Справа № 2а-1250/12/1470
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-1250/12/1470

Категорія: 8.1.1 Головуючий в 1 інстанції:
Брагар В. С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Баштанської міжрайонної
державної податкової інспекції у
Миколаївській області Державної
податкової служби на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2012
року по за адміністративним позовом
Приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
«Новополтавка» до Новобузької
міжрайонної державної податкової
інспекції у Миколаївській області
(правонаступник - Баштанська МДПІ у
Миколаївській області ДПС) про
визнання недійсним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

28.02.2012р. ПОСП «Новополтавка» звернулося
до Миколаївського окружного
адміністративного суду з позовом до
Новобузької міжрайонної державної
податкової інспекції у Миколаївській
області (правонаступник - Баштанська
МДПІ у Миколаївській області ДПС) про
визнання недійсним рішення щодо
обмеження перебування позивача на
фіксованому сільськогосподарському
податку у 2012р., доведене листом від
14.02.2012р. №164/10/15.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що спірне рішення
було прийняте податковим органом з
порушенням закону, оскільки у позивача
на той час фактично не було
заборгованості по сплаті податків за
2011 рік.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2012
року адміністративний позов ПОСП
«Новополтавка» задоволено. Визнано
недійсним рішення Баштанської
міжрайонної ДПІ Миколаївської області
ДПС щодо обмеження перебування
позивача на фіксованому
сільськогосподарському податку у 2012р.,
доведене листом від 14.02.2012р. №164/10/15.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представником Баштанської МДПІ у
Миколаївській області ДПС 08.06.2012р.
подано апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
матеріального та процесуального права
та просить скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18.04.2012 року
та прийняти нову постанову, якою у
задоволенні адміністративного позову
ПОСП «Новополтавка» відмовити у
повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - ПОСП «Новополтавка»
зареєстровано як юридичну особу, та є
платником податків.

16.12.2011 року ПОСП «Новополтавка» подала
до податкового органу декларацію з
податку на додану вартість за листопад
2011 року.

02.02.2012 року позивач звернувся до МДПІ із
заявою про надання довідки про
відсутність податкової заборгованості
станом на 01.01.12 року.

08.02.2012 року позивач, у зв'язку з
самостійно виявленими помилками у
декларації з ПДВ за листопад 2011р., подав
відповідачу уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з ПДВ до
вказаної декларації, яким збільшив
податковий кредит та відповідно
зменшив податкові зобов'язання з ПДВ та
відніс 274 грн. до суми, що підлягає
спрямуванню на спеціальний рахунок
сільськогосподарського підприємства.

14.02.2012 року відповідач своїм листом
№164/10/15 повідомив підприємство
позивача проте, що станом на 01.01.2012 року
у останнього рахується податковий борг
у сумі 274 грн., та вказав про
неможливість перебування позивача на
фіксованому сільськогосподарському
податку у 2012 році.

Не погоджуючись із вказаними вище
діями та рішенням податкового органу,
позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та приймаючи
рішення про задоволення позову, суд 1-ї
інстанції виходив з обґрунтованості
позовних вимог та фактичної
відсутності у позивача в спірному
періоді податкового боргу, а також з
протиправності дій та спірного рішення
податкового органу щодо відмови
позивачу у підтвердженні статусу
платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2012
рік.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх
обґрунтованими та правильними, з
огляду на наступне.

Згідно зі ст.19 Конституції України,
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З аналізу вказаної правової норми
випливає, що рішення державного органу
чи органу місцевого самоврядування
повинні бути здійснені в межах
компетенції відповідного органу та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), не порушувати інтереси
держави, прав та інтересів фізичних та
юридичних осіб, з урахуванням права
особи на участь в процесі прийняття
рішення.

Як слідує з положень п.14.1.175 ст.14
Податкового кодексу України,
податковий борг - це сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Так, пп.301.6.3 п.301.6 ст.301 ПК України
визначено, що не може бути
зареєстрований як платник фіксованого
сільськогосподарського податку
суб'єкт господарювання, який на день
подання документів для набуття статусу
платника податку має податковий борг
(недоїмку), за винятком безнадійного
податкового боргу (недоїмки), який
виник внаслідок дії обставин
непереборної сили (форс-мажорних
обставин).

Згідно з вимогами п.308.1 ст.308 ПК України
(в редакції, діючій на момент
виникнення спірних правовідносин),
сільськогосподарські товаровиробники
для набуття і підтвердження статусу
платника податку подають до 01 лютого
поточного року:

- загальну податкову декларацію з
податку на поточний рік щодо всієї
площі земельних ділянок, з яких
справляється податок
(сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ, багаторічних
насаджень), та/або земель водного фонду
внутрішніх водойм (озер, ставків та
водосховищ), - органу державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем перебування
на податковому обліку);

- звітну податкову декларацію з податку
на поточний рік окремо щодо кожної
земельної ділянки - органу державної
податкової служби за місцем
розташування такої земельної ділянки;

- розрахунок частки
сільськогосподарського
товаровиробництва - органам державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням та/або за місцем
розташування земельних ділянок за
формою, затвердженою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
аграрної політики, за погодженням із
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики;

- відомості (довідку) про наявність
земельних ділянок - органам державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням та/або за місцем
розташування земельних ділянок.

При цьому, у відомостях (довідці) про
наявність земельних ділянок
зазначаються відомості про кожний
документ, що встановлює право
власності та/або користування
земельними ділянками, у тому числі про
кожний договір оренди земельної частки
(паю).

Слід вказати, що, як вбачається з
матеріалів справи, при поданні заяви та
документів для підтвердження статусу
платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2012
рік позивачем були виконані усі
положення ст.308 ПК України, що не
заперечується відповідачем.

Крім того, як видно з матеріалів справи,
відповідачем також не заперечується і
та обставина, що підприємство позивача
підпадає під ознаки суб'єкта
господарювання, який, відповідно до
ст.301.1 ПК України, може бути платником
фіксованого сільськогосподарського
податку, а саме, що позивач є реальним і
справжнім сільськогосподарським
товаровиробником, у якого частка
сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітний) рік дорівнює або
перевищує 75%.

Таким чином, на думку судів обох
інстанцій, у відповідача, в даному
конкретному випадку, відсутні підстави
для відмови позивачу у підтвердженні
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку у
зв'язку з існуванням податкового боргу
згідно п.п.301.6.3 п.301.6 ст. 301 Податкового
кодексу України.

Відповідно до приписів п.54.1 ст.54 ПК
України, крім випадків, передбачених
податковим законодавством, платник
податків самостійно обчислює суму
податкового та/або грошового
зобов'язання та/або пені, яку зазначає у
податковій (митній) декларації або
уточнюючому розрахунку, що подається
контролюючому органу у строки,
встановлені цим Кодексом. Така сума
грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Отже, виходячи з приписів даної норми
ПКУ, судова колегія вважає, що позивач
правомірно вніс вказані вище уточнення
до своєї декларації з ПДВ за листопад
2011 рік.

Приймаючи до уваги той факт, що позивач
08.02.2012 року подав уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з ПДВ до
декларації з ПДВ за листопад 2011 рік, то
саме з 08.02.2012 року у нього припинила
існувати податкова заборгованість
станом на 01.01.2012 року, яку останній
помилково зазначив раніше в поданій
ним декларації.

Таким чином, судова колегія, як і суд 1-ї
інстанції, вважає, що оскільки на
момент 08.02.2012 року у позивача не
існувало податкової заборгованості, то
відповідач 14.02.2012 року у своєму листі
№164/10/15 неправомірно і безпідставно
вказав про наявність у позивача
податного боргу та помилково зазначив
про неможливість перебування
сільськогосподарського підприємства
позивача на фіксованому
сільськогосподарському податку у 2012
році, чим порушив його права.

До того ж, ще необхідно зазначити, що
згідно із приписами ст.ст.11,71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, у
відповідності до ст.86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.71
КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову, що, в свою чергу, в даному
випадку не було зроблено відповідачем
при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї
інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень норм
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи, правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
припущеннях та невірному трактуванні
норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду, діючи виключно в
межах доводів апеляційної скарги,
відповідно до ст.200 КАС України, залишає
цю апеляційну скаргу податкового
органу без задоволення, а оскаржувану
постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Баштанської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Миколаївській області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2012
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко