Справа № 2а-0770/3267/12
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
Справа №
4743/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Костіва М.В., Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Виноградівському районі
Закарпатської області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05.02.2013 року
у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у
Виноградівському районі Закарпатської
області про визнання дій протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
Позивач, ФОП ОСОБА_1 відповідно)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби у Виноградівському
районі Закарпатської області (далі -
Відповідач, ДПІ відповідно) про
визнання дій протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05.02.2013 року
позов задоволено, визнані
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення ДПІ від 31.08.2012
року №№ та .

Не погодившись з даним судовим
рішенням, Відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку.

Як зазначає ДПІ в апеляційній скарзі, в
процесі перевірки Позивача з'ясовано,
що відповідно до звітів суб'єкта малого
підприємництва - фізичної особи -
платника єдиного податку за період з
01.04.2009 р. по 31.03.2010 р. обсяг виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) СГД -
фізичної особи ОСОБА_1 становив 354662, 00
грн.

Враховуючи вищевикладене та той факт,
що за період з квітня 2010 року по серпень
2010 року СГД - фізична особа ОСОБА_1,
перебуваючи на загальній системі
оподаткування, отримав виручку від
реалізації товарів в сумі 301560, 00 грн.
(відповідно даних з РРО), він мав
здійснити нарахування ПДВ в сумі 60312,00
грн., в т.ч. за квітень 2010 року - 3083,00 грн.,
травень 2010 року - 14452,00 грн., червень 2010
року - 16816,00 грн., липень 2010 року - 18228,00
грн., серпень 2010 року - 7733,00 грн.

Крім того, у відповідності до
податкового повідомлення - рішення від
31.08.2012 року № визначено грошове
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб у розмірі на загальну
суму 26647,25 грн. Відповідач зазначає, що
перевіркою встановлено заниження
валового доходу на суму 143409,00 грн. в
тому числі: 2010 рік - 143409,00 грн. в
результаті не включення до його складу
фактично отриманої виручки від
реалізації товарів.

Водночас перевіркою правильності
визначення витрат, відображених у
декларації про доходи, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу та
документально підтверджених,та
співставлення їх з даними про суми
витрат, визначеними в ході перевірки за
2010 рік, встановлено їх заниження на
суму 85657,00 грн. у зв'язку з неповним
включенням до їх складу витрат,
пов'язаних з придбанням документально
підтверджених товарів.

Перевіркою правильності визначення
витрат, відображених у деклараціях про
доходи, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу та документально
підтверджених, встановлено їх
завищення за 2011 рік в сумі 108320,0 грн. -
віднесено до складу витрат вартість
неоплачених товарів.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися, у зв'язку з
чим справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
знайшло підтвердження в ході
апеляційного перегляду справи, що
згідно Виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців Серія ААВ № 368580
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: 90300,
АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Працівниками ДПІ із 05.07.2012 р. по 25.07.2012 р.
було здійснено перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 за період з 01.07. 2009 року по
31.12.2011 року.

За результатами перевірки було
складено Акт № 547/27089100 від 01.08.2012 року.

Перевіркою встановлені такі порушення:

1. пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1. п. 7.3.
ст. 7. п. 9.4 ст. 9 Закону України від 03.04.1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість», у результаті чого занижено
податок на додану вартість у періоді,
що перевірявся на загальну суму 60312,00
грн., в тому числі по періодах квітень
2010 року - 3083,00 грн.., травень 2010 року -
14452,00 грн., червень 2010 року - 16816,00 грн.,
липень 2010 року - 18228,00 грн. серпень 2010
року - 7733,00 грн.;

2. ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 року № 13-92 та п. 177.4
ст. 177 Податкового Кодексу України, в
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності у періоді,
що перевірявся на сум 21317,80 грн., в тому
числі за 2010 рік - 7322,80 грн. та за 2011 рік -
13995,00 грн.

Позивачем подано 21.08.2012 року до ДПІ
заперечення на даний акт. Листом від
29.08.2012 року ДПІ зроблено висновок, що
відсутні підстави для внесення змін до
оскаржуваного акту.

На підставі даного акта перевірки були
винесені податкові
повідомлення-рішення від 31.08.2012 року №
про збільшення податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) на суму 75390,00 грн.
та № про збільшення грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на суму 26647,25 грн.,
та застосовано фінансові (штрафні)
санкцій у розмірі 15078,00 грн. за
недоплату сум податкових зобов'язань
по податку на додану вартість, та у
розмірі 5329,45 грн. за несплату сум
податкових зобов'язань по податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності.

Дані податкові повідомлення-рішення
були оскаржені позивачем в
адміністративному порядку. Згідно
рішення ДПС у Закарпатській області
від 28.09.2012 року скарга Позивача
залишена без розгляду.

Правильно та повно встановивши
обставини справи, суд першої інстанції
дав їм належну оцінку та вірно
застосував відповідні норми
матеріального права.

Так, пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України від
03.04.1997 р. № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку ПДВ, коли
загальна сума від здійснення операцій
з поставки товарів (послуг), у тому
числі з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі, або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000,00 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Суд першої інстанції дослідив копії
звітів суб'єкта малого підприємництва
- фізичної особи - платника єдиного
податку ОСОБА_1 за період з першого
кварталу 2009 року по перший квартал 2010
року, якими підтверджується, що позивач
перебував на спрощеній системі
оподаткування.

Пунктом 18 підрозділу 2 Розділу XX
Перехідних положень Податкового
кодексу України передбачається, що
особи, які перейшли на загальну систему
оподаткування із спрощеної системи
оподаткування і не були зареєстровані
платником податку на додану вартість,
підлягають обов'язковій реєстрації
платником податку на додану вартість з
врахуванням вимог пункту 181.1 статті 181
цього Кодексу. Обсяг оподаткованих
операцій визначається з періоду
переходу на загальну систему
оподаткування.

Таким чином, сума отриманого доходу за
період, коли позивач як суб'єкт
підприємницької діяльності перебував
на спрощеній системі оподаткування, не
може враховуватися при визначенні
загальної суми від здійснення операцій
з поставки товарів (послуг) для цілей
визначення обов'язку щодо реєстрації в
якості платника ПДВ, оскільки операції
з поставки товарів (послуг, здійснені
суб'єктом підприємницької діяльності в
період застосування спрощеної системи
оподаткування не підлягають
оподаткуванню податком на додану
вартість.

З матеріалів справи видно, що штрафні
санкції накладено при відсутності
підстав для їх застосування.

При їх накладенні порушено вимоги ПК
України, оскільки не враховано вимоги
пункту 7 Підрозділу 10 «Інші перехідні
положення» Розділу ХХ «Перехідні
положення» названого Кодексу, яким
передбачено, що штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період із 01.01. по 30.06.2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення. В даному
випадку застосовано по 25 %.

Абзацом 1 ст. 1 Указу Президента України
від 03.07.98 року № 727 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» встановлено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва,
зокрема, фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб га обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Відповідно до приписів ст. 6 вказаного
Указу Президента України суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є зокрема платником
податку на додану вартість.

Статтею 2 зазначеного Указу Президента
України встановлено, що доходи,
отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Посадові особи контролюючих органів у
відповідності до п. 21.1.1 ПК України
зобов'язані: дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Матеріалами справи доведено, що
позивач при добровільному переході на
загальну систему оподаткування з
квітня 2010 року не підлягав обов'язковій
реєстрації платником ПДВ, так як на той
момент не підпадав під ознаки,
визначені пп. 2.3.1. п. 2.3 ст.2 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що Відповідач не підтвердив
достатніми доказами визначення ним
оподатковуваного доходу Позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційні скарги слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Виноградівському районі Закарпатської
області залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05.02.2013 року
у справі № 2а-0770/3267/13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.С. Затолочний

Судді: М.В. Костів

Н.В. Савицька