Справа № 802/487/14-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2014 року № 802/487/14-а
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І.,
суддів Данилишин В.М. Качура І.А.
розглянувши у письмовому провадженні
справу
за позовом Арбітражного керуючого
(ліквідатора відкритого акціонерного
товариства "Шепетівський завод
культиваторів") ОСОБА_1 до
Міністерства юстиції України
Дисциплінарної комісії арбітражних
керуючих при Міністерстві юстиції
України провизнання дій
протиправними, скасування висновків
акту, визнання протиправними рішень,
зобов'язання вчинити дії О Б С Т А В И Н
Арбітражний керуючий (ліквідатор ВАТ
«Шепетівський завод культиваторів»)
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
Міністерства юстиції України,
Дисциплінарної комісії арбітражних
керуючих при Міністерстві юстиції
України про визнання протиправними дій
посадових осіб щодо неврахування
наданих документів під час
позапланової невиїзної перевірки
діяльності арбітражного керуючого, у
неправомірному формуванні висновків
акту позапланової невиїзної перевірки
від 31.10.2013 №11 та скасування висновків
акту від 31.10.2013 №11; визнання
протиправним подання про застосування
до арбітражного керуючого ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення у вигляді
позбавлення прав на здійснення
діяльності арбітражного керуючого від
18.12.2013 №11 в частині ат протоколу від
11.12.2013 №7/12/2013; визнання протиправним
наказу Міністерства юстиції України
від 23.12.2013 №2718/5 в частині анулювання
свідоцтва про право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого
ОСОБА_1; зобов'язання виключити з
Єдиного реєстру арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів) України запис
про анулювання свідоцтва арбітражного
керуючого ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 19.03.2013.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки акту
позапланової невиїзної перевірки від
31.10.2013 №11 не відповідають фактичним
обставинам встановленим перевіркою.
Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 06.03.2014 (2 а.с.
166) залишено без розгляду позов
арбітражного керуючого (ліквідатора
ВАТ «Шепетівський завод
культиваторів») ОСОБА_1 в частині
позовних вимог про визнання
протиправними дій посадових осіб щодо
неврахування наданих документів під
час позапланової невиїзної перевірки
діяльності арбітражного керуючого, у
неправомірному формуванні висновків
акту позапланової невиїзної перевірки
від 31.10.2013 №11 та скасування висновків
акту від 31.10.2013 №11.
Відповідач - Міністерство юстиції
України - заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи.
Відповідач - Дисциплінарна комісія при
Міністерстві юстиції України - явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, письмових
пояснень по суті позовних вимог суду не
надав, хоча був належним чином
повідомлений про час, дату та місце
судового вирішення справи.
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що представник позивача та
відповідача-1 не заперечував проти
вирішення справи в порядку письмово
провадження, оскільки відповідач-2
належним чином повідомлена про час,
дату та місце судового засідання в
судове засідання не прибули, а також з
огляду на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про доцільність
розгляду справи в порядку письмового
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Міністерство юстиції України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України. Мінюст України діє в межах
повноважень, визначених Положенням про
Міністерство юстиції України,
затвердженим Указом Президента
України від 06.04.2011 р. № 395/2011, у своїй
діяльності керується Конституцією та
Законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України,
іншими актами законодавства України, а
також дорученнями Президента України.
Мін'юст України є державним органом з
Згідно з розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 16.11.2011 р. № 1135-р
"Питання Міністерства юстиції" з 21.11.2011
р. Міністерство юстиції розпочало
виконувати функції державного органу з
питань банкрутства, визначені Указом
Президента України від 06.04.2011 р. № 395.
Одночасно з цим набрали чинності всі
нормативно-правові акти Мін'юсту з
Так, зокрема, наказом Міністерства
юстиції України від 27.06.2013 р. № 1284/5, який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
затверджено Порядок контролю за
діяльністю арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів) (надалі -
Відповідно до п. 1.3 Порядок, контроль за
діяльністю арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів) (далі -
арбітражний керуючий) здійснюють
Міністерство юстиції України (далі -
Мін'юст) як державний орган з питань
банкрутства та за дорученням Мін'юсту
України головні управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, в областях,
містах Києві та Севастополі як
територіальні органи з питань
банкрутства (далі - орган контролю).
Згідно з п. п. 2.1, вищезазначеного
Порядку, контроль за діяльністю
арбітражних керуючих здійснюється
шляхом проведення планових і
позапланових перевірок.
У відповідності до п. 2.6 Порядку №1284/5,
2.6. підставами для проведення
позапланової перевірки є: подання
арбітражним керуючим письмової заяви
до органу контролю про проведення
перевірки за його бажанням; звернення
(скарги) фізичних та юридичних осіб
щодо дій арбітражного керуючого з
викладенням обставин невиконання або
неналежного виконання ним покладених
на нього повноважень, з яких вбачається
необхідність проведення додаткового
контролю; виявлення недостовірності
даних, заявлених у документах, поданих
арбітражним керуючим для отримання
свідоцтва про право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора), або у
документах обов'язкової звітності,
поданих арбітражним керуючим;
неподання у встановлений строк
арбітражним керуючим документів
обов'язкової звітності; перевірка
виконання арбітражним керуючим
розпоряджень, виданих за результатами
проведення планових чи позапланових
перевірок органом контролю;
встановлення Дисциплінарною комісією
невідповідності висновків акта
перевірки вимогам законодавства,
зазначеного в пункті 2.2 цього розділу,
та направлення звернення (скарги), що
було(а) підставою для проведення
відповідної позапланової перевірки,
для проведення додаткового контролю;
рішення Дисциплінарної комісії щодо
проведення органами контролю
додаткового контролю на підставі заяв
та скарг, які надійшли на розгляд
Дисциплінарної комісії.

Позапланова перевірка здійснюється
Мін'юстом або територіальними органами
з питань банкрутства за наявності
доручення Мін'юсту на її проведення. У
разі надходження на адресу
територіального органу з питань
банкрутства звернення від фізичної чи
юридичної особи про невиконання або
неналежне виконання арбітражним
керуючим покладених на нього
повноважень територіальний орган
надсилає відповідне звернення до
Мін'юсту для вирішення питання щодо
проведення позапланової перевірки.
Мін'юст аналізує звернення, які
надійшли на його адресу, та, у разі якщо
з таких звернень вбачається
необхідність проведення додаткового
контролю з боку державного органу з
питань банкрутства, здійснює
позапланову перевірку або надає
доручення на проведення позапланової
перевірки територіальному органу з
питань банкрутства. Мін'юст з метою
контролю за проведенням перевірок
територіальними органами з питань
банкрутства має право у дорученні на
проведення позапланової перевірки
зобов'язати територіальний орган з
питань банкрутства погодити з
Мін'юстом проект Довідки.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі звернень громадян ОСОБА_3 від
05.09.2013 та ОСОБА_4 від 16.08.2013 та доручення
Міністерства юстиції України від 25.09.2013
№539-0-2-13/13.2, 741-0-32-13/13.2 проведено
позапланову невиїзну перевірку
арбітражного керуючого ОСОБА_1,
свідоцтво про право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого від
19.03.2013 НОМЕР_1, за результатом якої
складено довідку від 22.10.2013 №11.

Пунктом 6.1 Порядку контролю визначено,
що арбітражний керуючий має право
протягом п'яти робочих днів після
складення Довідки надати в письмовій
формі свої пояснення, зауваження,
заперечення до неї разом з необхідними
документами або усунути виявлені під
час перевірки порушення та надати
інформацію про це комісії.

Судом встановлено, що позивачем 25.10.2013
було подано заперечення на довідку
позапланової невиїзної перевірки від
22.10.2013 №11.

Відповідно до п. 6.3. Порядку контролю
орган контролю зобов'язаний протягом
двох робочих днів після завершення
строку на надання арбітражним керуючим
заперечень щодо Довідки опрацювати
надані арбітражним керуючим пояснення,
зауваження, заперечення і документи та
скласти акт перевірки.

Акт позапланової невиїзної перевірки
діяльності Позивача №11 складено 31.10.2013
(далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що вході
перевірки встановлено грубе порушення
позивачем:

- п. 3.4 Порядку контролю та п. 4 ч. 2. ст. 98
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», а саме: щодо
ненадання документів за період з 24.05.2011
по 25.12.2013 згідно з переліком викладеним
у запиті Головного управління юстиції
у Вінницькій області на проведення
позапланової невиїзної перевірки від
10.10.2013та не надання частини документів
щодо продажу майна ВАТ «Шепетівській
завод культиваторів», за яке
відповідно до виписки з ліквідаційного
рахунку надходили від покупців кошти;

- ч. 6 ст. 3-1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
щодо нанесення шкоди кредиторам,
зокрема, встановлено, що за період
виконання повноважень ліквідатора з
01.09.2011 по 14.10.2013 позивач допустив
нарощення витрат ліквідаційної
процедури пов'язаних з нарахуванням та
сплатою єдиного соціального внеску в
розмірах 34,7%, 37,3%, 37,7% за одговорами
цивільно-правового характеру за період
з серпня 2011 року по вересень 2013 року на
суму 198938,86 грн.;

- ч. 3 ст. 3-1, абзаци 3, 4, ч. 2 ст. 15 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» щодо не
подачі документів до господарського
суду Хмельницької області щодо
включення вимог кредиторів ОСОБА_4 ат
ОСОБА_3, що призвело до порушення вимог
ст.31 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в частині
віднесення кредиторських вимог
вказаних громадян за рішенням
Шепетівського районного суду від 21.02.2011
№2-146/2011 та від 20.04.2010 №2-528/2010, які по суті
є вимогами заборгованості із
заробітної плати, до четвертої черги
вимог кредиторів та порушення ст.31
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в частині
виплати ОСОБА_4 заробітної плати в сумі
13103,79 грн. з 37318,53 грн. та не виплати
ОСОБА_3 25762,08 грн. взагалі при наявності
відповідного рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 24.12.2013 у
справі №822/4462/13-а задоволено частково
вимоги арбітражного керуючого
(ліквідатора ВАТ «Шепетівській завод
культиваторів») ОСОБА_1 до Головного
управління юстиції у Вінницькій
області Міністерства юстиції України,
посадових осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
та визнано протиправними дії Головного
управління юстиції у Вінницькій
області щодо формування висновків по
результатах позапланової невиїзної
перевірки діяльності арбітражного
керуючого ОСОБА_1., які сформульовані в
акті №11 від 31.10.2013, як таких, що не
відповідають фактичним обставинам
встановлених перевіркою про порушення
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Зокрема, судом встановлено, що суб'єкт
владних повноважень - Головне
управління юстиції у Вінницькій
області у акті від 31.10.2013 №11
сформулював обставини, які вважає
порушеннями ст. 3-1, ст. 15, ст. 31 і ст. 98
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в редакції
від 22.12.2011, яких (порушень) не
встановило.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 20.02.2014
залишено без змін постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 24.12.2013 у
справі №822/4462/13-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, відсутність порушень позивачем
ст. 3-1, ст. 15, ст. 31 і ст. 98 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
в редакції від 22.12.2011, які сформульовано
у акті від 31.10.2013 №11 не потребує
повторного доказування.

Згідно вимог пункту 6.11 Порядку
контролю, у разі виявлення за
результатами перевірки порушень, які є
підставою для внесення державним
органом з питань банкрутства до
Дисциплінарної комісії подання щодо
застосування до арбітражного
керуючого дисциплінарних стягнень,
орган контролю обов'язково зазначає
про це в акті перевірки. У такому
випадку припис та (або) розпорядження
не складаються до моменту прийняття
Дисциплінарною комісією рішення за
результатом розгляду подання.

У цьому випадку орган контролю
протягом трьох робочих днів з дня
підписання акта перевірки вносить
пропозицію до структурного підрозділу
Мін'юсту, який забезпечує організацію
роботи Дисциплінарної комісії (далі -
структурний підрозділ), щодо внесення
до Дисциплінарної комісії подання про
накладання на арбітражного керуючого
дисциплінарного стягнення.

Абзацом 6 п. 7.1 Порядку контролю
визначено, що грубе порушення
арбітражним керуючим законодавства
під час виконання повноважень, що
призвело до грубого порушення прав та
законних інтересів боржника та (або)
кредиторів боржника (банкрута) є
підставою для притягнення
арбітражного керуючого до
дисциплінарної відповідальності.

Пунктом 7.2 Порядку контролю визначено,
що протягом п'яти робочих днів з дати
отримання структурним підрозділом від
органу контролю пропозиції
структурний підрозділ готує та вносить
подання на Дисциплінарну комісію про
накладання на арбітражного керуючого
дисциплінарного стягнення (далі -
Подання), копія якого надсилається
арбітражному керуючому до відома.

Подання повинно містити висновок
структурного підрозділу щодо
відповідності висновків акта
перевірки законодавству з питань
банкрутства. До подання додається
пропозиція органу контролю з усіма
додатками.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку з виявленим порушенням
підготовлено подання від 18.12.2013 №11 про
застосування дисциплінарного
стягнення у вигляді позбавлення прав
на здійснення діяльності арбітражного
керуючого, зокрема до арбітражного
керуючого ОСОБА_1.

Відповідно до п. 7.3. Мін'юст має право
зупинити діяльність арбітражного
керуючого, якщо актом перевірки
встановлено грубі порушення в
діяльності арбітражного керуючого та
існує очевидна небезпека подальшого
порушення арбітражним керуючим прав та
інтересів боржника чи кредитора(ів),
передбачених законодавством, та за
умови позитивного висновку
структурного підрозділу щодо
відповідності акта перевірки вимогам
законодавства.

Відповідно до пункту 15 Положення про
Дисциплінарну комісію арбітражних
керуючих (розпорядників майна,
керуючих санацією, ліквідаторів),
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 11.01.2013 № 81/5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 14.01.2013 за № 112/22644, на засідання
Комісії, на якому буде розглянуто
подання про застосування
дисциплінарного стягнення до
арбітражного керуючого, запрошується
арбітражний керуючий, стосовно якого
розглядається таке питання, який має
право давати додаткові пояснення по
суті питання. Комісія може прийняти
рішення за відсутності заявника,
скаржника або арбітражного керуючого,
стосовно якого розглядаються подання
про застосування дисциплінарного
стягнення.

З огляду на викладене, прийняття
Комісією рішення про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
позивача за відсутності позивача, не є
порушенням Положення про
Дисциплінарну комісію арбітражних
керуючих (розпорядників майна,
керуючих санацією, ліквідаторів).

Відповідно до п. 7.1 Порядку, підставами,
для притягнення арбітражного
керуючого до відповідальності є:
встановлення факту подання
арбітражним керуючим у документах, які
подаються для отримання свідоцтва на
право здійснення діяльності
арбітражного керуючого, неправдивих
відомостей; вчинення арбітражним
керуючим протягом року після винесення
припису або розпорядження повторного
порушення, аналогічного раніше
вчиненому; невиконання арбітражним
керуючим розпорядження про усунення
порушень законодавства з питань
банкрутства в строки, визначені
органом контролю; відмова арбітражного
керуючого в проведенні перевірки;
грубе порушення арбітражним керуючим
законодавства під час виконання
повноважень, що призвело до грубого
порушення прав та законних інтересів
боржника та (або кредиторів боржника
(банкрута); встановлення за
результатами перевірки неможливості
арбітражного керуючого виконувати
розпорядження, а саме: втрата
громадянства України, набрання
законної сили обвинувальним вироком
щодо арбітражного керуючого за
вчинення корисливого злочину або яким
арбітражному керуючому заборонено
здійснювати цей вид господарської
діяльності чи займати керівні посади.

Судом встановлено, що на підставі
згадуваного подання та з урахуванням
протоколу Дисциплінарної комісії
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
від 11.12.2013 №7/12/2013, наказом Міністерства
юстиції України від 23.12.2013 №2718/5
анульовано свідоцтва про право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора)
зокрема 551 від 19.03.2013 видане ОСОБА_1.
Підставою для притягнення позивача до
відповідальності є грубе порушення
арбітражним керуючим законодавства
під час виконання повноважень, що
призвело до грубого порушення прав та
законних інтересів боржника та (або
кредиторів боржника (банкрута).

Як зазначено вище, постановою
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 24.12.2013 у
справі №822/4462/13-а, яка набула законної
сили встановлено відсутність порушень
позивачем ст. 3-1, ст. 15, ст. 31 і ст. 98
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в редакції
від 22.12.2011, які сформульовано у акті від
31.10.2013 №11.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про безпідставність наказу
Міністерства юстиції України від 23.12.2013
№2718/5 анульовано свідоцтва про право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора), в
частині анулювання свідоцтва про право
на здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора)
НОМЕР_1 від 19.03.2013 виданого ОСОБА_1 та
обґрунтованість позовних вимог у
вказаній частині.

Щодо вимоги про зобов'язання виключити
з Єдиного реєстру арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів) України запис
про анулювання свідоцтва арбітражного
керуючого ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 19.03.2013, суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 104 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
Єдиний реєстр арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів) України
формується державним органом з питань
банкрутства.

Відповідно до п. 2.1 Наказу Міністерства
юстиції України від 26 березня 2013 року №
541/5 «Про затвердження Порядку
формування і ведення Єдиного реєстру
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
України» підставою для внесення
відомостей до Єдиного реєстру є:

- видача свідоцтва про право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора);

- переоформлення або видача дубліката
свідоцтва про право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора);

- рішення дисциплінарної комісії та
наказ Міністерства юстиції України про
накладання на арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) дисциплінарного
стягнення;

- припинення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора);

- надходження до Міністерства юстиції
України інформації про здійснення
арбітражним керуючим (розпорядником
майна, керуючим санацією, ліквідатором)
повноважень (обов'язкової звітності,
відповідних заяв арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора),
інформації про результати проведення
перевірок дотримання арбітражним
керуючим (розпорядником майна,
керуючим санацією, ліквідатором)
законодавства з питань відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом).

Отже, в силу згадуваних норм Порядку
формування і ведення Єдиного реєстру
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
України реєстратори Єдиного реєстру
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
зобов'язані вносити вимоги до Реєстру в
разі наявності визначених Порядком
підстав.

Суд зауважує, що на час вирішення
справи відсутні спірні правовідносини
між позивачем та відповідачем щодо
внесення інформації до Єдиного реєстру
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
України, така вимога є передчасною та
не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про визнання протиправним
подання про застосування до
арбітражного керуючого ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення у вигляді
позбавлення прав на здійснення
діяльності арбітражного керуючого від
18.12.2013 №11 в частині та протоколу від
11.12.2013 №7/12/2013, суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, відповідно до норм
Порядку та Положення про Дисциплінарну
комісію арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів) на підставі
подання та протоколу Міністерством
юстиції України приймається рішення,
яке оформлюється наказом, зокрема, щодо
анулювання свідоцтва про право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора).

Тобто, внесення подання та, в
подальшому, протоколу, є частиною
процесу реалізації Міністерством
юстиції України функцій державного
органу з питань банкрутства.

Результатом реалізації цих
повноважень є винесення у відповідній
формі рішення, яке породжує юридичні
наслідки для арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів). Отже, виключно
результат реалізації повноваження
відповідача (а саме - рішення
контролюючого органу), а не процес
реалізації його повноважень (як то
внесення подання та протоколу) може
бути об'єктом судового оскарження.

Отже, внесення відповідачем подання та,
складання за наслідком його розгляду
протоколу, само по собі не породжує для
позивача правових наслідків.

В даному випадку, безпосередньо
породжує для позивача правові наслідки
наказ Міністерства юстиції України від
23.12.2013 №2718/5.

Частинами першою та другою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивач - особа, на захист прав, свобод
та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду

Частиною першою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Отже судовому захисту в
адміністративних судах України
підлягає лише порушене право, а отже
предмет оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Таким чином до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас відповідно до
зазначених норм право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність
суб'єкта владних повноважень є такими,
що порушують права і свободи особи в
тому разі, якщо, по-перше, такі рішення,
дія чи бездіяльність прийняті владним
суб'єктом поза межами визначеної
законом компетенції, а по-друге,
оспорюванні рішення, дія чи
бездіяльність є юридично значимими,
тобто такими, що мають безпосередній
вплив на суб'єктивні права та обов'язки
особи шляхом позбавлення можливості
реалізувати належне цій особі право
або шляхом покладення на цю особу
будь-якого обов'язку.

Позивачем не доведено суду, які
саме його права та охоронювані законом
інтереси порушені внаслідок внесення
подання та, складання за наслідком його
розгляду протоколу, отже суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
у вказаній частині.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
виходячи з наявних обставин справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню в
частині позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 103, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
наказ Міністерства юстиції України від
23.12.2013 №2718/5 в частині анулювання
свідоцтва про право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) НОМЕР_1 від
19.03.2013 виданого ОСОБА_1.

3. Відмовити в задоволенні решти
позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур