Справа № 820/11279/14
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 серпня 2014 р.
№ 820/11279/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Зінченко А.В.

при секретарі судового засідання -
Алавердян Е.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Гуріної В.А.

відповідача - Бондаренка Н.Ю.

третьої особи - не прибула

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Харкові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Харківській області та Комунального
підпрнємства «Харківське районе бюро
технічної інвентаризації», з участю
третьої особи ОСОБА_5, про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Харківській
області та комунального підприємства
«Харківське районне бюро технічної
інвентаризації», в якому, після
уточнення позовних вимог просить суд:
визнати дії комунального підприємства
«Харківське районне бюро технічної
інвентаризації» та реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
Харківській області щодо реєстрації
права власності на житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_5 протиправними.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що 28.05.2010 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (АДРЕСА_1) було
укладено договір позики грошей
(зареєстрований в реєстрі за № 606
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8)
Порушуючи умови договору ОСОБА_7
відмовилась повертати борг в
установлений договором строк.

25.02.2011 року Московський районний
суд м. Харкова задовольнив позов ОСОБА_4
до ОСОБА_7, з якої було стягнуто
заборгованість за договором позики,
суму інфляційних нарахувань, пеню
(неустойку), а також судові витрати.

ОСОБА_7, не погоджуючись з вищевказаним
рішенням суду, подала апеляційну
скаргу, яку 09.06.2011 року було задоволено
Апеляційним судом Харківської області
та рішення Московського районного суду
м. Харкова від 25.02.2011 року було
скасовано.

01.02.2012року Вищим спеціалізованим судом
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ було задоволено
касаційну скаргу, рішення Апеляційного
суду Харківської області від 09.06.2011
року було скасовано, а рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 25.02.2011 року було залишено в силі.

10.09.2010року Московський районний
суд м. Харкова, ухвалою по справі №
2-14794/10 наклав арешт на житловий будинок
АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_7

01.09.2011 року ухвалою Московського
районного суду м. Харкова на нерухоме
майно, що належало ОСОБА_7 було
накладено арешт.

05.04.2012 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Харківській
області Бойченко В.В. було відкрито
виконавче провадження про примусове
стягнення з ОСОБА_7 грошових коштів.

Державною виконавчою службою 23.05.2012
року було арештовано нерухоме майно,
яке належало ОСОБА_7, а саме, житловий
будинок та земельна ділянка, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що вищевказане нерухоме
майно не реалізовано на торгах,
позивачем було виражено бажання
залишити арештоване та виставлене на
торги майно, в рахунок погашення боргу
за ним, оскільки іншої можливості
отримати погашення боргу не було.

На підставі акту про передачу майна
стягувану в рахунок погашення боргу,
затвердженого начальником відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Харківській області від 27.06.2013 року,
приватним нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_10, 18.07.2013 року
позивачу було видане свідоцтво про
право власності на майно, яке
складається з житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на
земельній ділянці площею 0,15 га
(кадастровий номер :00:011:0007),
зареєстроване в реєстрі за № 920 та
витяг з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності

28.04.2014 року позивачу стало відомо, що
11.10.2012 року державним реєстратором було
прийнято рішення про державну
реєстрацію права власності на житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5. У витягу з реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна у порядку доступу
нотаріусів від 14.04.2014 року, окрім
вищевказаного, зазначено, що нерухоме
майно перебуває під арештом з 23.05.2012
року. Тому незрозуміло, яким чином
11.10.2012 року було проведено державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_5

Рішення Харківського районного суду
Харківській області від 14.09.2012 року, на
яке є посилання, як на підставу для
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно за ОСОБА_5,
не набрало законної сили станом на
11.10.2012 року та більш того було скасовано
27.11.2012 року рішенням Апеляційного суду
Харківської області та постановлено
нове рішення яким у задоволенні позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_7 було відмовлено.
Колегія суддів зазначила, що на момент
укладання вищевказаного договору,
ухвалою Московського районного суду м.
Харкова 01.09.2011 року було накладено
арешт на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

За таких обставин ОСОБА_7 не мала права
передавати в заставу на підставі
договору вищевказане нерухоме майно.

01.02.2013 року Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ відхилив касаційну
скаргу представника ОСОБА_5, а рішення
Апеляційного суду Харківської області
від 27.11.2012 року залишив без змін.

Позивач вважає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5
умисно скоїли дії, котрі були
направлені на протиправне позбавлення
позивача нерухомого майна, що належить
йому на праві власності, шляхом подання
неправдивої інформації, щодо прав на
майно.

Позивач вказує, що державний
реєстратор неналежним чином виконував
свої службові обов'язки через
несумлінне ставлення до них, наслідком
чого стала істотна шкода охоронюваним
законом правам та інтересам ОСОБА_4.
Службова недбалість державного
реєстратора виявилась у формі дії, коли
покладені на державного реєстратора
службові обов'язки виконуються
неякісно, у протиріччі з встановленим
порядком. Державний реєстратор не
тільки повинен був, а й мав реальну
можливість виконати покладені на нього
обов'язки, щодо здійснення державної
реєстрації речових прав на майно.

На підставі наведеного, позивач
просить визнати дії комунального
підприємства «Харківське районне бюро
технічної інвентаризації» та
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Харківській
області щодо реєстрації права
власності на житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_5 протиправними.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, просив суд позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача КП
«Харківське районне бюро технічної
інвентаризації» в судове засідання не
прибув, але надав до суду письмові
пояснення, в яких зазначив, що на дату
проведення реєстрації права власності
(11.10.2012р.) на об'єкт нерухомого майна,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
ім'я ОСОБА_5 на підставі рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 14.09.2012р., справа
№ 2034/5131/2012, КП "Харківське районне бюро
технічної Інвентаризації" не мало
доступу до Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна, а
також не мало жодних повноважень з
ведення зазначеного реєстру. В
задоволенні позовних вимог просив
відмовити.

Представник Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Харківській області в судове засідання
не прибув, але надав до суду
заперечення, в якому в задоволенні
позовних вимог просив відмовити та
вказав, що реєстраційною службою
Харківського міського управління
юстиції не проводилась реєстрація в
Державному реєстрі речових прав
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали, суд
встановив наступне.

28.05.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7
(АДРЕСА_1) було укладено договір позики
грошей (зареєстрований в реєстрі за №
606 приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8)
Порушуючи умови договору ОСОБА_7
відмовилась повертати борг в
установлений договором строк.

25.02.2011 року Московський районний
суд м. Харкова задовольнив позов ОСОБА_4
до ОСОБА_7, з якої було стягнуто
заборгованість за договором позики,
суму інфляційних нарахувань, пеню
(неустойку), а також судові витрати.

ОСОБА_7, не погоджуючись з вищевказаним
рішенням суду, подала апеляційну
скаргу, яку 09.06.2011 року було задоволено
Апеляційним судом Харківської області
та рішення Московського районного суду
м. Харкова від 25.02.2011 року було
скасовано.

01.02.2012 року Вищим спеціалізованим судом
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ було задоволено
касаційну скаргу, рішення Апеляційного
суду Харківської області від 09.06.2011
року було скасовано, а рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 25.02.2011 року було залишено в силі.

05.04.2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Харківській
області Бойченко В.В. було відкрито
виконавче провадження про примусове
стягнення з ОСОБА_7 грошових коштів.

У зв'язку з тим, що нерухоме майно а саме
житловий будинок та земельна ділянка,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. не
було реалізовано на торгах, ОСОБА_4 було
виражено бажання залишити арештоване
та виставлене на торги майно, в рахунок
погашення боргу за ним, оскільки іншої
можливості отримати погашення боргу у
нього не було.

На підставі акту про передачу майна
стягувану в рахунок погашення боргу,
затвердженого начальником відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Харківській області від 27.06.2013 року,
приватним нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_10, 18.07.2013 року
позивачу було видане свідоцтво про
право власності на майно, яке
складається з житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на
земельній ділянці площею 0,15 га
(кадастровий номер :00:011:0007),
зареєстроване в реєстрі за № 920 та
витяг з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності

28.04.2014 року позивачу стало відомо, що
11.10.2012 року державним реєстратором було
прийнято рішення про державну
реєстрацію права власності на житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5. У витягу з реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна у порядку доступу
нотаріусів від 14.04.2014 року, окрім
вищевказаного, зазначено, що нерухоме
майно перебуває під арештом з 23.05.2012
року.

Згідно преамбули Закону України
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" цей Закон визначає правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за цим Законом, та їх
обтяжень і спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.

Відповідно до положень ст.2 Закону
України визначено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно; Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно -
єдина державна інформаційна система,
що містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону №1952 державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Позивач в своєму позові
просить суд визнати дії комунального
підприємства «Харківське районне бюро
технічної інвентаризації» щодо
реєстрації права власності на
житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5
протиправними.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що реєстрація права
власності за ОСОБА_5 відбулася 11 жовтня
2012р. на об'єкт нерухомого майна,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі рішення Харківського
районного суду Харківської області від
14.09.2012р., справа № 2034/5131/2012.

На даний час власником даного майна є
позивач, що не оспорюється сторонами.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2
статті 17 КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Термін «дія» в теорії права -
це активна фізична поведінка суб'єкта
владних повноважень або його посадової
особи, тобто дія яка виражена у
фізичному виразі певної фізичної
особи.

Позивач наполягав на тому,
що відповідач вчинив протиправні дії
саме щодо реєстрації права власності
на будівлю, а тому суд дійшов висновку,
що останній обрав невірний спосіб
захисту права, оскільки аналіз
відповідності дій вимогам чинного
законодавства можливий лише шляхом
перевірки вчинених дій фізичною
особою, а не органу.

Суд зазначає, що засіб
юридичного захисту має бути
ефективним, як на практиці, так і за
законом. Так, при розгляді справи було б
неприйнятно враховувати право на
ефективний засіб захисту, а саме,
запобігання порушенню або припиненню
порушення з боку суб'єкта владних
повноважень, а так само встановлення
механізму відновлення, поновлення
порушеного права, без його практичного
застосування. Таким чином, обов'язковим
є практичне застосування ефективного
механізму захисту. Протилежний підхід
суперечитиме принципу верховенства
права.

З урахуванням цього Держава Україна
несе обов'язок перед зацікавленими
особами забезпечити ефективний засіб
захисту порушених прав, зокрема - через
належний спосіб захисту та відновлення
порушеного права. Причому обраний
судом спосіб захисту порушеного права
має бути ефективним та забезпечити
реальне відновлення порушеного права.

Правовими наслідками діяльності
суб'єкта владних повноважень в даному
випадку є прийняття рішення про
реєстрацію об'єкта нерухомості. Тобто
оскарження дій щодо прийняття рішення
про реєстрацію об'єкта нерухомості не є
належним способом захисту порушеного
права, оскільки реальне відновлення
порушеного права позивача можливо
тільки в разі оскарження рішення про
реєстрацію об'єкта нерухомості яке на
даний час вже недійсне.

Отже, вчинення дій відповідача є
способом реалізації наданої йому
компетенції. Здійснення дії є процес
реалізації наданих законом функцій
державного реєстратора. Самі по собі
дії не тягнуть за собою будь-яких
правових наслідків для особи. Правові
наслідки для позивача несе акт
індивідуальної дії - рішення про
реєстрацію об'єкта нерухомості, саме
воно має вплив на його права та
обов'язки.

Виходячи із завдань Кодексу
адміністративного судочинства
України, як то захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення для позивача права чи
інтересу.

З огляду на зазначене, суд зазначає, що
вимоги позивача про визнання дій
протиправними не підлягають
задоволенню через відсутність
порушення прав діями відповідача, а
обраний позивачем спосіб захисту не
відповідає об'єкту порушеного права.

З врахуванням вищевикладеного, повно і
всебічно з'ясувавши обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, оцінюючи наявні в
справі докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні на предмет
належності, допустимості та
достовірності кожного доказу окремо,
суд вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно з положеннями ст. 94 КАС України,
у разі відмови у задоволенні позову,
понесені позивачем судові витрати з
відповідача не присуджуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2, 11, 12, 69- 71, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Харківській області та Комунального
підпрнємства «Харківське районе бюро
технічної інвентаризації» про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-ти денний строк з дня отримання копії
постанови апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної
інстанції.

Постанова в повному обсязі виготовлена
20 серпня 2014 року.

Суддя
Зінченко А.В.