Справа № 2-а-995/11/0214
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-995/11/0214
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сушко О.О.

судді: Біла Л.М. Залімський І. Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Літинського районного
суду Вінницької області від 02 вересня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Літинської районної державної
адміністрації Вінницької області про
перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, у якому
просить визнати неправомірними дії
управління праці та соціального
захисту населення Літинської районної
державної адміністрації Вінницької
області та зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок та виплату
щорічної разової допомоги до 5 травня в
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком відповідно дост. 14 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

Постановою Літинського районного суду
Вінницької області від 02.09.2011 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального права просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

У відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Колегія суддів, перевіривши доводи
апеляційної скарги за матеріалами
справи, вважає що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач виконав свій обов'язок
перед позивачами з виплати їм щорічної
разової грошової допомоги відповідно
до вимог Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік" тапостанови
Кабінету Міністрів України № 299 від
07.04.2010 року .

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з наступних підстав.

Дані правовідносини регулюються ст. 14
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" від 22.10.1993 року №
3551-ХІІ в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
учасникам війни, щорічна разова
грошова допомога виплачується в
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

Як встановлено судом першої інстанції
позивач є учасником війни, що
підтверджується копією посвідчення, а
тому має право на отримання щорічної
допомоги до 5 травня в розмірах
встановлених ст. 14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" (Закон № 3551-XII).

Згідно частинам 1 та 4 ст. 17-1 даного
Закону вказану виплату здійснюють
органи праці та соціального захисту
населення через відділення зв'язку або
через установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок
отримувача) пенсіонерам - за місцем
отримання пенсії, а особам, які не є
пенсіонерами, - за місцем їх проживання
чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право
звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік" внесено зміни до
деяких законодавчих актів України,
зокрема, до ст. 12 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", обов'язок
визначення розміру щорічної разової
грошової допомоги покладено на Кабінет
Міністрів України у межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після 22.05.2008 року
застосуванню до спірних правовідносин
підлягали положення Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту".

У 2011 році Закон України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" не зупинявся та не
змінювався, тому позивачка має право на
отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ст. 14 цього Закону.

А тому, до спірних правовідносин не
підлягає застосуванню Постанова
Кабінету Міністрів України від 04.04.2011
року № 341 "Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту"та "Про жертви
нацистських переслідувань", якою
визначений розмір виплат разової
грошової допомоги до 5 травня, оскільки
виходячи із загальних принципів
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
разової грошової допомоги, слід
керуватися Законом (Законом України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.04.2011 року № 341).

Також, згідно з ч.3 статті 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних
виплат, що є єдиним джерелом існування
не можуть бути нижче від прожиткового
мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України
"Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р.
№966-14 для встановлення розмірів
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком
застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що
прожитковий мінімум є основою для
розрахунку мінімальної заробітної
плати, мінімальної пенсії за віком,
інших соціальних виплат виходячи з
вимог Конституції України та законів
України, та ґрунтується, зокрема, на
частині 3 статті 46 Конституції, у
відповідності до якої пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги не
можуть бути нижчими ніж прожитковий
мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", згідно якої мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, положення
частини 3 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
підвищення пенсії, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, виплата щорічної допомоги
до 5 травня за 2011 рік для учасників
війни повинна становити три мінімальні
пенсії за віком з урахуванням ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Отже, при вирішенні даного
публічно-правового спору судом першої
інстанції було допущено порушення норм
матеріального і процесуального права,
а мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст. 195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про задоволення позовних
вимог.

.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
повністю.

Постанову Літинського районного суду
Вінницької області від 02 вересня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Літинської районної державної
адміністрації Вінницької області про
перерахунок пенсії, - скасувати та
прийняти нову.

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
Літинської районної державної
адміністрації Вінницької області щодо
ненарахування і невиплати ОСОБА_2
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2011 рік відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком, обчислених виходячи з вимог ч.1
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Літинської районної державної
адміністрації Вінницької області
нарахувати та виплатити ОСОБА_2
недоплачену разову грошову допомогу до
5 травня за 2011 рік згідно ч. 5 ст. 14 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком, обчислених виходячи з вимог ч.1
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Біла Л.М.

Залімський І. Г.