Справа № 826/8498/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04 серпня 2014 року 13 год. 44
хв. № 826/8498/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом підприємства зі 100% іноземною
інвестицією "Осрам Україна" до
інспекції з питань захисту прав
споживачів у місті Києві про визнання
протиправними та скасування рішень
відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 04 серпня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 16 червня 2014 року надійшов
позов підприємства зі 100% іноземною
інвестицією "Осрам Україна" (далі -
позивач) до інспекції з питань захисту
прав споживачів у місті Києві (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування постанови відповідача
від 02 квітня 2014 року № 000046 про
накладення штрафних санкцій та рішення
відповідача від 22 травня 2014 року № 000047
про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів (далі -
оскаржувані рішення).

В обґрунтування позову представник
позивача зазначив, що оскаржувані
рішення є протиправними та підлягають
скасуванню, оскільки прийняті
відповідачем без з'ясування усіх
істотних обставин.

Ухвалою суду від 01 липня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримав позов
та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнала
позов та просила відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову та доказах на їх
обґрунтування, наданих суду у судовому
засіданні 21 липня 2014 року.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу від 25 лютого 2014 року
№ 111 та направлення від 25 лютого 2014
року № 000134, за наявності згоди
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів від 28 січня 2014
року № 434-2-7/6, відповідачем проведено
позапланову перевірку позивача, за
результатами якої 31 березня 2014 року
складено акт № 000074 перевірки
характеристик продукції (далі - акт
перевірки), згідно з яким, у ході
перевірки характеристик продукції, що
вводиться в обіг позивачем, з'ясовано
питання щодо нанесення на продукцію
(освітлювальні прилади) Національного
знаку відповідності.

Відповідно до п. 1 Правил застосування
Національного знаку відповідності,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29 листопада 2001
року № 1599 (далі - Правила № 1699),
Національний знак відповідності
засвідчує відповідність позначеної
ним продукції вимогам технічних
регламентів, які поширюються на неї.

Перед початком перевірки
характеристик продукції, позивачу
вручено копію направлення № 000134 та
запропоновано надати документи на
продукцію, яка є об'єктом перевірки,
перелік яких визначено ч. 7 ст. 23 Закону
України "Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції".

Однак, позивачем у ході перевірки не
надано вказаних документів, які, у свою
чергу, підтвердили б те, що продукція,
яка є об'єктом перевірки, пройшла
оцінку відповідності згідно з вимогами
Технічних регламентів.

Зокрема, позивачем не надано:
декларацій про відповідність;
супровідної документації, яка
додається до відповідної продукції,
включаючи інструкцію щодо
користування продукцією; документів
про систему якості або систему
управління якістю.

Також не надано технічної
документації, наявність та склад якої
передбачено Технічним регламентом
безпеки низьковольтного електричного
обладнання, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 29
жовтня 2009 року № 1149 (далі - Технічний
регламент № 1149), Технічним регламентом
етикетування ламп побутового
використання стосовно ефективності
споживання електроенергії,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2008 року
№ 1144, та Технічним регламентом модулів
оцінки відповідності, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 жовтня 2003 року № 1585, а саме:
загального опису продукції; технічного
проекту і виробничих креслень, схем
елементів, складальних вузлів; описів
та пояснень щодо креслень і схем та
таких, що стосуються застосування
продукції; списку стандартів з
переліку національних стандартів, які
у разі добровільного застосування є
доказом відповідності продукції
вимогам технічних регламентів (у разі
часткового застосування стандартів у
технічній документації зазначаються
ті частини (положення) стандартів, які
застосовані); результатів проектних
розрахунків, випробувань; протоколів
випробувань.

Крім того, у ході перевірки позивачем
не надано документації (договорів,
товарно-супровідної документації), на
підставі якої можливо встановити
найменування та місцезнаходження
виробника або особи, яка поставила
позивачу продукцію.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України
"Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції", у разі
якщо виробник продукції не може бути
ідентифікований органом ринкового
нагляду, для цілей цього Закону особою,
що ввела таку продукцію в обіг,
вважається кожен суб'єкт
господарювання в ланцюгу постачання
відповідної продукції, який протягом
узгодженого з органом ринкового
нагляду строку (терміну) не надав
документацію, що дає змогу встановити
найменування та місцезнаходження
виробника або особи, яка поставила
суб'єкту господарювання цю продукцію.

У зв'язку з викладеним, позивач є
особою, яка ввела продукцію в обіг.

Позивачем не надано технічної
документації, у зв'язку з чим продукція
є такою, що не відповідає встановленим
законодавством вимогам.

За введення в обіг продукції, яка не
відповідає встановленим
законодавством вимогам,
відповідальність передбачена п. 2 ч. 2
ст. 44 Закону України "Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції".

На підставі акту перевірки, 31 березня
2014 року складено протокол № 000054 про
виявлене(-і) порушення вимог ст. 44
Закону України "Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції" та ст. 15 Закону України "Про
загальну безпечність нехарчової
продукції".

Крім того, 02 квітня 2014 року
відповідачем прийнято оскаржувану
постанову, якою на позивача накладено
штраф у розмірі 25500,00 грн., а 22 травня 2014
року прийнято оскаржуване рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів, яким обмежено надання
зазначеної у рішенні продукції на
ринку шляхом приведення її у
відповідність до встановлених
законодавством вимог, а також
тимчасово заборонено надавати
продукцію на ринку.

Суд не погоджується з доводами
представника позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
норм і обставин.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 11,
п.п. 1, 3-6, 8 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 22, ч.ч. 1, 3,
5-8, 12, 17 ст. 23 Закону України "Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції", ринковий нагляд
здійснюється органами ринкового
нагляду в межах сфер їх
відповідальності. Органи ринкового
нагляду становлять єдину систему.

Сфери відповідальності органів
ринкового нагляду включають види
продукції, що є об'єктами технічних
регламентів, і можуть включати види
продукції, що не є об'єктами технічних
регламентів.

Повноваження та порядок діяльності
органів ринкового нагляду, права та
обов'язки їх посадових осіб, які
здійснюють ринковий нагляд,
встановлюються цим Законом, законами
України "Про загальну безпечність
нехарчової продукції", "Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності" та
іншими законами України.

З метою здійснення ринкового нагляду
органи ринкового нагляду в межах сфер
їх відповідальності: проводять
перевірки характеристик продукції, в
тому числі відбирають зразки продукції
та забезпечують проведення їх
експертизи (випробування).

Посадові особи, які здійснюють
ринковий нагляд, мають право: 1)
проводити у випадках і порядку,
визначених цим Законом, документальні
перевірки та обстеження зразків
продукції, відбирати зразки продукції
і забезпечувати проведення їх
експертизи (випробування); вимагати від
суб'єктів господарювання надання
документів і матеріалів, необхідних
для здійснення ринкового нагляду,
одержувати копії таких документів і
матеріалів. У разі якщо оригінали таких
документів і матеріалів складені іншою
мовою, ніж мова діловодства та
документації державних органів, на
вимогу органів ринкового нагляду
суб'єкти господарювання зобов'язані за
власний рахунок забезпечити їх
переклад мовою діловодства та
документації державних органів в
обсязі, необхідному для здійснення
ринкового нагляду; вимагати від
посадових осіб суб'єктів
господарювання та фізичних осіб -
підприємців надання узгоджений з ними
строк усних чи письмових пояснень з
питань, що виникають під час проведення
перевірок і вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів; складати акти
перевірок та застосовувати в
установленому законом порядку штрафні
санкції до суб'єктів господарювання за
порушення вимог цього Закону, Закону
України "Про загальну безпечність
нехарчової продукції" та встановлених
вимог; складати на основі актів
перевірок протоколи про
адміністративні правопорушення у
сфері здійснення ринкового нагляду та
розглядати справи про відповідні
адміністративні правопорушення згідно
із законом України; вимагати від
посадових осіб суб'єктів
господарювання та фізичних осіб -
підприємців припинення дій, які
перешкоджають здійсненню заходів
ринкового нагляду, а в разі їх відмови
від припинення таких дій - звертатися
до органів внутрішніх справ за
допомогою у здійсненні законної
діяльності з ринкового нагляду.

Заходами ринкового нагляду є:
перевірки характеристик продукції, у
тому числі відбір зразків продукції та
їх експертиза (випробування);
обмежувальні (корегувальні) заходи, що
включають: обмеження надання продукції
на ринку; заборону надання продукції на
ринку; вилучення продукції з обігу;
відкликання продукції;

Під час перевірок характеристик
продукції проводяться документальні
перевірки, у разі необхідності -
обстеження зразків продукції, а за
наявності підстав вважати, що
продукція є небезпечною, становить
ризик та/або не відповідає
встановленим вимогам, - відбір та
експертиза (випробування) зразків
продукції.

Органи ринкового нагляду проводять
планові та позапланові перевірки
характеристик продукції.

Планові перевірки характеристик
продукції проводяться у
розповсюджувачів цієї продукції, а
позапланові - у розповсюджувачів та
виробників такої продукції.

Перевірки характеристик продукції
проводяться на підставі наказів
органів ринкового нагляду та
посвідчень (направлень) на проведення
перевірки, що видаються та
оформляються відповідно до Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності". У разі
одержання інформації про надання на
ринку продукції, що становить
серйозний ризик, відповідні накази та
посвідчення (направлення) видаються і
оформляються невідкладно.

Перевірка характеристик продукції
може бути невиїзною (за
місцезнаходженням органу ринкового
нагляду) або виїзною. У разі потреби
органи ринкового нагляду для перевірки
характеристик продукції можуть
поєднувати невиїзні та виїзні
перевірки.

Під час невиїзної перевірки
характеристик продукції у випадках,
передбачених цим Законом, перевірці
підлягають такі документи (їх копії) та
інформація: 1) декларація про
відповідність; 2) супровідна
документація, що додається до
відповідної продукції (включаючи
інструкцію щодо користування
продукцією); 3) загальний опис продукції
та схема (креслення) конструкції
виробу, а також повний склад технічної
документації на відповідну продукцію,
передбачений технічним регламентом; 4)
документи щодо системи якості чи
системи управління якістю; 5) висновки
експертиз та протоколи випробувань
зразків відповідної продукції,
відібраних (узятих) у межах здійснення
ринкового нагляду і контролю
продукції; 6) документи, що дають змогу
відстежити походження відповідної
продукції та її подальший обіг
(договори, товарно-супровідна
документація тощо); 7) документи
і матеріали щодо стану виконання
суб'єктом господарювання рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів, у тому числі в межах
моніторингу дій суб'єктів
господарювання, що вживаються ними для
вилучення відповідної продукції з
обігу та/або її відкликання; 8)
повідомлення та інша інформація,
надана суб'єктами господарювання,
органами доходів і зборів, органами з
оцінки відповідності згідно з
положеннями цього Закону та Закону
України "Про загальну безпечність
нехарчової продукції"; 9) інші документи
та матеріали, звернення, одержані
органами ринкового нагляду відповідно
до положень цього Закону та Закону
України "Про загальну безпечність
нехарчової продукції".

У разі якщо за результатами перевірки
характеристик продукції встановлено,
що продукція є небезпечною, становить
ризик та/або не відповідає
встановленим вимогам, орган ринкового
нагляду на підставі наданих суб'єктом
господарювання документів, що дають
змогу відстежити походження такої
продукції та її подальший обіг (зокрема
договори, товарно-супровідна
документація), визначає особу, яка
поставила відповідному суб'єкту
господарювання цю продукцію, та всіх
осіб, яким цей суб'єкт господарювання
поставив зазначену продукцію.

За результатами перевірки
характеристик продукції посадова
особа, яка здійснює ринковий нагляд,
складає акт відповідно до вимог Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності".

Згідно з ч. 6 ст. 7 Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", за результатами
здійснення планового або
позапланового заходу посадова особа
органу державного нагляду (контролю), у
разі виявлення порушень вимог
законодавства, складає акт.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону
України "Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції", у
разі якщо органом ринкового нагляду
встановлено, що продукція не
відповідає встановленим вимогам (крім
випадків, передбачених ст. 28 цього
Закону), орган ринкового нагляду
невідкладно вимагає від відповідного
суб'єкта господарювання вжити протягом
визначеного строку заходів щодо
приведення такої продукції у
відповідність із встановленими
вимогами.

У разі якщо органом ринкового нагляду
встановлено, що неналежно застосовано
Національний знак відповідності, не
нанесено Національний знак
відповідності, якщо його нанесення
передбачено технічним регламентом на
відповідну продукцію, не складено
декларацію про відповідність, якщо її
складання передбачено технічним
регламентом на відповідну продукцію,
декларацію про відповідність складено
з порушенням встановлених вимог або
органу ринкового нагляду не надано чи
надано технічну документацію на
відповідну продукцію не в обсязі,
передбаченому технічним регламентом,
орган ринкового нагляду невідкладно
вимагає від відповідного суб'єкта
господарювання вжити протягом
визначеного строку заходів щодо
приведення такої продукції у
відповідність із встановленими
вимогами.

Як з'ясовано судом у ході розгляду
справи та уже зазначено вище,
позапланову перевірку позивача
проведено на підставі наказу від 25
лютого 2014 року № 111 та направлення від 25
лютого 2014 року № 000134, а також за
наявності згоди Державної інспекції
України з питань захисту прав
споживачів від 28 січня 2014 року № 434-2-7/6.

Про необхідність надання до перевірки
відповідної документації позивача
повідомлено шляхом вручення йому копії
направлення № 000134. Вимога про надання
документів міститься у самому тексті
направлення. Факт отримання законним
представником позивача копії
направлення № 000134 підтверджується
відповідним записом, зробленим ним на
зворотному боці такого направлення.

У ході судового розгляду справи
представник відповідача пояснила, що
станом на 31 березня 2014 року
документів (їх копій) позивачем не
надано.

Слід зазначити, що усіх документів, які
зазначені у направленні № 000134,
представником позивача суду також не
надано.

За результатами перевірки
характеристик продукції відповідач
прийшов до висновку, що позивач є
особою, яка ввела продукцію в обіг.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції", до особи, яка
ввела продукцію в обіг або відповідно
до цього Закону вважається такою, що
ввела продукцію в обіг, застосовуються
штрафні санкції у разі: введення в обіг
продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам (крім випадків,
передбачених ст. 28 цього Закону), у тому
числі нанесення Національного знака
відповідності на продукцію, що не
відповідає вимогам технічних
регламентів, - у розмірі від п'ятисот до
тисячі п'ятисот неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
повторне протягом трьох років вчинення
такого самого порушення, за яке на
особу вже було накладено штраф, - у
розмірі від тисячі до трьох тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Таким чином, із системного аналізу вище
викладених норм та обставин суд
прийшов до висновку про правомірність
дій відповідача щодо проведення
перевірки, оформлення за її
результатами відповідного акту, а на
підставі його висновків - прийняття
оскаржуваних рішення та постанови.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
акт перевірки є службовим документом, у
якому зафіксовано відповідні
порушення законодавства та який жодним
чином не може порушувати прав та
законних інтересів позивача. Вчинені
дії щодо складання акту перевірки не
породжують будь-яких юридичних
наслідків та не впливають на права та
обов'язки особи.

Стосовно нанесення на продукцію
Національного знаку відповідності суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2, п. 3 ч. 4 ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст.
33 Закону України "Про стандарти,
технічні регламенти та процедури
оцінки відповідності", відповідність
введених в обіг в Україні продукції,
процесів та послуг технічним
регламентам є обов'язковою.

Вимоги технічних регламентів
поширюються на товари вітчизняного та
іноземного походження незалежно від їх
походження.

Кабінет Міністрів України визначає
зразок (опис) та затверджує правила
застосування національного знака
відповідності, що використовується для
засвідчення відповідності технічним
регламентам.

Національний знак відповідності,
визначений у технічному регламенті,
застосовується до всієї продукції, яка
є об'єктом та відповідає вимогам цього
технічного регламенту.

Згідно з п.п. 1, 2 Правил № 1599,
Національний знак відповідності
засвідчує відповідність позначеної
ним продукції вимогам технічних
регламентів, які поширюються на неї.

Знак відповідності наноситься тільки
на ті види продукції, опис яких
міститься в технічних регламентах. При
цьому, нанесення знака відповідності є
обов'язковим.

Відповідно до п.п. 7, 10, 11 Технічного
регламенту № 1149, перед введенням в обіг
на електрообладнання повинен бути
нанесений Національний знак
відповідності, який підтверджує
відповідність електрообладнання
вимогам цього Технічного регламенту,
включаючи виконання процедури оцінки
відповідності (внутрішній контроль
виробництва) згідно з додатком 3 до
цього Технічного регламенту.

Національний знак відповідності має
відповідати вимогам, наведеним у
додатку 4 до цього Технічного
регламенту. Національний знак
відповідності наноситься виробником
чи уповноваженим представником
виготовлювача продукції в Україні на
кожний виріб електрообладнання або,
якщо це неможливо, на пакування,
інструкцію або документ, в якому
визначені гарантійні зобов'язання, у
спосіб, що забезпечує його видимість,
розбірливість та незмивність.

Нанесення на електрообладнання
будь-якого іншого маркування, здатного
ввести в оману щодо значення та форми
національного знака відповідності,
забороняється.

Таким чином, з аналізу вище викладених
норм суд прийшов до висновку про
правомірність накладення відповідачем
штрафних санкцій на позивача та
застосування до нього обмежувальних
(корегувальних) заходів.

Стосовно процесуального строку для
звернення позивача до суду з позовом
суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного
суду щодо оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень, на підставі якого
ним може бути заявлено вимогу про
стягнення грошових коштів,
встановлюється місячний строк з
позовом.

Таким чином, враховуючи вище викладені
норми та зважаючи, що оскаржувані
рішення та постанову позивачу
направлено 06 червня 2014 року, про що
свідчать проставлені на відтисках
штампу відповідача про вихідну
кореспонденцію дати, а до суду позивач
звернувся 16 червня 2014 року, суд прийшов
до висновку, що позивачем дотримано
встановлений КАС України строк для
звернення до суду з позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі вище викладених норм та
обставин вбачається, що позов
підприємства зі 100% іноземною
інвестицією "Осрам Україна" до
інспекції з питань захисту прав
споживачів у місті Києві про визнання
протиправними та скасування рішень
відповідача є безпідставним,
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Поряд з цим, відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2
ст. 4 Закону України "Про судовий збір",
за подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру, справляється судовий збір у
розмірі 2 відсотків розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" з 01
січня 2014 року установлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218,00 грн.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір", під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні
позову підприємства зі 100% іноземною
інвестицією "Осрам Україна".

2. Стягнути із підприємства зі 100%
іноземною інвестицією "Осрам Україна"
(ідентифікаційний код 32559410) решту
судового збору у розмірі 1571,22 грн. (Одна
тисяча п'ятсот сімдесят одна гривня
двадцять дві копійки) на рахунок
Окружного адміністративного суду
міста Києва за наступними платіжними
реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у
Печерському районі міста Києва, код
отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк
отримувача - ГУ ДКСУ у місті Києві, код
банку отримувача (МФО) 820019, рахунок
отримувача 4007, код класифікації
доходів бюджету 22030001.

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 11
серпня 2014 року