Справа № 824/1952/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1952/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Маренич І.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

13 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Сушка О.О.

за участю секретаря судового
засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача - Чебана В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Тарасівці"
на постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом сільськогосподарського
товариство з обмеженою
відповідальністю "Тарасівці" до
управління Пенсійного фонду України в
Новоселицькому районі Чернівецької
області про визнання протиправним та
скасування розрахунків , -

В С Т А Н О В И В :

постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, у якій
просить скасувати рішення суду І
інстанції та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити.

Під час судового засідання
представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги та просив
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений вчасно та
належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідач є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне
забезпечення відповідно до ч.1 ст.14
Закону №1058-VI та п. 1 ст. 1 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» від 26 червня 1997
року № 400/97 (далі - Закон №400/97), Закон
чинний в частині, що не суперечить
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Як вбачається з матеріалів справи, у
відповідача працювали працівники, які
мають право на пільгову пенсію за
Списком №2: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,. ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, що підтверджується
копіями довідок, з яких вбачається
наявність необхідних підстав та стажу
роботи у працівників для призначення
пільгових пенсій відповідно до п.п.
«б»-«з» ч.1 ст.13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Відповідач направив позивачу
розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пенсій за віком,
призначених відповідно до ч.2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» в частині
пенсій, призначених відповідно до п.п.
«б»-«з» ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» за січень,
лютий та березень 2014 року .

Позивачем також подавались довідки,
які підтвердили право громадян ОСОБА_3,
ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_11,
ОСОБА_7 на отримання пенсій на
пільгових умовах.

Суд І інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
позивач не є платником фіксованого
сільськогосподарського податку,
розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно ч. 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та відповідно до п.п.
«б»-«з» ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», підлягають
відшкодуванню управлінню Пенсійного
фонду України в Новоселицькому районі
в повному обсязі.

Колегія суду погоджується з таким
висновком суду І інстанції з огляду на
наступні обставини.

За змістом пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058)
пенсійне забезпечення застрахованих
осіб, які працювали або працюють на
підземних роботах, роботах з особливо
шкідливими й важкими умовами праці за
списком № 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через
професійні та корпоративні фонди
особам, зазначеним в абзаці першому
цього пункту, пенсії призначаються за
нормами Закону № 1058 в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
«Про пенсійне забезпечення» (далі -
Закон № 1788). У цьому випадку розміри
пенсій визначаються відповідно до
статті 27 та з урахуванням норм статті 28
Закону № 1058. При цьому зберігається
порядок покриття витрат на виплату і
доставку цих пенсій, що діяв до
набрання чинності Законом № 1058.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
400/97-ВР) платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
суб'єкти підприємницької діяльності
незалежно від форм власності, їх
об'єднання, бюджетні, громадські та
інші установи та організації,
об'єднання громадян та інші юридичні
особи, а також фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників.

В абзаці 4 ч.1 ст. 2 Закону № 400/97-ВР
зазначено, що для платників збору,
визначених п.п. 1 та 2 ст.1 цього Закону,
крім тих, які є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до п.п.
«б» - «з» ст.13 Закону № 1788 до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого ст. 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Порядок відшкодування фактичних
витрат по виплаті та доставці пенсій
передбачений Інструкцією про порядок
обчислення та сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України", затвердженої постановою
Правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 р. № 21-1, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 року за № 64/8663 (далі - Інструкція
№21-1).

Відповідно до п.6.1 Інструкції №21-1
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до ч.2
"Прикінцевих положень" Закону №1058 в
таких розмірах: - для платників,
зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1
цієї Інструкції (крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку), -
також 100 відсотків фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до абзацу першого частини 2
Прикінцевих положень Закону
застрахованим особам, які працювали
або працюють на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці за списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах.

Відповідно до п.6.4 Інструкції №21-1
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно в повідомленнях про
розрахунок сум фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
«Прикінцевих положень» Закону №1058, які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених пенсій.

Пунктами 6.8, 6.9 Інструкції №21-1
передбачено, що підприємства щомісяця
до 25-го числа вносять до Пенсійного
фонду зазначену в повідомленні місячну
суму фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах.

Не сплачені та/або несвоєчасно
сплачені суми фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
зазначених в абзаці другому пункту 6.1
цієї Інструкції, стягуються з
нарахуванням пені та штрафних санкцій
відповідно до норм Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Згідно п.6.10 Інструкції №21-1
відшкодування сум і фактичних витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
здійснюється підприємством на рахунки
органу Пенсійного фонду за місцем його
реєстрації.

Позивач є, відповідно до п.2.1.1
Інструкції №21-1, платником страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивач має покрити
витрати на виплату та доставку пенсій.

Крім того, колегією суду враховано, що
позивач не є платником фіксованого
сільськогосподарського податку на
нього поширюється дія Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування».

Об'єктом оподаткування для платників
збору, визначених п.п.1 та 2 ст.1 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування», крім
тих, які є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку, є такі
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
п.п.«б»-«з» ст.13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого ст.12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Враховуючи вищевикладене, оскільки
громадяни, які представлені позивачем
на пільгову пенсію набули необхідного
пільгового стажу в колгоспі
«Ленінський шлях», який згідно
протоколу №1 від 20 березня 2004 року
перейменовано в сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Тарасівці», то і
відшкодовувати витрати в повному
обсязі повинен тільки позивач.

Крім того, посилання позивача на те, що
вимоги щодо відшкодування витрат Фонду
до позивача не повинні пред'являтися до
нього, оскільки законом прямо
визначено джерела та порядок
відповідно до Прикінцевих положень
Закону №1058-IV виплати пенсій особам,
яким призначені відповідно до пунктів
в - е, ж, ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» здійснюється
до 01 січня 2005 року за рахунок коштів
пенсійного Фонду, а з 01 січня 2005 року -
за рахунок Державного бюджету України,
колегія суду вважає безпідставним, з
наступних підстав.

Відповідно до абзацу 4 пп.1 п.2
Прикінцевих положень Закону №1058
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком №1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, крім тих,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом, у розмірі 20
відсотків з наступним збільшенням її
щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що витрати на
виплату та доставку пенсій,
призначених особам, відповідно до
пунктів ч.1 ст.13 Закону №1788 за списком
№1 та списком №2, покриваються
підприємствами та організаціями. При
цьому обов'язок підприємств та
організацій з відшкодування цих
витрат, понесених ПФУ після 1 січня 2004
року, не пов'язаний із датою
призначення такої пенсії чи часом
набуття необхідного для цього
пільгового стажу (до чи після набрання
чинності Законом № 1058).

Винятком із цього правила є лише
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій особам, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
призначених з урахуванням вимог ст.14
Закону №1788.

Такий висновок узгоджується з
практикою Верховного Суду України в
справі №21-251а12 від 25.09.2012 року.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги позивача та залишення в силі
постанови суду І інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Тарасівці"
залишити без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
14 серпня 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Полотнянко Ю.П.

Сушко О.О.