Справа № 826/11002/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. при секретарі судового
засідання Віруцькій О.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління
державної охорони України про
зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Управління державної охорони України
про зобов'язання вчинити дії, а саме:
видати наказ щодо надання позивачу
відпустки по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що він є батьком
дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 та звернувся до
відповідача з рапортом про надання
йому відпустки по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, проте,
відповідачем в порушення вимог Закону
України «Про відпустки», Сімейного
кодексу України відмовлено у наданні
відпустки по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.
Відповідач - Управління державної
охорони України - заперечував проти
задоволенні позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи та
зазначив, що позивачу відмовлено у
наданні відпустки по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в порядку ч. 5 ст. 11 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» оскільки позивач не є батьком,
який виховує дитину без матері.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
ОСОБА_1 на час виникнення спірних
правовідносин є військовослужбовцем
Управління державної охорони України.
07.05.2014 позивач звернувся до
начальника Управління державної
охорони України з рапортом про надання
йому відпустки по догляду за дитиною
ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею
Листом від 14.05.2014 позивачу відмовлено у
наданні відпустки по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
Основні засади державної політики у
сфері соціального захисту
військовослужбовців та членів їх
сімей, встановлює єдину систему їх
соціального та правового захисту,
гарантує військовослужбовцям та
членам їх сімей в економічній,
соціальній, політичній сферах
сприятливі умови для реалізації їх
конституційного обов'язку щодо захисту
Вітчизни та регулює відносини у цій
галузі визначені Законом України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» (далі - Закон).
Відповідно до ст. 1 Закону соціальний
захист військовослужбовців -
діяльність (функція) держави,
спрямована на встановлення системи
правових і соціальних гарантій, що
забезпечують реалізацію
конституційних прав і свобод,
задоволення матеріальних і духовних
потреб військовослужбовців відповідно
до особливого виду їх службової
діяльності, статусу в суспільстві,
підтримання соціальної стабільності у
військовому середовищі. Це право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, у старості, а також в інших
випадках, передбачених законом.
Статтею 1-2 Закону визначено, що
військовослужбовці користуються усіма
правами і свободами людини та
громадянина, гарантіями цих прав і
свобод, закріпленими в Конституції
України та законах України, з
урахуванням особливостей,
встановлених цим та іншими законами.
Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону
військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової
військової служби, додаткові відпустки
у зв'язку з навчанням, творчі відпустки
та соціальні відпустки надаються
відповідно до Закону України "Про
відпустки". Інші додаткові відпустки
надаються їм на підставах та в порядку,
визначених відповідними законами
Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону
військовослужбовці-жінки користуються
всіма пільгами, передбаченими
законодавством з питань соціального
захисту жінок, охорони материнства і
дитинства. Ці пільги поширюються на
батьків з числа військовослужбовців,
які виховують дітей без матері (у разі
її смерті, позбавлення батьківських
прав, на час перебування у лікувальному
закладі охорони здоров'я та в інших
випадках відсутності материнського
піклування про дітей).
З матеріалів справи вбачається та
сторонами не заперечується, що позивач
не є батьком, який виховує дитину без
Також, в рішенні Конституційного Суду
України від 17.03.2004 № 7-рп/2004 (справа про
соціальний захист військовослужбовців
та працівників правоохоронних органів)
вказано, що Конституція України
відокремлює певні категорії громадян
України, що потребують додаткових
гарантій соціального захисту з боку
держави. До них, зокрема, належать
громадяни, які перебувають на службі в
правоохоронних органах.
Порядок проходження служби у
Управлінні державної охорони України
та інших військових формуваннях
врегульовано спеціальними
нормативно-правовими актами, які
покладають на громадян, котрі
перебувають на такій службі, додаткові
обов'язки і відповідальність. Крім
цього, до військовослужбовців у
випадках, передбачених Конституцією
України, у законодавчому порядку
запроваджено певні обмеження окремих
конституційних прав і свобод.
Також, Указом Президента України від
17.03.2014 №303 «Про часткову мобілізацію»
(затверджений Законом України 17.03.2014 №
1126-УІІ «Про затвердження Указу
Президента України «Про часткову
мобілізацію»), від 06.05.2014 № 454 "Про
часткову мобілізацію" (затверджений
Законом України 06.05.2014 № 1240-УГІ «Про
затвердження Указу Президента України
«Про часткову мобілізацію») та від
21.07.2014 №607 "Про часткову мобілізацію"
(затверджений Законом України 22.07.2014 №
1595-УП «Про затвердження Указу
Президента України «Про часткову
мобілізацію») на території України,
відповідно до абзацу п'ятого ст. 1
Закону України «Про мобілізаційну
підготовку та мобілізацію» та абзацу
одинадцятого ст. 1 Закону України «Про
оборону» настав особливий період.
Відповідно до ч. 19 ст. 10-1 Закону надання
військовослужбовцям у періоди,
передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті,
інших видів відпусток, крім відпусток
військовослужбовцям-жінкам у зв'язку з
вагітністю та пологами, для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, а в разі якщо дитина потребує
домашнього догляду, - тривалістю,
визначеною в медичному висновку, але не
більш як до досягнення нею
шестирічного віку, а також відпусток у
зв'язку з хворобою або для лікування
після тяжкого поранення за висновком
(постановою) військово-лікарської
комісії, припиняється.
Оскільки позивач не є батьком, який
виховує дитину без матері, суд дійшов
висновку, що відмова відповідача у
наданні позивачу відпустки по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку ґрунтується на нормах
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», а тому відсутні
правові підстави для зобов'язання
відповідача надати позивачу таку
відпустку та, як наслідок у задоволенні
Щодо вимог про винесення окремих ухвал
про порушення прав позивача з боку
керівництва Управління державної
охорони України та зобов'язання
роз'яснити права керівного та
офіцерсько-оперативного складу на
виховання дітей згідно з вимогами
Сімейного кодексу України та Закону
України «Про відпустки» суд зазначає,
що під час вирішення справи не
встановлено порушень прав позивача на
виховання дітей з боку керівництва
Управління державної охорони України.
Крім того, згідно норм ст. 166 Кодексу
адміністративного судочинства
України, окрема ухвала суду - це ухвала,
якою суд реагує на виявлені під час
розгляду справи порушення закону і
причини та умови, що сприяли вчиненню
порушення. Окрема ухвала є формою
профілактичного впливу судів на
правопорушення. Суд має право, а не
зобов'язаний постановляти окремі
В даному випадку суд не вбачає підстав
для винесення окремих ухвал.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити в задоволенні позовних
Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку Постанову
повністю або частково. Скарга про
апеляційне оскарження подається
протягом 10 днів з дня проголошення,
скарга подається до апеляційного суду
через суд першої інстанції.
Згідно ст. 254 КАС України Постанова,
якщо інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги.
Суддя
Повний текст постанови виготовлено