Справа № 804/8521/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 р. Справа № 804/8521/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового засідання за участю
представників сторін: від
відповідача:Скупейко І.М. Максимюк М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області про
визнання нечинним акту ревізії №05-19/6
від 26.03.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2014р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області та просить
визнати нечинним акт ревізії №05-19/6 від
26.03.2014р. в частині дотримання
законодавства при здійсненні
державних закупівель.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що з 23.12.2013р. по 19.03.2014р.
посадовою особою відповідача було
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства
«Науково-виробниче обєднання
«Павлоградський хімічний завод» за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р. за
результатами якої було складено акт
ревізії від 26.03.2014р. №05-19/6 за висновками
якого встановлено порушення у сфері
державних закупівель з причин не
відхилення пропозицій учасників як
таких, що не відповідають вимогам
документації конкурсних торгів
позивачем як членом тендерного
комітету. Позивач не погоджується з
порушеннями, зазначеними в акті
ревізії, вважає складений акт ревізії
відносно позивача протиправним та
таким, що підлягає скасуванню, оскільки
не має законодавчого обґрунтування,
конкурсні торги по процедурах
закупівлі - автомобілі спеціальні та
спеціалізовані, фітингів
трубопровідних сталевих - проведені
без порушення чинного законодавства.

Представник відповідача проти позову
заперечував, просив у задоволенні
даного позову відмовити у повному
обсязі посилаючись на те, що результати
ревізії Державного підприємства
«Науково-виробниче обєднання
«Павлоградський хімічний завод» від
26.03.2014р. №05-19/6 та згідно п.1 ч.1 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України, листа Вищого
адміністративного Суду України від
30.11.2009р. №1619/10/13-09 акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
не спричиняє виникнення будь-яких прав
і обов'язків осіб чи суб'єктів владних
повноважень, а отже, не породжує
правовідносин, що можуть бути
предметом спору, а тому акт ревізії не
підлягає оскарженню.

Позивач в судове засідання не з'явився,
однак 31.07.2014р. надіслав на адресу суду
клопотання про розгляд справи за
відсутності позивача, при цьому, просив
адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши вищевказане клопотання
позивача, вислухавши думку
представника відповідача, суд находить
підстави достатніми для його
задоволення та розгляду даної справи
за відсутності позивача у
відповідності до вимог ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У ході судового розгляду справи судом
встановлені наступні обставини у
справі.

У період з 23.12.2013р. по 19.03.2014р. посадовою
особою Державної фінансової інспекції
в Дніпропетровській області було
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства
«Науково-виробниче обєднання
«Павлоградський хімічний завод» за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р. за
результатами якої складено акт ревізії
№05-19/6 від 26.03.2014р. за яким встановлено
порушення позивачем, як членом
тендерного комітету, у сфері державних
закупівель з причини не відхилення
пропозицій учасників як таких, що не
відповідають вимогам документації
конкурсних торгів (а.с.9-11).

Позивач не погоджується з порушеннями,
зазначеними в акті ревізії №05-19/6 від
26.03.2014р., просить визнати нечинним
вказаний акт ревізії в частині не
дотримання законодавства при
здійсненні державних закупівель в
підстав того, що оспорюваний акт не має
законодавчого обґрунтування та
конкурсні торги були проведені без
порушення чинного законодавства.

Заслухавши представника відповідача,
який брав участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд не
находить підстав для задоволення
позову, виходячи з наступного.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано ним,
акти поділяються на нормативні і такі,
що не мають нормативного характеру,
тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово.

Акти ненормативного характеру
(індивідуальний акт), в свою чергу,
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта ( чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації позивача у
справі ( Роз'яснення Президії Вищого
арбітражного суду України № 02-5/35 від
26.01.2000р. «Про деяк питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів»).

Як вбачається зі змісту позовних вимог
та наданих матеріалів, позивачем
оскаржується акт ревізії відповідача
від 26.03.2014 року та висновки, наведені у
ньому.

Оскаржуваний акт перевірки не є
нормативним актом, оскільки не
встановлює, не змінює і не скасовує
норми права, не носить загальний чи
локальний характер та не
застосовується неодноразово.

Також цей акт не є правовим актом
індивідуальної дії, оскільки не
породжує права і обов'язки у позивача.
Тобто, в акті перевірки не містяться
вимоги та приписи відповідача, які
обов'язкові для виконання позивачем.

Сам акт ревізії, в якому відображено
узагальнений опис виявлених ревізією
порушень законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акту ревізії, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання, та відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні
ст.17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Також і висновки, викладені в акті не
породжують обов'язкових юридичних
наслідків.

Водночас, як свідчить зміст акту
ревізії від 26.03.2014р., він складений
відносно прав та обов'язків Державного
підприємства «Науково-виробниче
обєднання «Павлоградський хімічний
завод» і не стосується будь-яких прав
та обов'язків саме позивача, які для
нього є обов'язковими до виконання.

Таким чином, зазначений акт ревізії,
висновки акту ревізії не можуть
розглядатися як правовий акт
індивідуальної дії у розумінні п.1 ч.1
ст.17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Враховуючи наведене та те, що акт
ревізії та висновки викладені в ньому
не породжують будь-яких правових
наслідків для позивача, не містять
приписів та вимог відповідача, які є
обов'язковими для виконання позивачем,
а тому суд приходить до висновку, що
акту ревізії та висновки, викладені в
ньому, не можуть бути предметом
судового розгляду, що виключає
можливість задоволення таких позовних
вимог.

При цьому, слід зазначити, що оцінка
акту ревізії, в тому числі і оцінка дій
посадових осіб відповідача щодо його
складання, а також щодо самих висновків
ревізії, надається уповноваженими
законом органами влади при вирішенні
спору щодо оскарження рішення,
прийнятого на підставі такого акту.

Відповідної правової позиції
дотримується і Верховний Суд України у
своїй постанові від 10.09.2013р. №21-237а13.

У відповідності до вимог ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних відносинах, є
обов'язковим для всіх судів України.
Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Водночас, і частина 1 статті 71 КАС
України покладає обов'язок на позивача
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги та
заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Позивач не надав належних доказів та
не навів жодних підстав на
підтвердження обґрунтованості
заявлених позовних вимог, не довів того
факту, що акт ревізії від 26.03.2014р. №5-19/6,
який ним оспорюється призвели до
порушення прав та інтересів позивача з
урахуванням того, що відсутні приписи
та вимоги відповідача, які є
обов'язковими для виконання позивачем
за оспорюваним актом ревізії та з
урахуванням того, що акт ревізії
складений не відносно позивача, а
відносно Державного підприємства
«Науково-виробниче обєднання
«Павлоградський хімічний завод».

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення зазначеного
позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

З огляду на викладене, понесені
позивачем судові витрати по сплаті
судового збору покладаються на
позивача у відповідності до вимог ч.2
ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161,
162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській області
про визнання нечинним акту ревізії
№05-19/6 від 26.03.2014р. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
11.08.2014р.

Суддя С.О.
Конєва