Справа № 826/19777/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Карпушової О.В., Шелест С.Б.,

при секретарі Прищепчуку
А.В.,

за участю:

представників позивача: Омельченко
Д.В., Сікачьова С.М.,

представника відповідача - Вільгельм
А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Крок-Авто» до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визнання протиправними та
скасування припису, постанов про
накладення штрафу, за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Крок-Авто» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17 лютого 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Крок-Авто» звернулося у суд із
позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, в якому, з урахуванням відмови
у відкритті провадження в
адміністративній справі в частині
вимог від 15.01.2014 року, просило визнати
протиправними та скасувати припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності від
18.11.2013 року та постанови Інспекції про
накладення штрафу № № 585/13/7/26-40/2811/02/32,
586/13/7/26-39/2811/02/32 від 28.11.2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
лютого 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачем під час розгляду справи
було доведено допущення позивачем
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів,
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві 18.11.2013 року проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил на
об'єкті реконструкції нежитлових
приміщень станції технічного
обслуговування автомобілів на вул.
Ревуцького, 1-А у Дарницькому районі м.
Києва, що здійснена ТОВ «Крок-Авто».

Зазначена перевірка проведена у
зв'язку із вимогою Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері від
14.11.2013 року № (10-61) 499вих-13 та в
присутності директора ТОВ «Крок-Авто»
Ткаченка Віктора Анатолійовича
(призначеного наказом товариства від
01.08.2011 року).

За підсумками проведеної перевірки
відповідачем складено акт від 18.11.2013
року. Зі змісту вказаного акту слідує,
що на земельній ділянці на вул.
Ревуцького, 1-А, яка надана в оренду ТОВ
«Крок-Авто» терміном на 25 років,
розташовано самовільно побудовані
(реконструйовані) нежитлові
приміщення, належні позивачу на праві
власності, які експлуатуються в якості
станції технічного обслуговування
автомобілів та магазинів, без
документа, що дає право на виконання
будівельних робіт, чим порушено вимоги
ч. 1 ст. 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», та без прийняття їх в
експлуатацію, чим порушено приписи ч. 8
ст. 39 цього Закону та Порядку прийняття
в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою КМ України від 13.04.2011 року
№461. Також, за висновками контролюючого
органу, перевірений об'єкт, відповідно
до ДБН В.1.2-14-2009, ДБН 2.2-3-2012, ДСТУ-Н Б
В.1.2-16:2013, відноситься до ІІІ категорії
складності.

У зв'язку із зазначеними порушеннями,
відповідачем 18.11.2013 року складено
припис про їх усунення та протокол про
такі.

28.11.2013 року відповідачем винесено
постанови №585/13/7/26-40/2811/02/3 та
№586/13/7/26-39/2811/02/3 про накладення на ТОВ
«Крок-Авто» штрафів за виконання
будівельних робіт на об'єкті ІІІ
категорії складності без реєстрації
декларації про початок виконання таких
робіт у розмірі 103230 грн. (абз. 4 п. 4 ч. 2 ст.
2 Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності») та за
використання цього об'єкта без
прийняття в експлуатацію у розмірі 103230
грн. (абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону).

Не погоджуючись із указаними приписом
та постановами, позивач звернувся у
суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апеляційної
скарги, колегія суддів виходить із
наступного.

Статтею 10 Закону України «Про
архітектурну діяльність» встановлено,
що державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Центральним органом виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства, у відповідності до указу
Президента України від 08.04.2011 року №
439/2011, є Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України.

Згідно пункту 6 Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого вищевказаним
указом Президента України,
Держархбудінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі або
міжрегіональні (повноваження яких
поширюються на декілька регіонів)
територіальні органи.

Процедуру здійснення заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил та
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності визначає
Порядок, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
року №553.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що
посадові особи інспекції під час
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
зобов'язані у повному обсязі,
об'єктивно та неупереджено здійснювати
державний архітектурно-будівельний
контроль у межах повноважень,
передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 5 цього Порядку
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за
територіальним принципом (у межах
областей) у порядку проведення
планових та позапланових перевірок.

Згідно пункту 7 Порядку позаплановою
перевіркою вважається перевірка, яка
не передбачена планом роботи інспекції
та визначено, що підставами для
проведення позапланової перевірки є,
зокрема, вимога правоохоронних органів
про проведення перевірки. Строк
проведення позапланової перевірки не
може перевищувати п'яти робочих днів, а
у разі потреби може бути одноразово
продовжений за письмовим рішенням
керівника відповідної інспекції чи
його заступника не більше ніж на два
робочих дні.

Під час проведення позапланової
перевірки посадова особа інспекції
зобов'язана пред'явити службове
посвідчення та направлення для
проведення позапланової перевірки.

Зазначений обов'язок контролюючого
суб'єкта кореспондується із правами
суб'єкта містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль:
перевіряти наявність у посадових осіб
інспекції службових посвідчень, бути
присутнім під час здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, за результатами перевірки
отримувати та ознайомлюватись з актом
перевірки, складеним інспекцією,
подавати в письмовій формі свої
пояснення, зауваження або заперечення
до акта перевірки, складеного
інспекцією за результатами перевірки
(п. 13 вказаного Порядку).

Як убачається із матеріалів справи,
перевірка позивача проведена на
підставі наказу від 23.07.2012 року №52 «з»
та вимоги Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері від 14.11.2013 року
№ (10-61) 499вих-13, а також направлення на її
проведення від 14.11.2013 року б/н.
Перевірка проведена з виїздом на
об'єкт, що підтверджується
фотофіксацією останнього.

Зі змісту складеного за підсумками
перевірки акту випливає, що при ній був
присутній директор ТОВ «Крок-Авто»
Ткаченко В.А., що підтверджується,
зокрема, відображеними в акті даними
про наказ про призначення названої
особи керівником підприємства. Разом з
тим, представник ТОВ «Крок-Авто»
відмовився від підпису акту, а також
від права висловлення зауважень щодо
проведеної перевірки, про що міститься
відповідний запис в акті. Також, в акті
зазначено, що примірник акта
направлено на адресу ТОВ «Крок-Авто»
рекомендованим поштовим
відправленням. Так само, позивачу було
направлено складений за наслідками
перевірки припис. Такі дії
контролюючого суб'єкта відповідають
вимогам пункту 21 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, згідно з яким у разі відмови
суб'єкта містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль, від
отримання акта та припису, вони
надсилаються йому рекомендованим
листом з повідомленням. Обставини
направлення позивачу зазначених
документів та повідомлення його про
час і місце розгляду справи про
виявлені в ході перевірки
правопорушення підтверджуються
супровідним листом від 18.11.2013 року
№7/26-78/1811/02/3 та повідомленням про
вручення рекомендованого поштового
відправлення, копія якого наявна в
матеріалах справи.

З огляду на обставини проведення
перевірки Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві позивача на предмет дотримання
останнім вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
зміст складеного за її результатами
акту та інші матеріали справи, колегія
суддів доходить висновку, що
відповідачем не порушено процедуру
проведення перевірки, прийняті за
результатами якої припис та постанови
про накладення штрафу оскаржує
позивач.

Обговорюючи обґрунтованість виявлених
в ході перевірки порушень
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, колегія суддів зважає на
наступне.

Із матеріалів перевірки вбачається, що
по вул. Ревуцького, 1-А у Дарницькому
районі м. Києва на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні ТОВ
«Крок-Авто» (згідно договору оренди,
зареєстрованого Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) 30.12.2005
року за №63-6-00320), розташовані належні
позивачу, на підставі рішення
Господарського суду м. Києва від 22.05.2008
року, на праві власності нежитлові
приміщення загальною площею 1852,0 кв. м,
про що БТІ видано відповідне
реєстраційне посвідчення №010330 та
вчинено запис в реєстрову книгу №175п-221
за номером 9072-п від 26.06.2008 року. На
згадані нежитлові приміщення було
виготовлено технічний паспорт від
16.06.2008 року, в якому міститься запис про
те, що при його виготовленні заявником
до БТІ не подавались ані проектна
документація, ані дозвіл на
будівництво чи документи про прийняття
об'єкта в експлуатацію.

За даними відповідача, станом на день
проведення перевірки, органами
державного архітектурно-будівельного
контролю на вищевказаний об'єкт не
видавалось дозволів та не
реєструвалось інших документів
дозвільного характеру, які б давали
право на виконання будівельних чи
підготовчих робіт, а також не
приймалось об'єкт в експлуатацію.

У той же час, при перевірці зазначених
нежитлових приміщень, з урахуванням
технічного паспорту від 16.06.2008 року,
контролюючим суб'єктом виявлено, що
такі були самовільно (без документа, що
дає право на виконання будівельних
робіт) реконструйовані, а саме, у них
здійснена зміна
архітектурно-планувальних рішень
шляхом влаштування антресольного
(мансардного) поверху зі сходами,
демонтажу частини внутрішніх
перегородок та влаштування додаткових
внутрішніх перегородок та дверних
прорізів, закладання деяких дверних
прорізів, влаштування в підсобних
приміщеннях (приміщення №5 групи
приміщень №20 та приміщення №2 групи
приміщень №17) туалетів, - що не
відповідає технічній документації,
пред'явленій на момент перевірки, і що є
порушенням вимог ч. 1 ст. 34 Закону «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Обставини, встановлені відповідачем в
ході перевірки, підтверджуються
матеріалами справи. Так, дані
технічного паспорту від 16.06.2008 року не
містять відомостей про другий
(мансардний) поверх на об'єкті,
відповідно й сходів, наявність яких
зафіксована контролюючим суб'єктом у
наданих фотознімках.

Демонтаж частини внутрішніх
перегородок та влаштування додаткових,
та інші зміни архітектурних рішень
підтверджуються порівнянням згаданого
технічного паспорту з розробленим на
замовлення позивача й отриманим вже
після перевірки технічним паспортом
від 15.02.2014 року. З такого порівняння
слідує, що проведена позивачем
реконструкція призвела до зміни як
загальної площі приміщень (за рахунок
мансардного поверху), так і зміни площ і
величин окремих з них.

Відтак, колегією суддів установлено, що
позивач здійснив суттєві зміни в
конструкції об'єкта шляхом його
часткової перебудови (добудови).

Колегія суддів погоджується із
відповідачем в тому, що за своїм
змістом проведені позивачем роботи
слід розглядати саме як реконструкцію,
а не ремонт, адже такі узгоджуються із
визначенням поняття реконструкції, що
міститься у ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст
проектної документації на
будівництво». Згідно з п. 3.10 цих Норм,
реконструкцією є перебудова введених в
експлуатацію в установленому порядку
об'єктів будівництва, яка передбачає
удосконалення виробництва, підвищення
його техніко-економічного рівня та
якості продукції, що виготовляється,
поліпшення умов експлуатації та
проживання, якості послуг, зміну
основних техніко-економічних
показників (кількість продукції,
потужність, функціональне призначення,
геометричні розміри тощо).

Враховуючи те, що спірний об'єкт
використовується як станція
технічного обслуговування, колегія
суддів доходить висновку, що метою
проведеної позивачем перебудови було
не що інше, як підвищення
техніко-економічного рівня та
раціоналізація використання
приміщень, спрямовані на поліпшення
якісно-кількісних показників
господарської діяльності та послуг, що
ним надаються.

Частиною 1 статті 34 Закону «Про
регулювання містобудівної діяльності»
передбачено, що замовник має право
виконувати будівельні роботи (до яких
відноситься й реконструкція) після
направлення повідомлення про початок
виконання будівельних робіт
центральному органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю (щодо об'єктів, будівництво
яких здійснюється на підставі
будівельного паспорта, які не
потребують реєстрації декларації про
початок виконання будівельних робіт
або отримання дозволу на виконання
будівельних робіт згідно з переліком
об'єктів будівництва, затвердженим
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування), або ж
після реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт (щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності) (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 34
Закону).

Згідно частини 2 статті 34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» зазначені
вище документи, що надають право на
виконання будівельних робіт, є чинними
до завершення будівництва.

Орган державного
архітектурно-будівельного контролю у
порядку, визначеному центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування, веде
єдиний реєстр отриманих повідомлень
про початок виконання підготовчих
будівельних робіт, зареєстрованих
декларацій про початок виконання
підготовчих і будівельних робіт,
виданих дозволів на виконання
будівельних робіт, зареєстрованих
декларацій про готовність об'єкта до
експлуатації та виданих сертифікатів,
повернених декларацій та відмов у
видачі таких дозволів і сертифікатів,
який формується на підставі
інформації, поданої органами
державного архітектурно-будівельного
контролю (ч. 3 ст. 34 Закону).

Враховуючи приведені норми та
встановлені обставини, зокрема,
ненадання позивачем доказів вчинення
дій, направлених на реєстрацію
декларації про початок виконання
будівельних робіт, або ж отримання
будь-яких дозвільних документів на
спірний об'єкт будівництва
(реконструкції) до перевірки, у
відповідності до приписів частини 1
статті 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», колегія суддів доходить
висновку про доведеність вчиненого ним
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, яке було встановлене
відповідачем.

При цьому, колегія суддів не враховує
покликання апелянта на те, що в ході
перевірки виявлено, що будівельні
роботи на даний час не проводяться,
позаяк це жодним чином не свідчить про
те, що такі не були фактично виконані
позивачем, чи на його замовлення,
раніше.

Відповідальність суб'єктів
містобудування, які є замовниками
будівництва об'єктів (у разі
провадження містобудівної діяльності),
або ті, що виконують функції замовника
і підрядника одночасно, за виконання
будівельних робіт без реєстрації
декларації про початок виконання таких
робіт передбачена пунктом 4 частини 2
статті 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності».

Разом з тим, статтею 39 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» закріплено правила
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів.

Так, приписами приведеної норми
передбачено, що прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до I - III категорій
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Форма цієї декларації,
порядок її подання і реєстрації
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

За правилами частини 4 статті 39 цього
Закону рішення про реєстрацію
(повернення) декларації про готовність
об'єкта до експлуатації приймається
органами державного
архітектурно-будівельного контролю
протягом десяти робочих днів з дати
подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта є
дата реєстрації декларації про
готовність об'єкта до експлуатації або
видачі сертифіката (ч. 5 ст. 39).

При цьому, частиною 8 наведеної норми
визначено, що експлуатація закінчених
будівництвом об'єктів, не прийнятих
(якщо таке прийняття передбачено
законодавством) в експлуатацію,
забороняється.

Як убачається з матеріалів справи,
усупереч вимогам приведених норм,
позивачем здійснюється експлуатація
спірних нежитлових приміщень в якості
станції технічного обслуговування
автотранспортних засобів без
прийняття цього об'єкту в експлуатацію,
що підтверджується фотофіксацією,
здійсненою контролюючим суб'єктом в
ході перевірки та не заперечується
позивачем.

Відповідно до положень частини 10
статті 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
замовник відповідно до закону несе
відповідальність за експлуатацію
об'єкта без зареєстрованої декларації.

Відповідальність за таке порушення
передбачена пунктом 6 частини 2 статті 2
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності».

За приписами пунктів 4, 6 частини 2
статті 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
розмір штрафних санкцій, що
застосовуються до суб'єкта
містобудування за правопорушення в цій
сфері, залежить від категорії
складності об'єкта будівництва.

Згідно ст. 32 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
усі об'єкти будівництва поділяються на
I, II, III, IV і V категорії складності.
Категорія складності об'єкта
будівництва визначається відповідно
до державних будівельних норм та
стандартів на підставі класу наслідків
(відповідальності) такого об'єкта
будівництва. Віднесення об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності здійснюється проектною
організацією і замовником будівництва.

Аналіз приписів статті 32 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» у
системному зв'язку з іншими нормами
цього Закону дає підстави для висновку,
що вона встановлює загальне правило
визначення категорії складності
об'єкта будівництва. Однак, у випадках,
коли проектна документація на об'єкт
будівництва відсутня чи об'єкт їй не
відповідає, віднесення такого об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності належить до компетенції
органу державного
архітектурно-будівельного контролю, а
саме Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та її територіальних органів.

Колегія суддів враховує, що відповідно
до Національного стандарту України ДCTУ
- Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу
наслідків (відповідності) та категорії
складності об'єктів будівництва»
категорія складності об'єкта
будівництва залежить від класу
наслідків (відповідальності), що, у свою
чергу, залежить від можливої небезпеки
для здоров'я і життя людей, які
перебувають на об'єкті, та визначається
відповідно до таблиці А.1 Додатку А до
цього Національного стандарту. Згідно
вказаної таблиці до ІІІ категорії
складності належать об'єкти
будівництва, які потенційно несуть
середні наслідки для шкоди життю та
здоров'ю людей, які постійно чи
періодично перебувають на об'єкті, а
також перебувають ззовні такого. При
цьому, для віднесення об'єкта
будівництва до ІІІ категорії
складності необхідною умовою є
постійне перебування на ньому понад 50
осіб (але не більше 300), періодичне
перебування на об'єкті від 100 до 500 осіб,
а також перебування ззовні об'єкта від
100 осіб. Разом з тим, згідно примітки 2 до
таблиці №1, що наведена у ДБН В.1.2-14-2009
«Загальні принципи забезпечення
надійності та конструктивної безпеки
будівель, споруд, будівельних
конструкцій та основ», вважається, що
на об'єкті будівництва постійно є люди,
якщо вони перебувають там не менше ніж
вісім годин на добу і не менше ніж 150
днів на рік. Людьми, що періодично
відвідують об'єкт, вважаються ті, що
заповнюють його не більше трьох годин
на добу.

Окрім того, колегія суддів зважає на те,
що ДCTУ - Н Б В.1.2-16:2013, зокрема,
передбачено, що об'єкти, віднесені до
Переліку видів діяльності та об'єктів,
що становлять підвищену екологічну
небезпеку, є такими, що несуть реальну
загрозу виникнення тяжких наслідків
для життя та здоров'я людей.

Відповідно до пункту 13 Переліку видів
діяльності та об'єктів, що становлять
підвищену екологічну небезпеку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28.08.2013 року № 808,
нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт,
зокрема, станцій технічного
обслуговування, до складу яких входять
фарбувальні камери, мийки, а також тих,
на яких проводяться ремонт та
випробування дизельних автомобільних
двигунів і ремонт кузовів із
застосуванням методів хімічного
оброблення поверхні, становлять
підвищену екологічну небезпеку.

Зважаючи на те, що спірний об'єкт
використовується позивачем як станція
технічного обслуговування, має значну
площу - більш ніж 1800 кв. м, на об'єкті
постійно знаходиться персонал,
періодично перебувають особи, що
користуються послугами позивача, які
пов'язані з технічним обслуговуванням
та ремонтом автотранспортних засобів,
які, у свою чергу, самі по собі
являються джерелом підвищеної
небезпеки (ст. 1187 ЦК України), колегія
суддів погоджується із висновком
контролюючого органу про віднесення
спірного об'єкта будівництва до ІІІ
категорії складності та кваліфікацією
вчинених позивачем порушень за абз. 4 п.
4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 цього Закону, кожен з
яких передбачає відповідальність
суб'єкта містобудування у вигляді
штрафу в розмірі 103230,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують вищевикладене та не
доводять помилковості викладених у
постанові суду першої інстанції
висновків, або ж порушень судом норм
матеріального чи процесуального права,
що призвели до неправильного вирішення
справи, спростовуються вищевикладеним,
а тому не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 206, 212, 254,
КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Крок-Авто» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.В. Карпушова
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складений 18
серпня 2014 року.)

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Карпушова О.В.

Шелест С.Б.