Справа № 806/7885/13-а
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
Житомир справа № 806/7885/13-a

час прийняття: 11 год. 50 хв.
категорія 3.7.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єфіменко О.В.,

за участі секретаря Коваля О.В.,

за участі представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участі представника відповідача
Мазура С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Управління
Укртрансінспекції у Житомирській
області про визнання протиправною та
скасування постанови №008180 від 10.09.2013,

встановив:

3 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Управління
Укртрансінспекції у Житомирській
області у якому просив визнати
протиправною постанову № 008180 від 10
вересня 2013 року про застосування
адміністративно-господарського штрафу
у розмірі 1700,00 грн та скасувати її як
неправомірну та таку, що не відповідає
обставинам справи.

Позов обґрунтовує тим, що спірна
постанова начальника Управління
Укртрансінспекції у Житомирській
області про застосування фінансових
санкцій в розмірі 1700 грн є незаконною,
необґрунтованою та такою, що підлягає
скасуванню, оскільки при її винесенні
порушено його законні права. Вказує, що
відповідачем спірна постанови
прийнята без повідомлення його про
наявність акту про проведення
перевірки та про час і місце розгляду
справи про порушення законодавства про
автомобільний транспорт.

Позивач вважає, що у відповідача були
відсутні підстави для прийняття
постанови про застосування до нього
адміністративно - господарських
санкцій в сумі 1700 грн, так як він не
надає послуг з перевезення пасажирів, а
автобус марки ПАЗ 4234, номерний знак
НОМЕР_1 на підставі договору оренди від
16 вересня 2011 року перебуває у
тимчасовому володінні фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5

Представники позивача в засіданні суду
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в задоволенні позовних
вимог. Пояснив, що постанова про
застосовування адміністративно -
господарського штрафу, винесена у
відповідності із приписами чинного
законодавства, тобто в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, відтак є законною. Також
вказав, що повідомлення, в якому було
зазначено час і місце розгляду справи
про порушення направлялось позивачу
рекомендованим листом, однак не
отримано ним за незалежних від
відповідача підстав.

Вислухавши представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд дійшов висновку про
те, що позов підлягає задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що 1 серпня 2013 року о
9 год. 10 хв. державними інспекторами
Управління Укртрансінспекції у
Вінницькій області проведено
перевірку автобуса марки ПАЗ 4234,
номерний знак НОМЕР_2, що належить
ОСОБА_4.

В ході перевірки виявлено порушення
законодавства про автомобільний
транспорт, зокрема вимог ст. 39 Закону
України "Про автомобільний транспорт",
а саме: водієм ОСОБА_6 надавалися
послуги з перевезення пасажирів на
маршруті Бердичів - Вишеньки без
паспорта маршруту, ліцензії,
ліцензійної картки, схеми маршруту та
розкладу маршруту. Крім того
встановлено, що відстань маршруту
перевищує 50 км, а у транспортному
засобі відсутній працюючий та
перевірений тахограф. За результатами
перевірки складено акт від 1 серпня 2013
року (а.с. 26).

За наслідками розгляду справи про
порушення позивачем законодавства про
автомобільний транспорт, виявлених у
ході зазначеної перевірки, начальником
управління Укртрансінспекції у
Житомирській області прийнято
постанову № 008180 від 10 вересня 2013 року
про застосування до позивача
фінансових санкцій в сумі 1700,00 грн.
(а.с.9).

Суд не погоджується з винесенням
управлінням Укртрансінспекції у
Житомирській області вказаної
постанови з огляду на таке.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про
автомобільний транспорт" від 5 квітня
2011 року № 2344-ІІІ (далі - Закон),
автомобільний перевізник повинен
виконувати вимоги цього Закону та
інших законодавчих і
нормативно-правових актів України у
сфері перевезення пасажирів та/чи
вантажів; забезпечувати безпеку
дорожнього руху; забезпечувати водіїв
відповідною документацією на
перевезення пасажирів.

Згідно з ст. 1 Закону, автомобільним
перевізником є фізична або юридична
особа, яка здійснює на комерційній
основі чи за власні кошти перевезення
пасажирів чи (та) вантажів
автомобільним транспортом. Послуга з
перевезення пасажирів чи вантажів - це
перевезення пасажирів чи вантажів
транспортними засобами на договірних
умовах із замовником послуги за плату.

Також відповідно до вищевказаної
статті Закону, нерегулярні пасажирські
перевезення - це перевезення
пасажирів автобусом, замовленим
юридичною або фізичною особою з
укладанням письмового договору на
кожну послугу, в якому визначають
маршрут руху, дату та час перевезень,
інші умови перевезень та форму оплати
послуги, або перевезення за власний
кошт.

Згідно із ст.39 Закону, автомобільні
перевізники, водії, пасажири повинні
мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконуються пасажирські
перевезення. Документи для регулярних
спеціальних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника -
ліцензія, договір із замовником
транспортних послуг, паспорт маршруту,
документ, що засвідчує використання
автобуса на законних підставах, інші
документи, передбачені законодавством
України; для водія автобуса -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійна картка,
схема маршруту, розклад руху, інші
документи, передбачені законодавством
України. Документи для нерегулярних
пасажирських перевезень: для
автомобільного перевізника - ліцензія,
документ, що засвідчує використання
автобуса на законних підставах, інші
документи, передбачені законодавством
України; для водія автобуса -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійна картка,
договір із замовником транспортних
послуг, документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг, інші документи,
передбачені законодавством України.

За надання послуг з перевезень
пасажирів без оформлення документів,
перелік яких визначений ст.ст. 39 та 48
цього Закону, до автомобільних
перевізників, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 60
Закону, застосовується штраф у розмірі
ста неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

З матеріалів справи видно, що
відповідно до договору оренди (найму)
автомобіля від 16 вересня 2011 року
фізична особа-підприємець ОСОБА_4 здала
в оренду фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_5 автобус марки ПАЗ 4234, номерний
знак НОМЕР_2 строком на 5 років (а.с. 10). За
передавальним актом від 16 вересня 2011
року зазначений автобус переданий ФОП
ОСОБА_5 разом з технічним паспортом на
автомобіль (а.с. 11).

Крім того, ФОП ОСОБА_5 отримав
тимчасовий реєстраційний талон серії
НОМЕР_3, зареєстрований у
Бердичівському МРЕВ 29 вересня 2011 року,
у якому вказано, що тимчасовим
володільцем вказаного транспортного
засобу є ОСОБА_5 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі. Держава не
втручається у здійснення власником
права власності.

Відповідно до п. 7. Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1388 від 7 вересня 1998 року власники
транспортних засобів та особи, що
експлуатують такі засоби на законних
підставах, або їх представники (далі -
власники) зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
протягом десяти діб після придбання
(одержання) або митного оформлення, або
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів. Строк
державної реєстрації продовжується у
разі подання документів, які
підтверджують відсутність можливості
своєчасного її проведення власниками
транспортних засобів (хвороба,
відрядження або інші поважні причини).

Пунктом 6 цього Порядку, зокрема,
передбачено, що транспортні засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції (далі -
підрозділи Державтоінспекції).

Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього
руху власник транспортного засобу, а
також особа, використовує такий
транспортний засіб на законних
підставах, можуть передавати керування
транспортним засобом іншій особі, що
має при собі посвідчення водія на право
керування транспорт засобом
відповідної категорії. Власник
транспортного засобу може передавати
такий засіб у користування іншій особі,
що має посвідчення водія на право
керування транспортним засіб
відповідної категорії, передавши їй
реєстраційний документ на цей
транспортний засіб.

Суд зазначає, що ст. 60 Закону визначено
відповідальність до автомобільних
перевізників за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт. Аналіз вказаної норми
свідчить про те, що суб'єктом
відповідальності за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт є автомобільний перевізник.

З огляду на наведене, а також приймаючи
до уваги той факт, що транспортний
засіб, який перевірявся не перебував у
користуванні позивача, відповідно,
позивач не надавав послуги з
нерегулярних перевезень пасажирів, в
зв'язку з чим і не може визнаватися
автомобільним перевізником, як
суб'єктом відповідальності за
зазначене вище правопорушення.

За наведених умов, позивач не може
нести відповідальності за дії, які він
фактично не здійснював.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити що відповідно до пунктів 25
та 26 Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1567 від 8 листопада
2006 року, справа про порушення
розглядається в органі державного
контролю за місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення. У разі виявлення вчиненого
іноземним перевізником порушення
посадова особа складає відповідний акт
та приймає постанову про застосування
адміністративно-господарського
штрафу, а інформацію про виявлені
порушення та
адміністративно-господарський штраф
надсилає центральному органові
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи. Справа про
порушення розглядається у присутності
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання. Про час і місце
розгляду справи про порушення
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із
повідомленням.

Як встановлено в судовому засіданні
про розгляд справи 10 вересня 2013 року
Управлінням Укртрансінспекції у
Житомирській області позивача було
повідомлено лише 18 вересня 2013 року, що
підтверджується матеріалами справи
(а.с. 24, на звороті).

При цьому слід зазначити, що
недодержання вимог правових норм, які
регулюють порядок прийняття постанови,
може бути підставою для визнання такої
постанови недійсною лише у тому разі,
коли відповідне порушення спричинило
прийняття неправильної постанови. Якщо
ж постанова в цілому узгоджується з
вимогами чинного законодавства і
прийнята відповідно до обставин, що
склалися, тобто є вірною по суті, то
окремі порушення встановленої
процедури прийняття постанови не
можуть бути підставою для визнання її
недійсною, якщо інше не передбачено
законодавством.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Слід також зазначити, що згідно з п.п. 1, 9
ч. 3 статті 2 КАС у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд зазначає, що позивач спростував
висновки Управління Укртрансінспекції
у Житомирській області про порушення
ним вимог Закону України "Про
автомобільний транспорт", та довів
невідповідність постанови № 008180 від 10
вересня 2013 року обставинам, що
склалися, крім того, позивач не мав
змоги захистити свої права при
розгляді справи у зв'язку із тим, що не
знав про її розгляд, тому суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 23, 94, 162, 163 КАС, суд,

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Управління
Укртрансінспекції у Житомирській
області №008180 від 10.09.2013.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 172 (сто
сімдесят дві) грн 06 коп.

Повний текст постанови виготовлено 7
квітня 2014 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Єфіменко О.В.