Справа № 826/6853/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6853/14
інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Горбань Н.І.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 01 липня 2014 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український лізинговий фонд" до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Український лізинговий фонд"
звернулися до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ в Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві від
24.12.2013 р. № , № , № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 01 липня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, представником
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій просять скасувати постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 01 липня 2014 року та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити,
мотивуючи свої вимоги тим, що судом
порушено норми матеріального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
TOB "Український лізинговий фонд" працює
на ринку лізингових послуг України з 2011
року. Компанія представляє широкий
набір лізингових послуг для малого та
середнього бізнесу та фізичних осіб,
зареєстрованих на території Україні.

Основними напрямками діяльності TOB
"Український лізинговий фонд" є: лізинг
легкових автомобілів, лізинг
автобусів, лізинг вантажного
транспорту, лізинг спецтехніки.

ДПІ у Оболонському районі проведено
планову виїзну документальну
перевірку ТОВ "Український лізинговий
фонд" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.09.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.09.2011
року по 31.12.2012 року, за результатами
якої складено Акт від 06 грудня 2013 року
№ 781/26-54-22-06/37859096 (далі - Акт перевірки
від 06.12.2013 року № 781/26-54-22-06/37859096).

За результатами перевірки, на думку
податкового органу, було встановлено
порушення позивачем вимог:

- п.п. 14.1.36., п.п. 14.1.228. п. 14.1 ст. 14 п. 138.4, п.
138.6 ст. 138 Податкового кодексу України
(далі - ПК України), що призвело до
заниження податку на прибуток на
загальну суму 1 837 901 грн. в тому числі за
4 кв. 2012 в сумі 1 837 901 грн.

- п. 185.1 ст. 185 ПК України, встановлено
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 19 761 грн., в т.ч. за
серпень 2012 в сумі 2 419 грн., за вересень
2012 в сумі 17 342 грн., та встановлено
завищення від'ємного значення ПДВ на
загальну суму 205 860 грн., в т.ч. за січень
2012 в сумі 124 грн., за лютий 2012 в сумі 2 970
грн., за березень 2012 в сумі 3 077 грн., за
квітень 2012 в сумі 5 788 грн., за травень 2012
в сумі 9 991 грн., за червень 2012 в сумі 10 141
грн., за липень 2012 в сумі 14 226 грн., за
серпень 2012 в сумі 7 624 грн., за жовтень 2012
в сумі 61 851 грн., за листопад 2012 в сумі 46
324 грн., за грудень 2012 в сумі 43 744 грн.

На підставі Акту перевірки від 06.12.2013
року № 781/26-54-22-06/37859096 ДПІ у Оболонському
районі ГУ Мін доходів у м. Києві
винесено податкові
повідомлення-рішення від 24 грудня 2013
року № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем на 19 761 грн., визначені штрафні
(фінансові) санкції: 4 940,25 грн., та
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 24 грудня 2014 року № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем на 1 837 901 грн. та
нараховано фінансових санкцій в
розмірі 459 474,25 грн.

Також прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «В4» від 24
грудня 2014 року № , яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 205 860, 00 грн.

Не погодившись із висновками акту
перевірки та винесеними податковими
повідомленнями-рішеннями позивач
скористався правом адміністративного
узгодження спірних податкових
повідомлень рішень, відповідно до
приписів от. 56 ПК України, за
результатами якого податкові
повідомлення рішення залишено без
змін, а скарги без задоволення.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірних
податкових повідомлень-рішень, з таких
підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що відповідачем
не надано належних доказів, які б
підтверджували обґрунтованість
висновків перевірки та правомірність
винесених податкових
повідомлень-рішень.

За період з 01.01.2011 року по 31.12 2012 року ТОВ
"Український лізинговий фонд"
задекларовано скоригований валовий
дохід у сумі 735 844 190 грн.

Перевіркою повноти визначення
скоригованого валового доходу за
вказаний період встановлено його
заниження на загальну суму 1 128 607 грн.

Перевіркою відображених показників у
рядку 01. «Дохід від операційної
діяльності (дохід від реалізації
товарів (робіт послуг) Декларацій з
податку на прибуток за період з 01.10.2011
року по 31.12.2013 року у загальній сумі 722 801
337 грн. встановлено, що на формування
цих показників мало вплив здійснення
лізингових операцій.

Проведеною перевіркою відображеного
показника за період з 01.10.2011 по 31.12.2012
року у загальній сумі 722 801 337 грн. на
підставі таких документів як: договори,
рахунки - фактури, накладні, журнали -
ордери, виписки банку та
оборотно-сальдові відомості по
рахункам 36.70, 71,73 встановлено заниження
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 01.
Дохід від операційної діяльності
(дохід від реалізації товарів (робіт
послуг) Декларацій з податку на
прибуток за період з 01.10.2011 року по
31.12.2013 року у загальній сумі 722 801 337 грн.

Підприємство протягом перевіряємого
періоду надавало послуги фінансового
лізингу. Об'єктом лізингу виступали
транспортні засоби (автомобілі), які
були прийняті в автосалонах та
юридичних особах на території України.

Основними постачальниками
транспортних засобів були ТОВ
«ДПЗКУ-МТС» (обсяг поставки за
перевіряємий період 713 410 600 грн.), ТОВ
«Автомобільний дім Одеса» (обсяг
поставки за перевіряємий період 10 235 000
грн.), ТОВ «Супермаркет вантажної авто
техніки АВТЕК» (обсяг поставки за
перевіряємий період 10 979 000 грн.), ІП
«АІС-Столиця» (обсяг поставки за
перевіряємий період 4897600 грн.) та інші.

Податковою перевіркою встановлено, що
при визначенні собівартості
реалізованих об'єктів лізингу, ТОВ
«Український лізинговий фонд»
здійснювало реалізацію об'єктів
лізингу виходячи з їх покупної
вартості, а саме по ціні, яку було
сплачено безпосередньо
постачальникам.

При придбанні об'єктів лізингу ТОВ
"Український лізинговий фонд"
здійснювало витрати пов'язані
безпосередньо з об'єктами лізингу, а
саме: витрати на реєстрацію в органах
УДАІ ГУ МВС України на загальну суму 443
578, 00 грн., витрати за надання послуг ФОП
ОСОБА_3 по підготовці документів для
реєстрації автомобілів згідно
договору № 11/05 від 11.05.2012 року на
загальну суму 250 650,00 грн., а також
комісійна винагорода сплачена
Товариством Постачальникам об'єктів
лізингу, як послуги по пошуку клієнтів
на загальну суму 434 379,00 грн.

Ці витрати понесенні у зв'язку з
придбанням об'єктів лізингу, ТОВ
"Український лізинговий фонд" включено
до витрат на збут та відображено в
рядку 06.3 «Витрати на збут» Декларацій з
податку у відповідних періодах.

Податковим органом зроблено висновок,
що ТОВ «Український лізинговий фонд»
не включено до вартості об'єктів
лізингу та не відображено у рядку 01
«Дохід від операційної діяльності
(дохід від реалізації товарів (робіт,
послуг)» декларацій з податку на
прибуток та до податкових зобов'язань в
деклараціях з ПДВ витрат понесених при
купівлі даних об'єктів лізингу (на
реєстрацію в органах УДАІ ГУ МВС
України, послуги по підготовці
документів для реєстрації автомобілів
надані ФОП ОСОБА_3 та комісійна
винагорода сплачена постачальникам
об'єктів лізингу як послуги по пошуку
клієнтів).

За результатами проведеної перевірки
підприємства зроблено висновки, що в
порушення вимог п.п. 14.1.228. п. 14.1 ст. 14. п.
138.4 п. 138.6 ст. 138 ПК України ТОВ
«Український лізинговий фонд»
безпідставно занижено дохід від
операційної діяльності (дохід від
реалізації товарів (робіт, послуг) при
визначенні вартості об'єктів лізингу
на загальну суму 1 128 607 грн. за 2012 рік.

На думку перевіряючих, витрати на
реєстрацію придбаних об'єктів лізингу
в органах УДАІ ГУ МВС України на
загальну суму 443 578,00 грн., витрати за
надання послуг ФОП ОСОБА_3 по
підготовці документів для реєстрації
автомобілів згідно договору № 11/05 від
11.05.2012 року на загальну суму 250 650,00 грн.,
а також комісійна винагорода сплачена
Товариством Постачальникам об'єктів
лізингу, як послуги по пошуку клієнтів
на загальну суму 434 379,00 грн. - є
витратами, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, та повинні включатись
до складу собівартості реалізованої
продукції в періоді їх виникнення
відповідно до п. 138.4., 138.6 ст. 138 ПКУ, що як
наслідок повинно збільшувати дохід від
операційної діяльності при наданні в
лізинг таких об'єктів.

Позивачем протягом 2012 року укладено
ряд договорів фінансового лізингу.

На підтвердження витрат, реальності
операцій фінансового лізингу та
відповідності задекларованих
Позивачем показників фактичному руху
активів Позивач надав суду:

1. Перелік укладених договорів лізингу
за 2012р. ТОВ «Український лізинговий
фонд» (додаток № 1).

2. Зразки первинних документів (які є
типовими для лізингових операцій) на
прикладі трьох контрагентів, що
ілюструють придбання Позивачем ТЗ та
їх подальшу передачу у лізинг,
відповідно до переліку.

3. Таблицю розрахунку фінансового
результату за договорами фінансового
лізингу, також Реєстри первинних
документів, що свідчить про
прибутковість лізингових операцій
(перевищення доходів над витратами):

- реєстр видаткових накладних за
договорами фінансового лізингу за 2012р.
(відображає дохід від передачі ТЗ в
фінансовий лізинг);

- реєстр актів наданих послуг за
договорами фінансового лізингу за 2012р.
(відображає доходи від лізингових
платежів, отримані Підприємством у 2012
році за договорами фінансового
лізингу);

- реєстр видаткових накладних на
предмети лізингу (автомобілі), придбані
ТОВ «Український лізинговий фонд» у
2012р. (відображає витрати, понесені за
договорами купівлі-продажу ТЗ).

- реєстр актів наданих послуг по
реєстрації в органах ДАІ предметів
лізингу за 2012р. ТОВ «Український
лізинговий фонд» (відображає витрати,
понесенні на придбання послуг з
оформлення документів для реєстрації в
органах ДАІ);

- реєстр актів до агентських договорів
з пошуку клієнтів за 2012р. (відображає
витрати, понесенні за агентськими
договорами у зв'язку із придбанням
послуг з пошуку
клієнтів-лізингоодержувачів);

- реєстр виданих та отриманих
податкових накладних за 2012р.

З акту перевірки вбачається, що у
відповідача відсутні будь-які
зауваження щодо форми та змісту
вказаних документів.

Відповідач дійсність даних документів
не заперечував як і виконання
сторонами укладених договорів. Отже,
угоди є чинними та недійсними в
установленому порядку не визнавалися.

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України,
прибуток як об'єкт оподаткування
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Пунктом 135.1 ст. 135 ПК України визначено,
що доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до ст. 137, на підставі
документів, зазначених у п. 135.2 цієї
статті, та складаються з: доходу від
операційної діяльності, який
визначається відповідно до п. 135.4 цієї
статті; інших доходів, які визначаються
відповідно до п. 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у п. 135.3
цієї статті та у ст. 136 цього Кодексу.

Підпунктом 135.5.2 п. 135.5 цієї статті
передбачено віднесення до складу
доходів відповідного звітного періоду
доходів від операцій оренди/лізингу,
визначені відповідно до п. 153.7 ст. 153
цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.197 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
фінансовим лізингом (орендою) є
господарська операція, що здійснюється
фізичною або юридичною особою і
передбачає передачу орендарю майна,
яке є основним засобом згідно з цим
Кодексом і придбане або виготовлене
орендодавцем, а також усіх ризиків та
винагород, пов'язаних з правом
користування та володіння об'єктом
лізингу.

Оподаткування операцій лізингу
(оренди), концесії здійснюється в
порядку визначеному п. 153.7 ст. 153 ПК
України. Частиною 1 цієї статі
передбачено, що передача майна у
фінансовий лізинг (оренду) для цілей
оподаткування прирівнюється до його
продажу в момент такої передачі. При
цьому орендодавець збільшує доходи, а в
разі передачі у фінансовий лізинг
майна, що на момент такої передачі
перебувало у складі основних засобів
орендодавця, - прирівнює до нуля
балансову вартість відповідного
об'єкта основних засобів згідно з
правилами, визначеними статтею 146 цього
Кодексу для їх продажу, а орендар
включає вартість об'єкта фінансового
лізингу (без урахування процентів,
нарахованих або таких, що будуть
нараховані, відповідно до договору) до
складу основних засобів з метою
амортизації, за наслідками податкового
періоду, в якому відбувається така
передача.

При нарахуванні лізингового платежу
орендодавець збільшує доходи, а
орендар збільшує витрати на таку
частину лізингового платежу, яка
дорівнює сумі процентів або комісій,
нарахованих на вартість об'єкта
фінансового лізингу (без урахування
частини лізингового платежу, що
надається в рахунок компенсації
частини вартості об'єкта фінансового
лізингу), за наслідками податкового
періоду, у якому здійснюється таке
нарахування.

Згідно з п.п. 14.1.228 п.14.1 ст.14 ПК України,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
цілей розділу ІІІ цього Кодексу -
витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Згідно з п.п. 14.1.27 п.14.1 ст. 14 ПК України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з п.138.1 ст. 138 ПК України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України, витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп. 138.6. ПК України
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Відповідно до п.п. г. п. 138.10.2 п. 138.10 ст.138
ПК України до складу інших витрат
включаються, зокрема, будь-яка
винагорода за консультаційні,
інформаційні, аудиторські та інші
послуги, які отримує платник податку
для забезпечення своєї господарської
діяльності.

Витрати Товариства на обов'язкову
реєстрацію придбаних об'єктів лізингу
в органах УДАІ ГУ МВС та витрати за
отримані юридичні послуги по
обов'язковій реєстрації предметів
лізингу включено до складу інших
витрат та відображено в складі інших
витрат Товариства в декларації з
податку на прибуток за 2012р.

Згідно з п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПК України,
до складу інших витрат включаються
витрати на збут, які включають витрати,
пов'язані з реалізацією товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: комісійні винагороди продавцям,
торговим агентам та працівникам
підрозділів, що забезпечують збут.

Згідно з агентськими договорами, які
укладало Товариство, агенти сприяють
укладенню договорів фінансового
лізингу між Товариством та
лізингоотримувачами. За надані послуги
по пошуку клієнтів Товариство виплачує
агентську винагороду в актах наданих
послуг відображається інформація щодо
укладених Агентом договорів
фінансового лізингу.

Витрати по виплаті агентської
винагороди Товариством відображено як
витрати на збут в складі інших витрат
звітного періоду в декларації з
податку на прибуток на 2012р.

Пунктом 138.5 ст.138 ПК України
передбачено, що інші витрати
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому вони були здійснені та
не включаються до складу собівартості
реалізованих товарів.

Згідно п. 15 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 14 «Оренда»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 28 липня 2000 року №
181, витрати орендодавця з укладання
угоди про фінансову оренду («юридичні
послуги, комісійні винагороди)
визнаються іншими витратами того
звітного періоду, у якому вони мали
місце. Відповідно до п. 19 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 16
«Витрати», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 31
грудня 1999 року N 318, витрати на комісійну
винагороду продавцям та торговим
агентам включаються до складу витрат
на збут та не включаються до складу
собівартості реалізованої продукції.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг" лізингові платежі
можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину
вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Вартість транспортних засобів,
зазначена в договорах купівлі-продажу
та вартість предметів лізингу,
зазначена в договорах купівлі-продажу
та вартість предмету лізингу,
зазначена в договорах фінансового
лізингу є ідентичними.

Структура лізингових платежів, згідно
договорів фінансового лізингу,
лізинговий платіж складається з 2-х
складових: перша - винагорода (комісії)
лізингодавця, що зазначена в графі 5
Графіку платежів та, друга - платежі з
компенсації вартості предмета лізингу,
зазначені в Графі 4 Графіку платежів
(додаток до договорів).

Таким чином, клієнт (лізингоодержувач)
відповідно до Графіка платежів,
протягом строку лізингу сплачує
(повертає Товариству) вартість
придбаного транспортного засобу, та
сплачує винагороду товариству, до
складу якої входять в тому числі всі
витрати понесені Товариством у зв'язку
з укладанням договору.

Структура та механізм розрахунку
лізингових платежів передбачені в
Товаристві Методикою розрахунків
платежів за договорами фінансового
лізингу, затвердженою Наказом
директора Товариства за № 60 від 02.07.2012
р. Методикою встановлено яким чином
Визначається розмір лізингового
платежу, які складові частини
впливають на його розмір,

Пунктом .3.1. Методики визначено, що
вартість предмета лізингу (Лінія
«Основний долг») представлена у
Графіку платежів за договорами
фінансового лізингу саме як платежі на
погашення вартості предмета лізингу
(Графа 4 Графіка платежів), а всі інші
витрати, понесені Товариством (в т.ч.
Лінія «Возмещение затрат»), включено до
платежів з винагороди Товариства (що
представлені в Графіку платежів в
графі 5) і компенсується
лізингоодержуачем протягом строку
лізингу.

З урахуванням графіків лізингових
платежів в цілому по Підприємству та за
кожним об'єктом лізингу, доходи від
лізингових платежів перевищували
Додаткові витрати, внаслідок чого
лізингові операції (як в цілому по
Підприємству, так й за кожним об'єктом
лізингу) були прибутковими, що
відображено у розрахунку фінансового
результату за договорами фінансового
лізингу.

Податковий орган вказане не
спростував, та не заперечував
правильність відображення
Підприємством доходів від платежів,
отримуваних за графіками, які
передбачені відповідними договорами з
клієнтами.

Статтею 16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» передбачено, що
сплата лізингових платежів
здійснюється в порядку, встановленому
договором, оскільки закон не зобов'язує
визначати умови сплати та розміри
лізингових платежів, а податковим
органом в даному випадку не наведено
порушень позивачем договорів або їх
невиконання, посилання податкового
органу на заниження суми доходів
звітних періодів за 1 - 4 квартал 2012 року
не знаходить документального
підтвердження.

В судовому засіданні не встановлено
невідповідності умов надання
лізингових послуг чинному
законодавству, зокрема, приписам
Закону України «Про фінансовий
лізинг», Господарського кодексу
України, при цьому, також і не
встановлено порушення умов оплати
лізингових послуг.

За таких обставин є правильними
висновки суду першої інстанції про
безпідставність викладеного
відповідачем в акті про заниження
підприємством доходу від операційної
діяльності у загальній сумі 1 128 607,00
гривень.

Спеціальні правила оподаткування
лізингових операцій, визначені у п. 153.7.
ст. 153 ПК України, не передбачають
включення перелічених вище витрат до
доходів саме на момент передачі об'єкта
лізингу клієнта.

Вищезазначені витрати є саме
витратами, пов'язаними з укладанням
договорів фінансового лізингу, а не
витратами, які на думку контролюючого
органу, повинні формувати собівартість
товарів згідно п. 138.6. ПК України,
збільшувати останню, і як наслідок
збільшувати доходи від операційної
діяльності при реалізації таких
товарів.

З Акту перевірки вбачається (п. 1.2. Акта
перевірки), що відповідачем під час
перевірки визначення витрат ТОВ
«Український лізинговий фонд» за
період з 01.10.2011 р. по 31.12.2012 р. було
встановлено їх завищення на загальну
суму 7 623 307 грн. за операціями по виплаті
відсотків Раstorik Investment Limited за кредитним
договором у зв'язку з тим, що відповідні
відсотки не можуть перевищувати розмір
доходів від використання цих відсотків
на конкретні об'єкти фінансового
лізингу, які будуть одержані у
майбутньому у вигляді лізингових
платежів. В обґрунтування своїх
доводів ДПІ посилається на п. 138.4. ст. 138
ПК України з урахуванням» п. 7 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 16
«Витрати», з посиланням на те, що
витрати визнаються витратами певного
періоду одночасно з визнанням доходу.

Згідно з пунктом 138.1. ПК України, до
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, відносяться
витрати операційної діяльності та інші
витрати, визначені згідною пунктом 138.5.,
підпунктами. 138.10.5.. 138.10.6 п. 138.10 ПКУ.

Витрати що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та передбачені п. 138.4
ст.138 ПКУ, віднесені саме до витрат
операційної діяльності, проте
фінансові витрати, до яких належать
витрати на нарахування процентів
згідно п.п. 138.10.5. ПКУ - віднесені до
інших витрат.

Згідно з п.п. 138.10.5. ПК України, до інших
витрат відносяться Фінансові витрати,
до яких належать витрати на
нарахування процентів (за користування
кредитами та позиками, за випущеними
облігаціями та фінансовою орендою), та
інші витрати підприємства в межах норм,
встановлених цим кодексом, пов'язані із
запозиченням.

Пунктом 138.5 ПК України передбачено, що
інші витрати визнаються витратами того
звітного періоду. В якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, а саме згідно
П(с)БУ 31 «Фінансові витрати».

Пунктом 3 П(с)БУ 31 «Фінансові витрати»
визначено, що фінансові витрати -
витрати на проценти та інші витрати
підприємства, пов'язані із
запозиченнями.

Згідно з п.4 П(с)БУ 31, фінансові витрати
визнаються витратами того звітного
періоду, за який вони були нараховані
(визнані зобов'язаннями), крім
фінансових витрат, які
капіталізуються.

Нормами Податкового Кодексу України і
нормами Положень (стандартів)
бухгалтерського обліку передбачено, що
до складу витрат звітного періоду
відносяться нараховані відсотки, а не
сплачені, як стверджує податковий
орган.

За таких обставин є правильними
висновки суду першої інстанції про
безпідставність висновків відповідача
про завищення позивачем витрат на
загальну суму 7 623 307 грн.

В підпункті 1 розділу 3.2.1 Акту
(Податкові зобов'язання з податку на
додану вартість) зазначено, що
заниження вартості реалізації об'єктів
лізингу (а саме, не включення в
собівартість реалізуємих об'єктів
лізингу витрат на реєстрацію придбаних
об'єктів лізингу в органах УДАІ ГУ МВС
України, витрат за надання послуг по
підготовці документів для реєстрації
автомобілів та витрат з комісійної
винагороди), на думку перевіряючих
призвело до заниження задекларованих
Товариством показників у рядку 1
Декларації з ПДВ за перевіряємий
період на загальну суму 225 621.00 грн., що є
порушення п. 185.1 ст. 185 ПКУ.

Згідно п.п.14.1.191 ПК України передача
об'єктів на підставі договорів про
фінансовий лізинг є поставкою товарів.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України
база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів). А
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, що справляється
з вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної»)
вартості включаються будь-які суми
коштів. Вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

При цьому у разі постачання товарів за
договорами фінансового лізингу базою
оподаткування є договірна (контрактна)
вартість, але не нижче ціни придбання
об'єкту лізингу.

Підпунктом 135.4.1 п. 135.4 ПК України
передбачено, що дохід від операційної
діяльності до якого віднесено дохід
від реалізації товарів, виконаних
робіт, наданих послуг - визнається в
розмірі договірної (контрактної)
вартості», що і було враховано
позивачем при обчисленні податку на
прибуток за 2012р. - а саме дохід
враховано в сумі договірної
(контрактної) вартості придбаних
об'єктів лізингу.

В договорах фінансового лізингу
вартість предмету лізингу є ідентичною
вартості, визначеної в договорі
купівлі - продажу відповідного
транспортного засобу, що є
підтвердженням правильності
відображення Товариством саме
договірної вартості такого
транспортного засобу. При цьому
витрати, пов'язані з укладанням
договору фінансового лізингу (втрати
на збут, комісійна винагорода, витрати
на реєстрацію транспортних засобів)
підтверджуються договорами з
постачальниками таких послуг, актами
виконаних робіт та відшкодовуються
лізингоодержувачами у складі
лізингових платежів, що є виногородою
(комісією) лізингодавця. На
підтвердження правильності
відображення витрат та доходів при
здійсненні Товариством господарської
діяльності позивачем надано суду копії
договорів купівлі - продажу та
договорів фінансового лізингу за
відповідними транспортними засобами,
що передбачає ідентичність вартості
предмету лізингу в договорах
фінансового лізингу та купівлі-продажу
та передбачає компенсацію
(відшкодування витрат зі збуту) саме у
складі винагороди лізингодавця за
договорами фінансового лізингу.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника на
формування витрат, податкового
кредиту. Податковим органом не
доведено існування таких обставин.

Відповідачем не надано належних
доказів, які б підтверджували
обґрунтованість висновків перевірки.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття відповідачем спірних
податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятих ним рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 01 липня 2014 року
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 01 липня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Л. М.
Гром, Н.І. Горбань

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Горбань Н.І.