлену митну
вартість, а не витребувані з формальних
підстав.

Відповідно до вимог ч.3 статті 53 МКУ
декларанта було зобов'язано протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи на підтвердження
заявленої митної вартості товару, що
передбачені статтею 53 МКУ, а саме: копію
митної декларації країни відправлення;
виписку з бухгалтерської документації;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновок про вартісні характеристики
товару, підготовлений спеціалізованою
експертною організацією, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини; переклад
експортної декларації країни
відправлення; за власним бажанням -
додаткові наявні у декларанта
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товару.

На вимогу митного органу ТОВ
«Київторгфрукт» разом із супровідним
листом від 10 березня 2014 року № б/н
подало калькуляцію транспортних
витрат від 26 лютого 2014 року № ,
угоду про купівлю-продаж від 01 січня 2014
року № Р-06, копію декларацій країни
відправлення № 028-2014-40-00070316. Крім цього,
позивач повідомив відповідача про
неможливість подання інших
запитуваних документів.

За результатами розгляду відповідачем
додатково наданих позивачем
документів на підтвердження заявленої
митної вартості товарів, митним
органом було виявлено ряд розбіжностей
(неповні відомості), про що зазначено в
оскаржуваному рішенні.

Тому митну вартість вказаного товару
було визначено митним органом за
другим методом.

Згідно із пунктом 1 глави 1 Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів (далі -
Правила), затверджених наказом Мінфіну
від 24 травня 2012 року № 598,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 01 червня 2012 року за № 883/21195,
рішення про коригування митної
вартості товарів (далі - Рішення) - це
закріплення результатів здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів як до, так і
після їх випуску відповідно до вимог
статей 54 і 55 Митного кодексу України.

Статтею 57 МКУ передбачені такі методи
визначення митної вартості товарів:
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); другорядні: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відповідно до частини 2 статті 58
Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Отже, при коригуванні митної вартості
товарів митний орган посилається на
неподання позивачем додаткових
документів, проте, суд зазначає, що
витребування митним органом
додаткових документів можливе у разі,
якщо вже подані документи містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Однак, відповідачем не надано доказів
того, що подані позивачем документи для
митного оформлення товару за першим
методом містять розбіжності або ознаки
підробки чи не містять всіх відомостей,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Слід також зазначити, що та обставина
(на яку посилається відповідач), що в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками є інформація про
те, що подібний товар у попередні
періоди розмитнювався за вартістю
більшою, ніж задекларована
декларантом, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
органом доходів і зборів контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом.

Факт наявності у автоматизованій
системі митного органу інформації про
те, що товар, який задекларовано
позивачем, розмитнювався цією ж чи
іншими особами у попередніх періодах,
за значно вищою вартістю, за
відсутності інших визначених законом
підстав, не утворює підстав для відмови
у визнанні заявленої декларантом
митної вартості за основним методом та
автоматичного збільшення митної
вартості товарів до показників
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками.

Виходячи з аналізу положень статей 53 - 57
Митного кодексу України вбачається, що
питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів,
а відтак встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, суд не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості.

Аналогічна висновок відображений в
Постанові Верховного Суду України від
17 грудня 2013 року по справі №21-439а13.

Таким чином, вірним є рішення суду
першої інстанції про задоволення
даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
дотримано всіх вимог законодавства, а
тому відсутні підстави для її
скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Південної митниці
Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.

Аліменко В.О.