Справа № 826/507/14
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/30239/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Маринчак Н.Є., Рибченко А.О.,

за участю секретаря Сватко А.О.

та представників сторін:

позивача - Горового В.О.,

відповідача - Гаврилюк М.Я.,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - ДПІ)

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.02.2014

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2014

у справі № 826/507/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Страхова компанія
"Нафтогазстрах" (далі - Товариство)

до ДПІ

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.02.2014, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2014,
позов задоволено; визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 27.08.2013 №
.

У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
того, що:

на час здійснення позивачем операцій з
купівлі-продажу акцій відкритого
акціонерного товариства
«М'ясоконсервний завод» (далі - ВАТ
«М'ясоконсервний завод») обіг цих акцій
не було зупинено в установленому
порядку, у зв'язку з чим підстави для
виключення витрат за цими операціями з
податкового обліку Товариства
відсутні;

податковою інспекцією не доведено
факту штучного заниження позивачем
бази оподаткування податку на прибуток
шляхом укладення фіктивних договорів
перестрахування.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів положенням чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувані судові рішення
попередніх інстанцій та відмовити у
задоволенні позову Товариства.
Зокрема, на обґрунтування касаційних
вимог скаржник зазначає, що договір
купівлі-продажу акцій було укладено з
порушенням вимог чинного
законодавства, а укладені позивачем
договори перестрахування спрямовані
виключно на мінімізацію податків та не
забезпечують реальний страховий
захист переданих ризиків.

Товариством у відповідності до статті
216 Кодексу адміністративного
судочинства України подано
заперечення на касаційну скаргу, в
якому позивач зазначає про
правильність та обґрунтованість
висновків попередніх судових
інстанцій та просить залишити
оскаржувані судові акти без змін, а
скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог з урахуванням такого.

Як встановлено судами обох інстанцій
та вбачається з матеріалів справи, ДПІ
було проведено планову виїзну
перевірку Товариства з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2012.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було складено акт
від 12.07.2013 № 364/2250/21004953 та прийнято
оспорюване податкове
повідомлення-рішення, згідно з яким
позивачеві визначено грошове
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 2 427 764 грн. (у тому числі 2 001 200 грн.
за основним платежем та 426 564 грн. за
штрафними санкціями).

Підставою для цього донарахування став
висновок ДПІ про неправомірне
відображення позивачем у ІІІ кварталі
2012 року у відокремленому податковому
обліку витрат у сумі 250 000 грн. на
придбання акцій ВАТ «М'ясоконсервний
завод», відносно якого порушено
провадження у справі про банкрутство.

За правилами абзацу третього пункту 153.8
статті 153 Податкового кодексу України
платник податку веде відокремлений
облік фінансових результатів операцій
з цінними паперами в розрізі окремих
видів цінних паперів та інших, ніж
цінні папери, корпоративних прав в тому
числі окремий облік операцій з цінними
паперами, придбаними під час їх
розміщення, повторного продажу
емітентом чи в результаті здійснення
внеску до статутного капіталу. При
цьому облік операцій з акціями
ведеться разом з іншими, ніж цінні
папери, корпоративними правами.
Витрати платника податку, понесені при
придбанні цінних паперів, які
використані платником в операціях
РЕПО, не враховуються у визначенні
фінансових результатів за операціями з
торгівлі цінними паперами протягом
строку РЕПО, а враховуються при
визначенні фінансових результатів за
операціями РЕПО в порядку,
передбаченому в пункті 153.9 цієї статті.

В абзаці другому пункту 153.8 цієї ж
статті Кодексу для цілей оподаткування
операцій з торгівлі цінними паперами
та іншими, ніж цінні папери,
корпоративними правами, термін
"витрати" визначено як суму коштів або
вартість майна, сплачену (нараховану)
платником податку продавцю (у тому
числі емітенту під час розміщення)
цінних паперів або інших, ніж цінні
папери, корпоративних прав, як
компенсація їх вартості. До складу
витрат включається також сума
будь-якої заборгованості покупця, яка
виникає у зв'язку з таким придбанням.

По даному епізоду суди встановили, що
на час укладення договору
купівлі-продажу від 01.06.2012 № ДД 22/0106/014
(на підставі якого позивач набув у
власність акції названого емітента)
розглядувані цінні папери перебували у
вільному обігу. Факт перебування
емітента акцій у процедурі банкрутства
у даному разі не нівелює правове
значення цих акцій.

Так, згідно з частиною першою статті 6
Закону України «Про цінні папери та
фондовий ринок» акція - це іменний
цінний папір, який посвідчує майнові
права його власника (акціонера), що
стосуються акціонерного товариства,
включаючи право на отримання частини
прибутку акціонерного товариства у
вигляді дивідендів та право на
отримання частини майна акціонерного
товариства у разі його ліквідації,
право на управління акціонерним
товариством, а також немайнові права,
передбачені Цивільним кодексом
України та законом, що регулює питання
створення, діяльності та припинення
акціонерних товариств.

Отже, економіко-правове значення акції
як цінного паперу полягає у
забезпеченні отримання її держателем
прибутку (зокрема, у вигляді дивіденду).

Власне ж порушення відносно емітента
акцій справи про банкрутство не
позбавляє акції ознак прибутковості та
не виключає її товарності.

Наведене обумовлює правильність
висновків судів про незаконність
виключення з відокремленого
податкового обліку Товариства витрат
на придбання акцій.

Іншою підставою для оспорюваного
нарахування податку на прибуток став
висновок податкової інспекції про
передачу позивачем страхових ризиків
за договорами перестрахування іншим
страховикам (товариству з обмеженою
відповідальністю «Страхова компанія
«Відродження України», товариству з
додатковою відповідальністю «Страхова
та перестрахувальна компанія
«Впевненість-Безпека», приватному
акціонерному товариству «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд») без мети
настання відповідних цим договорам
правових наслідків, а виключно з ціллю
мінімізації оподатковуваного доходу.

По цьому епізоду суди встановили, що у
перевіреному періоді позивачем
(перестрахувальник) та названими
контрагентами (перестраховиками) було
укладено договори про непропорційне
перестрахування на базі ексцеденту
збитковості, відповідно до яких
зазначені перестраховики взяли на себе
зобов'язання після перевищення
пріоритету перестрахованого виплатити
збитки, що можуть настати після виплати
позивачем страхових сум за договорами
страхування (перестрахування). Позивач
перерахував на користь названих
перестраховиків страхові платежі у
повному обсязі, що підтверджується
платіжними дорученнями та виписками з
банківських рахунків Товариства (копії
яких залучені до матеріалів справи).

Кваліфікуючи вказані операції з
перестрахування як схему ухилення від
оподаткування, ДПІ послалася на
фіктивність діяльності названих
перестраховиків, які здійснюють
передачу своїх страхових ризиків між
собою та кінцевими страховими
компаніями, що перебувають у стані
ліквідації, ліквідовані або відсутні
за юридичною та фактичною адресами, не
мають об'єктивно необхідних умов для
провадження діяльності у сфері
страхування (перестрахування), як-от -
штату працівників, основних фондів.

Втім суди цілком об'єктивно не
погодилися з таким висновком
відповідача.

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про страхування» перестрахування - це
страхування одним страховиком
(цедентом, перестрахувальником) на
визначених договором умовах ризику
виконання частини своїх обов'язків
перед страхувальником у іншого
страховика (перестраховика) резидента
або нерезидента, який має статус
страховика або перестраховика, згідно
з законодавством країни, в якій він
зареєстрований.

Згідно з абзацом четвертим підпункту
7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (який діяв на час
укладення договорів перестрахування)
для цілей оподаткування страхової
діяльності під оподатковуваним
доходом слід розуміти суму страхових
платежів, страхових внесків, страхових
премій (далі - сума валових внесків),
одержаних (нарахованих)
страховиками-резидентами протягом
звітного періоду за договорами
страхування і перестрахування ризиків
на території України або за її межами,
зменшених на суму страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій),
сплачених страховиком за договорами
перестрахування з резидентом.

Доводи податкового органу про участь
названих перестраховиків у фіктивних
операціях з іншими особами стосуються
правопорушень, допущених цими
контрагентами, тобто третіми особами;
ці доводи самі по собі не є ознаками
податкової «схеми». ДПІ не подано
доказів на підтвердження факту участі
Товариства разом зі спірними
перестраховиками у замкнутому русі
грошових коштів, так само, як і
узгодженості дій позивача з
розглядуваними контрагентами з метою
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

У той же час податкова схема передбачає
здійснення узгоджених, взаємозалежних,
не обумовлених ринковими механізмами
дій суб'єктів (юридичних або фізичних
осіб), які керовані єдиним органом або
особою з метою досягнення вигідних для
одного з суб'єктів результатів у сфері
оподаткування.

Судами встановлено, що на час
здійснення позивачем та спірними
страховиками розглядуваних операцій з
перестрахування ці контрагенти були
зареєстровані в установленому порядку
та мали ліцензії на провадження
діяльності у сфері страхування, видані
Державною комісією з регулювання
ринків фінансових послуг України.

Оскільки приписи чинного на момент
виникнення спірних правовідносин
законодавства не ставили право на
формування валових витрат у залежність
від добросовісності платника податку,
з яким такий платник перебував у
господарських правовідносинах, тоді як
платник податку не може бути суб'єктом
відповідальності за протиправні дії
осіб, що перебувають поза межами його
контролю та впливу, то підстави для
неврахування витрат позивача за
спірними операціями з перестрахування
відсутні.

З урахуванням викладеного Вищий
адміністративний суд України
погоджується з висновками судів щодо
незаконності донарахування позивачеві
оспорюваної суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток, у
зв'язку з чим підстави для скасування
оскаржуваних рішень попередніх
інстанцій відсутні.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, Вищий
адміністративний суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.02.2014 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.05.2014 у справі № 826/507/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:Н.Є. Маринчак А.О. Рибченко