Справа № 817/2089/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2089/14

11 серпня 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Кравчук Т.О., при
секретарі судового засідання Цвіркун
О.О. за участю:

представника позивача: Шкурата О.М.,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Рівненського районного центру
зайнятості доОСОБА_2
простягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю,

ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернувся
Рівненський районний центр зайнятості
- робочий орган виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
незаконно одержаної допомоги по
безробіттю в сумі 3561,15 грн. за період з
02.09.2013 року - 17.11.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що у ході перевірки
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітного
та виплати матеріального забезпечення,
проведеної позивачем, на підставі
даних від Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «БНХ Україна» було
виявлено факт отримання відповідачем
трудового доходу у зв'язку із
працевлаштуванням у Товаристві з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «БНХ Україна»
під час перебування на обліку у
позивача як безробітного та
неповідомлення таких відомостей
позивачу, чим порушено приписи статті 36
Закону України від 02.03.2000 року №1533-III
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття". Оскільки з моменту
працевлаштування відповідач отримував
допомогу по безробіттю незаконно,
позивач звернувся до суду з позовом про
її стягнення.

Ухвалою від 28.07.2014 року судом відкрито
провадження в адміністративній справі,
судовий розгляд справи призначено на
11.08.2014 року.

Про дату, час та місце судового
розгляду сторони були повідомлені
належним чином.

У призначений день і час до суду
з'явився представник позивача та
відповідач.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав,
погодився з неповідомленням позивача
по факту працевлаштування, однак
заперечував проти періоду, за який
позивається позивач стягнути
виплачене матеріальне забезпечення по
безробіттю. При цьому відповідач
зазначив про перебування у трудових
відносинах з Товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «БНХ Україна» протягом
одного місяця, а тому саме за такий
період визнає правомірність стягнення
суми отриманої грошової допомоги по
безробіттю.

Заслухавши представника позивача та
відповідача, дослідивши представлені
документи та інші зібрані по справі
матеріали, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню повністю з
таких підстав.

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Рівненського районного центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного та виплатою
допомоги по безробіттю до вирішення
питання його подальшого
працевлаштування (заява від 13.06.2013
року). У заяві відповідач зазначив, що
не зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, по
цивільно-правовій угоді не працює,
пенсію не отримує, не має права на
пенсію за віком, в тому числі на
пільгових умовах та на пенсію за
вислугу років.

13 червня 2013 року ОСОБА_2 було надано
статус безробітного з виплатою
допомоги по безробіттю.

Так, за період з 02.09.2013 року по 17.11.2013
року відповідачу виплачено допомогу по
безробіттю на загальну суму 3561,15 грн.
(службова записка головного
спеціаліста відділу бухгалтерського
обліку Рівненського районного центру
зайнятості Лелюх К.М. від 16.06.2014 року).

Однак, як встановлено судом,
перебуваючи на обліку як безробітний,
ОСОБА_2 на підставі договору про
надання послуг від 02.09.2013 року №02/09-13
перебував у трудових відносинах з
Товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «БНХ Україна», відповідно
до якого у період з 02.09.2013 року по 30.09.2013
року надавав консультаційні послуги по
реалізації мінеральних добрив
виробництва Республіки Білорусь на
території України та отримав дохід у
вигляді плати за надані послуги, яка
становить винагороду виконавця за
договором та складає 5876,00 грн. з
вирахуванням податку з доходів
фізичних осіб та єдиного соціального
внеску. Згідно акту прийому-передачі
наданих послуг від 30.09.2013 року
вбачається надання консультаційних
послуг за договором від 02.09.2013 року
№02/09-13 та нарахування винагороди
виконавцю, яка складала 4864,74 грн. з
відповідними відрахуваннями, що
підтверджується підписами
відповідальних осіб, у тому числі
відповідача у справі - ОСОБА_2 як
виконавця. Цим же актом засвідчено
відсутність взаємних претензій сторін
договору.

Як повідомив представник позивача,
вказані обставини стали відомі
позивачу та достовірно підтвердилися
листом Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «БНХ Україна» за вих. №482
від 02.04.2014 року отриманого позивачем
10.04.2014 року за вх. №962.

Актом розслідування страхового
випадку та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення від 17.04.2014
року засвідчено факт неповідомлення
ОСОБА_2 як безробітним, перебуваючим на
обліку у центрі зайнятості, про
працевлаштування, що спричинило
подальше нарахування та виплату
допомоги по безробіттю без належних
правових підстав.

Як зазначив у позовній заяві позивач,
18.06.2014 року позивачем направлено
відповідачу претензію з пропозицією
добровільно повернути кошти у сумі 3561,15
грн., отримані як матеріальна допомога
по безробіттю.

Однак, на момент розгляду справи судом,
відповідач зазначені кошти не
повернув, що ним не заперечувалось у
судовому засіданні.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття визначаються Законами
України від 05.07.2012 року №5067-VI «Про
зайнятість населення» та від 02.03.2000
року №1533-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття».

Відповідно до статті 1 Закону України
від 05.07.2012 року №5067-VI «Про зайнятість
населення» безробітний - це особа віком
від 15 до 70 років, яка через відсутність
роботи не має заробітку або інших
передбачених законодавством доходів
як джерела існування, готова та здатна
приступити до роботи (пункт 2 частини
першої).

Пунктом 7 частини першої цієї ж статті
визначено зайнятість як не заборонену
законодавством діяльність осіб,
пов'язану із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно

Частиною першою статті 4 Закону України
від 05.07.2012 року №5067-VI «Про зайнятість
населення» визначено, що особи, які
працюють за наймом на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
особи, які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою, належать до
зайнятого населення.

Згідно з частиною першою статті 43
Закону України від 05.07.2012 року №5067-VI
«Про зайнятість населення» статусу
безробітного може набути, зокрема,
особа працездатного віку до
призначення пенсії (зокрема на
пільгових умовах або за вислугу років),
яка через відсутність роботи не має
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів, готова та
здатна приступити до роботи (пункт
перший).

За приписами частини другої цієї ж
статті Закону України від 05.07.2012 року
№5067-VI «Про зайнятість населення»
статус безробітного надається
зазначеним у частині першій цієї
статті особам за їх особистою заявою у
разі відсутності підходящої роботи з
першого дня реєстрації у
територіальних органах центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
незалежно від зареєстрованого місця
проживання чи місця перебування.

Частиною першою статті 44 Закону
України від 05.07.2012 року №5067-VI «Про
зайнятість населення» передбачено
право зареєстрованого безробітного на
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та цього Закону (пункт
другий).

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України від 02.03.2000
року №1533-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття».

Згідно із статтею 7 Закону України від
02.03.2000 року №1533-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» видами забезпечення за цим
Законом є, зокрема, допомога по
безробіттю, у тому числі одноразова її
виплата для організації безробітним
підприємницької діяльності.

Частиною першою статті 31 Закону
України від 02.03.2000 року №1533-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» передбачено припинення
виплати допомоги по безробіттю у разі
працевлаштування безробітного (пункт
перший).

Приписами частини другої статті 36
Закону України від 02.03.2000 року №1533-III
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» зобов'язано застрахованих
осіб, зареєстрованих в установленому
порядку як безробітних, своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону України від 02.03.2000 року №1533-III
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

В силу вимог пункту 6 «Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним»,
затвердженого Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 року №60/62, у разі
встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до частини третьої статті 44
Закону України від 05.07.2012 року №5067-VI
«Про зайнятість населення»
відповідальність за достовірність
поданих до територіального органу
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, даних та документів, на
підставі яких приймається рішення щодо
реєстрації безробітного та
призначення матеріального
забезпечення, надання соціальних
послуг, покладається на
зареєстрованого безробітного.

Таким чином, саме з моменту настання
обставин, які впливають на виплату
матеріальної допомоги по безробіттю,
про які зареєстрований безробітний не
повідомив центр зайнятості, особа
знімається обліку як безробітна та
зобов'язана повернути суму незаконно
отриманого матеріального
забезпечення. За змістом вищенаведених
правових норм для виникнення обов'язку
особи щодо повернення виплаченої
матеріальної допомоги по безробіттю
визначальним є факт неповідомлення
особи про обставини, які впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення, з настанням якого особа
зобов'язана повернути вартість
виплаченої матеріальної допомоги саме
з моменту його виникнення. Проте, з
аналізу наведених норм сума
матеріальної допомоги, що підлягає
поверненню безробітним, не обмежується
періодом працевлаштування
безробітного, оскільки для
встановлення факту незаконного
отримання матеріальної допомоги по
безробіттю законом передбачено
настання певних обставин, таких як
неповідомлення про працевлаштування у
період перебування на обліку в якості
безробітного та отримання
відповідного грошового забезпечення
від держави. Тому, суд зазначає, що
твердження відповідача про повернення
виплаченої суми матеріальної допомоги
по безробіттю лише за період
працевлаштування позбавлені правового
підґрунтя, а тому не приймаються судом.

В свою чергу, державний контроль за
додержанням законодавства про
зайнятість населення здійснює
уповноважений орган з реалізації
державної політики з питань державного
нагляду та контролю за дотриманням
законодавства про зайнятість
населення та центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, в межах їх
повноважень (частина перша статті 52
Закону України від 05.07.2012 року №5067-VI
«Про зайнятість населення»).

Указом Президента України від 16.01.2013
року №19/2013 утворено Державну службу
зайнятості України, яка є
правонаступником відповідних органів
державної служби зайнятості та
затверджено Положення про Державну
службу зайнятості України.

Відповідно до пункту першого Положення
про Державну службу зайнятості
України, затвердженого Указом
Президента України від 16.01.2013 року
№19/2013, Державна служба зайнятості
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра соціальної політики України.
Державна служба зайнятості України
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері зайнятості
населення та трудової міграції.

Згідно з пунктом четвертим цього
Положення Державна служба зайнятості
України зокрема веде облік осіб, які
звертаються за сприянням у
працевлаштуванні, та наданих їм послуг,
здійснює реєстрацію безробітних, веде
облік наданих їм послуг, а також
проводить у встановленому порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, в тому числі шляхом
проведення виїзних планових та
позапланових перевірок
страхувальників.

Пунктом шостим згаданого Положення
Державній службі зайнятості України
надано право стягувати відповідно до
закону кошти Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, виплачені особам,
зареєстрованим як безробітні, у
вигляді матеріального забезпечення на
випадок безробіття та витрачені на
надання соціальних послуг безробітним
у разі встановлення факту їх отримання
на підставі недостовірних відомостей,
поданих особою, а також несплачені у
добровільному порядку штрафи,
накладені відповідно до Закону України
«Про зайнятість населення» та статті
24-1 Закону України «Про рекламу».

Державна служба зайнятості України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через свої
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, містах,
районах у містах, а також через
міжрегіональні територіальні органи
Служби (пункт сьомий Положення про
Державну службу зайнятості України).

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Під час судового розгляду позивачем
доказано належними та достатніми
доказами факт незаконного отримання
відповідачем допомоги по безробіттю, а
також наявність у позивача правових
підстав та компетенції щодо стягнення
з відповідача суми заборгованості.

З таких обставин, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог,
відтак позов підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Позивач не надав суду
доказів понесення ним яких-небудь
судових витрат, тому такі витрати
стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (інд. код НОМЕР_1) на
користь Рівненського районного центру
зайнятості незаконно одержану
допомогу по безробіттю в сумі 3561 (три
тисячі п'ятсот шістдесят одна) гривня 15
коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення, а в разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні, - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 18 серпня 2014 року.