Справа № 809/2594/14
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"20" серпня 2014 р.
Справа № 809/2594/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Візінському М.В.

за участю: представника позивача -
Ковалюк Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області,

до відповідача: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2,

про стягнення заборгованості в сумі
4656,35 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція в м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі
також - позивач) звернулася в суд з
адміністративним позовом до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі -
відповідач) про стягнення
заборгованості в сумі 4656,35 грн,
мотивуючи тим, що відповідачем
добровільно не сплачено до бюджету
зобов'язання по сплаті єдиного податку
в розмірі 4506,35 грн та штрафні
(фінансові) санкції, згідно з
податковим повідомленням-рішенням
№ від 01.02.2013 року в розмірі 150 грн,
у зв'язку з цим, просить стягнути
заборгованість в судовому порядку.

Представник позивача в судовому
засідання вимоги викладені в
адміністративному позові підтримала в
повному обсязі. Просила позов
задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
судового розгляду повідомлявся
завчасно та належним чином, проте на
адресу суду повернулося поштове
відправлення із зазначенням причини
невручення (а.с.23-24).

Пунктом 11 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розписку про одержання
повістки (повістку у разі неможливості
вручити її адресату чи відмови
адресата її одержати) належить негайно
повернути до адміністративного суду. У
разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

Відтак, суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності відповідача на підставі
частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, з огляду на наявні у
матеріалах справи докази, які повно та
всебічно висвітлюють обставини
спірних правовідносин.

Розглянувши адміністративний позов,
вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та оцінивши
надані суду письмові докази та інші
матеріали справи, суд дійшов висновку
про те, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 13.06.2014
року, фізична особа-підприємець ОСОБА_2
зареєстрований 21.04.2004 року (а.с.5-6),
згідно із статтею 15 Податкового
кодексу України є платником податків
та зборів, передбачених Податковим
кодексом України.

Пунктом 291.3 статті 291 Податкового
кодексу України (надалі, також - ПК
України) встановлено, що юридична особа
чи фізична особа - підприємець може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам Податкового
кодексу України, та реєструється
платником єдиного податку в порядку,
визначеному Податковим кодексом
України.

Відповідач, у відповідності до вимог
ст.ст.291-299 Податкового кодексу України
з 01 січня 2012 року перейшов на спрощену
систему оподаткування та отримав
свідоцтво платника податку серії
НОМЕР_2, згідно з даними корінця
свідоцтва (а.с.9) та обрав третю групу
платника єдиного податку. Перебування
відповідача на єдиному податку
підтверджується також заявою про
застосування спрощеної системи
оподаткування (а.с.10-11) та розрахунком
доходу за попередній календарний рік,
що передує року переходу на спрощену
систему оподаткування (зворотна
сторона а.с.11).

Приписами абзацу 2 пункту 291.4 статті 291
ПК України встановлено, що до суб'єктів
господарювання третьої групи, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
відносяться, зокрема, фізичні особи -
підприємці, які протягом календарного
року відповідають сукупності таких
критеріїв: не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 20
осіб; обсяг доходу не перевищує 3000000
гривень.

Пунктом 293.1 статті 293 ПК України
передбачено, що ставки єдиного податку
встановлюються у відсотках (фіксовані
ставки) до розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року,
та у відсотках до доходу (відсоткові
ставки).

Згідно з абзацом 3 пункту 293.2 статті 293
ПК України відсоткова ставка єдиного
податку встановлюється у розмірі: для
третьої і четвертої груп платників
єдиного податку, зокрема, 5 відсотків
доходу - у разі включення податку на
додану вартість до складу єдиного
податку.

09.02.2013 року відповідачем подано до
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області податкову
декларацію платника єдиного податку
фізичної особи-підприємця за 2012 рік
(а.с.14-16), в якій сума єдиного податку,
яка підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет становить 4660 грн.

Судом встановлено, що відповідачем
нараховані суми єдиного податку не
сплачувалися до бюджету, що призвело до
виникнення заборгованості в сумі 4660
грн, проте за наявності переплати в
попередньому періоді, сформувалася
заборгованість в розмірі 4506,35 грн. Дана
заборгованість підтверджується
довідкою про борг (а.с.8), випискою з
облікової картки платника податку
(а.с.12-13).

У зв'язку із несплатою узгодженої суми
податкового зобов'язання, позивачем
сформовано та направлено відповідачу
податкову вимогу форми «Ф» від 13.06.2013
року за №478-19, в якій визначено
податковий борг в сумі 4506,35 грн. Дана
вимога направлялася відповідачу, проте
з незалежних від позивача причин не
вручена, станом на момент звернення до
суду не оскаржена, а заборгованість не
погашена.

Також, позивачем 01.02.2013 року проведено
камеральну перевірку щодо
своєчасності сплати єдиного податку за
період з 01.01.2011 року по 01.02.2013 року,
результати якої відображені в акті
№882/17-411 (а.с.17). Перевіркою встановлено
факт несвоєчасної сплати єдиного
податку в 2011 році за три місяці,
враховуючи, що ставка єдиного податку
щодо відповідача становила 100 гривень
на місяць. Відтак, за несвоєчасну
сплату узгодженої суми грошового
зобов'язання протягом встановлених
строків, передбачена відповідальність
у вигляді штрафу згідно п.122.1 ст.122
Податкового кодексу України.

За результатами акту перевірки,
позивачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 1
лютого 2013 року, яким накладено на
відповідача штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 150 грн (а.с.18). Дане
податкове повідомлення-рішення
отримане відповідачем, про що свідчить
відмітка на корінці податкового
повідомлення-рішення (а.с.18). Станом на
момент судового розгляду даної
адміністративної справи рішення не
оскаржене, сума застосованих штрафних
санкцій не погашена. Наявність
заборгованості у зв'язку із
накладенням штрафних (фінансових)
санкцій підтверджується
довідкою-розрахунком (а.с.30) та випискою
з облікової картки платника єдиного
податку (а.с.12-13).

Згідно з частиною 1 статті 67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Пунктом 295.3 статті 295 ПК України,
встановлено, що платники єдиного
податку третьої - шостої груп сплачують
єдиний податок протягом 10 календарних
днів після граничного строку подання
податкової декларації за податковий
(звітний) квартал.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України, у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Пунктом 122.1 статті 122 ПК України
передбачено, що несплата
(неперерахування) фізичною особою -
платником єдиного податку, визначеною
підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291
цього Кодексу, авансових внесків
єдиного податку в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом, тягне за собою
накладення штрафу в розмірі 50
відсотків ставки єдиного податку,
обраної платником єдиного податку
відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 54.3 статті 54 ПК України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, зокрема, якщо: платник
податків не подає в установлені строки
податкову (митну) декларацію; згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Відповідно до пункту 58.1. статті 58 ПК
України, у разі коли сума грошового
зобов'язання платника податків,
передбаченого податковим або іншим
законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 57.3. статті 57 ПК
України, у разі визначення грошового
зобов'язання контролюючим органом за
підставами, зазначеними у підпунктах
54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, платник податків зобов'язаний
сплатити нараховану суму грошового
зобов'язання протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
податкового повідомлення-рішення, крім
випадків, коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру оскарження рішення
контролюючого органу.

Пунктом 14.1.175 статті 14 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Згідно із пунктом 87.1. статті 87
Податкового кодексу України джерелами
самостійної сплати грошових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі ті, що
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів. Пунктом 87.2. даної статті
Податкового кодексу України
передбачено, що джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Згідно з пунктом 87.11 статті 87
Податкового кодексу України, орган
стягнення звертається до суду з
позовом про стягнення суми податкового
боргу платника податку - фізичної
особи. Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

Враховуючи, що на момент розгляду
справи, відповідачем не надано
підтвердження сплати заборгованості, а
в судовому засіданні доведено
порушення відповідачем вимог чинного
податкового законодавства, що призвело
до виникнення заборгованості в розмірі
4656,35 грн, суд дійшов висновку, що сума
зазначеного боргу підлягає стягненню в
судовому порядку.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги
є обґрунтованими, а позов таким, що
підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) в
дохід місцевого бюджету
заборгованість із сплати єдиного
податку в сумі 4656 (чотири тисячі
шістсот п'ятдесят шість) гривень 35 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Тимощук О.Л.

Постанова складена в повному обсязі
26.08.2014 року.