Справа № 826/8455/14
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2014 року 18:49 № 826/8455/14
Окружний адміністративний суд м.Києва
у складі судді Клименчук Н.М., за участю
секретаря судового засідання Мині І.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1доВідділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м.
Києвіпро визнання протиправними
дій та скасування постановиза участю
представників сторін:
від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2
від відповідача: Бубела А.М.
На підставі ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду м.Києва з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправними дій та
скасування постанови.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідачем без вчинення будь-яких
дій спрямованих на виконання судового
рішення, винесено постанови про
стягнення виконавчого збору, тому
просить скасувати такі постанови, та
визнати дії щодо їх винесення
протиправними.

Представник відповідача в судовому
засіданні щодо задоволення позовних
вимог заперечив, в обґрунтування
правомірності вчинених дій та
винесення спірної постанови зазначив,
що держаний виконавець діяв у
відповідності до вимог Закону.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

На виконання виконавчого листа №
753/946/13, виданого 18.04.14р. Дарницьким
районним судом м. Києва Відділом
державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві, відкрито виконавче
провадження від 28.04.2014р. ВП № 43119392 та
встановлено боржнику - ОСОБА_1
семиденний строк з моменту винесення
постанови на добровільне виконання
рішення суду .

Відповідно до довідки № 10 від 21.05.14 р.,
виданої начальником ОПЗ Київ, вказана
постанова про відкриття виконавчого
провадження отримана позивачем лише
06.05.2014р.

Постановами ВДВС Дарницького РУЮ у м.
Києві від 30.05.14р. у зв'язку із не
виконанням боржником виконавчого лита
у встановлений строк винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору та постанову про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій.

З пояснень позивача, наданих у судовому
засіданні, судом встановлено, що
позивач, отримавши постанову про
відкриття виконавчого провадження,
неодноразово звертався до відповідача
з приводу надання банківських
реквізитів для сплати суми боргу,
встановленої судовим рішенням.

Також з матеріалів справи вбачається,
що позивачем 23.05.2014р. у повній мірі
виконано рішення суду, що
підтверджується копією квитанції від
23.05.14р. № 12019575.

Копія вказаної квитанції долучена
позивачем до матеріалів виконавчого
провадження, крім того, позивач
неодноразово звертався до відповідача
із заявами про завершення виконавчого
провадження № 43119392 у зв'язку із його
добровільним виконанням, від 06.06.2014р. та
від 12.06.14р.

У зв'язку із надходженням до ВДВС
Дарницького РУЮ у м. Києві платіжного
доручення № 2067 від 24.06.14р., державним
виконавцем 27.06.14р. винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження № 43119392, а постанову про
стягнення виконавчого збору винесено в
окреме провадження.

Позивач вважає протиправними дії
державного виконавця щодо винесення
постанов від 30.05.14р. про стягнення
виконавчого збору та стягнення витрат
на проведення виконавчих дій
протиправними, в силу того, що
відповідачем не вживалось жодних дій з
метою виконання рішення суду, а таке
було виконано позивачем у
добровільному порядку.

Позивачем вказується на порушення
відповідачем порядку вчинення
виконавчих дій, що полягали у не
направленні боржнику постанови про
відкриття виконавчого провадження, а
також не зазначенні у такій постанові
відповідних банківських реквізитів
для перерахування коштів. У зв'язку із
наведеними обставинами просить суд
визнати протиправними вказані дії
відповідача, а також скасувати
постанови про стягнення виконавчого
збору та стягнення витрат на
проведення виконавчих дій.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд прийшов
до переконання про підставність
позовних вимог виходячи з наступних
міркувань.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Виконання рішення суду
здійснюється органом державної
виконавчої служби у порядку,
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець у 3-денний строк з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати 7 днів та попереджає
боржника про примусове виконання
рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з пред'явленням цього
виконавчого документа.

Таким чином, зі змісту статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
чітко вбачається, що підставою для
стягнення виконавчого збору є фактичне
здійснення державним виконавцем дій
(заходів) з примусового виконання
судового рішення.

Крім того, ст. 46 Закону України «Про
виконавче провадження», в редакції яка
діяла на момент відкриття виконавчого
провадження (2009р.) передбачались
наслідки невиконання рішення у строк
установлений для добровільного
виконання, зазначений в постанові про
відкриття виконавчого провадження.
Одним з яких є виконавчий збір, який
стягується у розмірі 10 відсотків від
фактично стягненої суми або вартості
майна боржника, яке передане стягувану
за виконавчим документом.

Частиною першою статті 27 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Положеннями статті 32 Закону України
«Про виконавче провадження» визначено
заходи примусового виконання рішень, а
саме: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Аналіз наведених норм дає змогу
зробити висновки щодо наявності у
боржника обов'язку добровільно
виконати рішення у строк, встановленим
державним виконавцем та повідомити про
таке виконання у цей же термін. В свою
чергу, дані норми, у разі невиконання
боржником рішення добровільно у
встановлений державним виконавцем
строк, зобов'язують державного
виконавця на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочати примусове виконання рішення,
тобто вчиняти певні дії, спрямовані на
примусове виконання рішення.

Пунктом 4.16.1. Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 15 грудня
1999 року № 74/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 15 грудня
1999 року за № 865/4158 встановлено, що у разі
невиконання рішення у строк
установлений для добровільного
виконання, з боржника постановою
державного виконавця стягується
виконавчий збір у розмірі 10% від
фактично стягнутої суми або вартості
майна боржника, яке передане стягувану
за виконавчим документом.

В обґрунтування правомірності
винесення оскаржуваних постанов
відповідач вказує на те, що сума боргу
була сплачена позивачем не у
встановлений законом термін (з
порушенням 7-денного строку з моменту
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження).

Разом з тим, з аналізу наявних
матеріалів справи вбачається,
отримавши постанову про відкриття
виконавчого провадження від 28.04.14р.
позивач фактично був позбавлений права
на добровільне виконання рішення,
оскільки отримав її після завершення
семиденного терміну, встановленого
постановою. Крім того відповідачем у
постанові про відкриття виконавчого
провадження не вказано необхідних для
сплати суми боргу банківських
реквізитів.

Також представником відповідача у
судовому засіданні не спростовано
доводи позивача з приводу звернень
останнього до ВДВС Дарницького РУЮ у м.
Києві з проханням повідомити
банківські реквізити для виконання
рішення суду.

Суд, ознайомившись із наданою
відповідачем копією матеріалів
виконавчого провадження № 43119392,
встановив, що державним виконавцем з
часу винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження до винесення
постанови про завершення такого, не
вчинено жодних дій, спрямованих на
примусове виконання рішення суду

Натомість із наданих позивачем доказів
вбачається, що рішення суду ним
виконано добровільно, шляхом сплати
визначеної суми боргу одним платежем
23.05.2014р., що підтверджується наявною як
в матеріалах справи, так і в матеріалах
виконавчого провадження копією
квитанції № 12019575

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 27 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувану за виконавчим
документом. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Таким чином, у випадку, якщо до початку
примусового виконання рішення суду
державним виконавцем отримано
документальне підтвердження про повне
виконання рішення боржником
виконавчий збір з боржника не
стягується.

З аналізу наведених вище положень
Закону України «Про виконавче
провадження» вбачається, що
обов'язковою передумовою виникнення у
державного виконавця права на
стягнення виконавчого збору з боржника
є факт здійснення державним виконавцем
дій спрямованих на примусове виконання
рішення суду, а не факт невиконання
боржником рішення суду в добровільному
порядку у строк встановлений в
постанові про відкриття виконавчого
провадження.

При цьому, Законом України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавчий збір не підлягає стягненню
у випадку, якщо до початку примусового
виконання рішення суду державним
виконавцем отримано документальне
підтвердження про його повне виконання
боржником.

З наданих відповідачем матеріалів
виконавчого провадження вбачається, що
державним виконавцем після винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження не вчинялись дії
спрямовані на примусове виконання
виконавчого листа виданого Дарницьким
районним судом м. Києва, передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження».

Враховуючи наведені фактичні
обставини справи, суд приходить до
переконання, щодо підставності та
обґрунтованості позовних вимог, а тому
такий позов підлягає задоволенню у
повному обсязі

Відповідно статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові особи і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 70, 71, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м.
Києві, щодо винесення постанови від
30.05.2014 по ВП № 11340790 про стягнення з
боржника виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
від 30.05.2014 по ВП № 11340790 про стягнення з
боржника виконавчого збору.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 понесені судові
витрати, у вигляді сплаченого судового
збору, в розмірі - 262,06 грн. (двісті
шістдесят дві гривні 06 коп.).

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст.185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Н.М. Клименчук