Справа № 826/9058/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/9058/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06 серпня 2014 року 16 год. 00 хв. № 826/9058/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А. та Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор "Успіх Рокитне" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним і скасування рішення відповідача та зобов’язання його вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 25 червня 2014 року надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор "Успіх Рокитне" (далі - позивач) до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування відмови відповідача від 08 травня 2014 року № 4122-09/384 про видачу висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом № 1112, укладеним 11 грудня 2013 року між позивачем та компанією "Mysilo Tahil Depolama Sistemleri San. Tic. A.S." (Туреччина) (далі - оскаржуване рішення), а також зобов’язання відповідача надати позивачу висновок щодо продовження строків розрахунків за вказаним контрактом до 12 травня 2014 року.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню як таке, що прийняте безпідставно та із порушенням норм законодавства, оскільки позивачем надано усі необхідні документи для отримання висновку відповідача щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом.

Ухвалою суду від 27 червня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду колегією суддів у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову та доказах на їх обґрунтування, наданих суду у судовому засіданні 09 липня 2014 року. Пояснив, що оскаржуване рішення є правомірним та таким, що прийнято із дотриманням передбаченої законодавством процедури, а тому, відповідно, відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

У судовому засіданні 09 липня 2014 року представниками сторін заявлено письмові клопотання про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи викладені обставини та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 09 липня 2014 року судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем, як покупцем, та компанією "Mysilo Tahil Depolama Sistemleri San. Tic. A.S." (Туреччина), як продавцем, 11 грудня 2013 року укладено контракт № 1112 (далі - контракт) на поставку обладнання для зберігання та переміщення зерна, загальною вартістю 1607316,00 доларів США.

Умовами контракту передбачено строк поставки товару - 16 календарних тижнів із моменту здійснення передоплати, яку позивачем здійснено 27 грудня 2013 року.

У зв’язку з викладеними обставинами, на виконання ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та постанови Правління Національного банку України від 14 листопада 2013 року № 453, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання висновку щодо продовження строків розрахунку за імпортною операцією.

12 лютого 2014 року відповідачем надано вказаний висновок, яким продовжено строки розрахунків за контрактом із 31 березня 2014 року по 21 квітня 2014 року.

При цьому, додатковими угодами від 21 березня 2014 року № 1 та від 15 квітня 2014 року № 2 внесено зміни до контракту а саме щодо продовження строків та зміни умов поставки, згідно з якими, поставка товару повинна бути здійснена по закінченню 12 календарних тижнів та не пізніше 19 календарних тижнів з моменту здійснення передоплати.

18 квітня 2014 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про продовження строків розрахунків за контрактом, уже отриманого висновком від 12 квітня 2014 року.

Поряд з цим, 21 травня 2014 року позивачем отримано від відповідача оскаржуване рішення про відмову у наданні висновку про продовження строків розрахунку за контрактом.

Суд не погоджується з доводами представника позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені ч. 1 цієї статті.

Постановою Правління Національного банку України від 14 листопада 2013 року № 453 визначено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені у ст.ст. 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Враховуючи викладені норми та зважаючи, що передбачений контрактом строк зі здійснення поставки товару перевищує 90 календарних днів, правомірним та обґрунтованим є звернення позивача до відповідача з метою отримання висновку про продовження строків розрахунку.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, свою відмову у наданні висновку про продовження строків розрахунку відповідач мотивував тим, що додаткові угоди від 21 березня 2014 року № 1 та від 15 квітня 2014 року № 2 не відповідають ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України). Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано документів, які обґрунтовують та підтверджують наявність причин перенесення строків поставки обладнання.

Механізм віднесення операцій резидентів до таких, що здійснюються за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення, а також умови видачі висновків щодо перевищення встановлених у ст.ст. 1 і 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" строків проведення розрахунків за такими операціями визначений Порядком продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2007 року № 1409 (далі - Порядок).

Згідно з п. 4 Порядку, для одержання висновку резидент подає Мінекономрозвитку такі документи:

1) складений у довільній формі лист-звернення, що містить дані про стан виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) на момент звернення, із зазначенням суми заборгованості та обґрунтуванням необхідності продовження встановленого строку на певний період;

2) засвідчені в установленому порядку:

- копію зовнішньоекономічного договору (контракту), в якому зазначаються адреса та банківські реквізити іноземних контрагентів. Якщо договір укладено іноземною мовою, заявник додає його переклад на українську мову;

- копії документів, що підтверджують здійснення зовнішньоекономічної операції, зокрема платіжних банківських документів, довідок банків, вантажних митних декларацій, коносамента, актів приймання-передачі товару (виконання робіт, надання послуг).

При цьому, відповідно до п. 9 Порядку, підставами для відмови у видачі висновку є:

1) подання резидентом документів: з порушенням вимог, зазначених у п. 4 цього Порядку; що містять недостовірну інформацію;

2) невідповідність поданих резидентом документів законодавству.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Виходячи із викладених норм, суд прийшов до висновку, що обов’язковими реквізитами зовнішньоекономічного контракту та доповнень до нього, у разі його укладання юридичними особами, є печатки таких осіб.

Поряд з цим, всупереч викладеним нормам матеріального права, у доданій до заяви позивача від 18 квітня 2014 року копії додаткової угоди від 15 квітня 2014 року № 2 до контракту відсутня печатка продавця - компанії "Mysilo Tahil Depolama Sistemleri San. Tic. A.S.".

Як наслідок, відповідачем правомірно встановлено невідповідність поданих резидентом документів вимогам законодавства, а саме ч. 1 ст. 181 ГК України, що, відповідно до п. 9 Порядку, є підставою для відмови у видачі висновку про продовження строку розрахунків за контрактом.

Таким чином, системно проаналізувавши викладені норми та обставини, суд вважає правомірною відмову відповідача у видачі висновку, а тому не вбачає підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі викладених норм та обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор "Успіх Рокитне" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним і скасування рішення відповідача та зобов’язання його вчинити певні дії є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов’язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв’язку з ухваленням судового рішення на користь суб’єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 122, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор "Успіх Рокитне".

Копії постанови у повному обсязі направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда