Справа № 2а-1670/3847/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/96259/11

№ К/9991/96259/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Рибченка А.О., Сіроша М.В., розглянувши
у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.06.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.12.2011

у справі № 2а-1670/3847/11 Полтавського
окружного адміністративного суду

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.06.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.12.2011,
позов задоволено частково: скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької ОДПІ від 08.12.2010 №
/1/2775.

У касаційній скарзі Кременчуцька ОДПІ
просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Позивач не скористався своїм
процесуальним правом надання
заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
позивачу податкових зобов`язань із
податку на додану вартість та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій згідно з податковим
повідомленням-рішенням, з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки контролюючого органу,
викладені в акті перевірки від 19.08.2010 №
77/17-117/НОМЕР_1, про порушення позивачем
норм підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (Закон № 168/97-ВР), а саме:
завищено суму податкового кредиту у
податковому обліку за період з квітня
по червень 2010 року на загальну суму
330350,07 грн. за наслідками господарських
операцій з ТОВ «Глобус Діскавері», ТОВ
«Реал естет», ТОВ «Пулінг» з огляду на
недекларування цими товариствами
податкових зобов'язань за наслідками
господарських операцій з поставки.

За результатами перевірки та
адміністративного оскарження ОДПІ
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 08.12.2010 №
/1/2775 про визначення позивачу
податкового зобов`язання з податку на
додану вартість у сумі 440123,90 грн., у т.ч.:
330350,07 грн. - основний платіж, 109773,83 грн. -
штрафні (фінансові) санкції.

У судовому процесі встановлено, що за
наслідками господарських операцій з
поставки товарів постачальники ТОВ
«Глобус Діскавері» - за договором
поставки від 02.02.2007 № 01/02/07, ТОВ «Реал
естет» - за договором поставки від
01.04.2010 № 0104-01, ТОВ «Пулінг» - за
договором поставки від 01.10.2009 -
виписали позивачу податкові накладні,
на підставі яких позивач сформував
податковий кредит у податковому обліку
за квітень - червень 2010 року, та сплатив
ціну за поставлений товар, в тому числі
і нараховані в її складі суми ПДВ.
Зазначеними договорами передбачено,
що поставка здійснюється на умовах EXW
(франко-завод).

Відповідно до Офіційних правил
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати
(Інкотермс) термін «франко-завод» (EXW)
означає, що продавець вважається таким,
що виконав свої зобов'язання щодо
поставки, в момент, коли він надав товар
у розпорядження покупця на площах
свого підприємства чи в іншому
названому місці (наприклад, на заводі,
фабриці, складі і т. ін.), без здійснення
митного очищення товару для експорту
та завантаження його на будь-який
приймаючий транспортний засіб.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац
перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї
статті у редакції Закону України від
25.03.2005 р. № 2505-IV).

При цьому законодавцем презумується
реальність оподатковуваних операцій
та витрат платника податку,
достовірність документів податкового
обліку.

За змістом наведених норм право
платника податку на віднесення сум ПДВ,
сплачених у вартості придбаних товарів
(послуг) до податкового кредиту
обумовлено юридичним складом, до якого
входять такі юридичні факти, як
придбання платником податку у інших
платників цього податку товарів
(послуг) або основних фондів,
призначених для використання в
оподатковуваних операціях, що
відповідають цілям господарської
діяльності платника податку;
підтвердження податковою накладною,
виписаною постачальником - платником
податку, митною декларацією (іншими
подібними документами, перелік яких
встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми
нарахованого (сплаченого) податку в
ціні придбання товару (послуг).

Обов'язкове встановлення факту
поставки як підстави для включення
суми ПДВ, вказаної в податковій
накладній, до податкового кредиту
відповідає правовій позиції
Верховного Суду України по такій
категорії спорів, висловленій, зокрема
в постанові від 22.10.2010 у справі за
позовом Приватного підприємства
«Балтімор» до ДПІ у Кіровоградській
області, Головного управління
Державного казначейства України у
Кіровоградській області про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення та стягнення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Статтею 244-2 КАС України визначено, що
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

На підставі наявних у матеріалах
справи доказів, а саме: копій договорів
поставки разом із додатковими угодами
до них, накладних, податкових
накладних, товарно-транспортних
накладних, подорожніх листів,
платіжних доручень (а.с. 41-106, 182- 200, 232-237,
т.1), свідоцтва про право власності на
житлове приміщення, договорів оренди
нежитлових приміщень, оцінка яким дана
з дотриманням норм ст.. 86 КАС України,
суди попередніх інстанцій встановили
факт поставок позивачу ТОВ «Глобус
Діскавері», ТОВ «Реал естет», ТОВ
«Пулінг» товарів (побутової, аудіо та
відео-техніки) та відповідно до
встановлених обставин зробили
правильний висновок про правомірне
формування позивачем податкового
кредиту за рахунок сум ПДВ, сплачених у
ціні цих товарів.

Вищенаведені норми Закону № 168/97-ВР не
ставлять у залежність право платника
податку на формування податкового
кредиту від фактичної сплати сум ПДВ
до бюджету іншими платниками податку -
постачальниками товарів (послуг), якщо
цей платник (покупець) сплатив податок
в ціні придбаних товарів (послуг), а
реальність поставок у судовому
процесі не спростована. Порушення
платником податку (постачальником)
податкового законодавства може бути
підставою для позбавлення іншого
платника податку (покупця) права на
отримання податкової вигоди у вигляді
податкового кредиту лише за
встановленого факту сприяння останнім
першому в ухиленні від виконання
податкового обов'язку або факту їхніх
сумісних дій по створенню схеми
незаконної мінімізації податкових
зобов'язань. Обставини, які б
достовірно свідчили про наявність
таких фактів, в судовому процесі ОДПІ
не доведені. У той же час, обставини
щодо неподання контрагентами позивача
(постачальниками) або недекларування
ними податкових зобов'язань за
наслідками господарських операцій з
позивачем (покупцем), в тому числі з
посиланням на невизнання їх
податкових декларацій як податкової
звітності, що і слугувало підставою для
зменшення за результатами перевірки
задекларованих позивачем сум
податкового кредиту, не кваліфіковані
нормами Закону № 168/97-ВР, так само як і
інших законів, як перешкода в
реалізації платником податку права на
формування податкового кредиту, якщо у
судовому процесі встановлений факт
сплати ним цих сум у ціні придбаних
товарів (послуг).

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
країни, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
залишити без задоволення, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.06.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.12.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
А.О. Рибченко М.В. Сірош