Справа № 815/1362/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/8500/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Костенка М.І.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 01.06.2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013 року

у справі № 815/1362/13-а

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
«Максан-Транс»доДержавної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби проскасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Максан-Транс» (далі
по тексту - позивач, ТОВ «Максан-Транс»)
звернулось з позовом до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби (далі по
тексту - відповідач, ДПІ) про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 01.06.2013 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013 року
апеляційну скаргу ДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Заперечень на касаційну скаргу не
надійшло.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено виїзну
планову документальну перевірку ТОВ
«Максан-Транс» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2008 року по
31.12.2010 року, за результатами якої
складено акт від 14.01.2013 року №
141/22-3/34056056.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», а саме: занижено
податок на прибуток на загальну суму 8
001 712 грн., пп. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», пп.
49.18.1 п. 49.18 ст. 19 Податкового кодексу
України, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп.
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», завищено
від'ємне значення, яке після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
звітного періоду за грудень 2010 року на
суму 115 118 грн. та занижено суми податку
на додану вартість, який підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет на суму 5
508 858 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки ДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення від 07.02.2013 року №
, яким ТОВ «Максан-Транс»
збільшено податок на прибуток в сумі 4
973 455 грн.; № , яким позивачу
збільшено податок на додану вартість
на 3 252 618 грн.; № , яким ТОВ
«Максан-Транс» збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі
170 грн.; №, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення з ПДВ на 115 118
грн.

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, задовольняючи частково
позовні вимоги ТОВ «Максан-Транс»
дійшов висновку про необґрунтованість
податкових повідомлень-рішень від
07.02.2013 року № , № , № ,
№.

Як вбачається з матеріалів справи,
задовольняючи частково позовні вимоги
ТОВ «Максан-Транс» суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
належними доказами підтвердив
правомірність своїх дій щодо
формування податкового кредиту та
валових витрат на підставі документів,
складених ТОВ «К»Лайн Україна», ТОВ
«Максан», ТОВ «Копрорпація «АЛГРІ», ПП
«Медичний центр дорожнього руху та
невідкладної допомоги», ТОВ
«Євротерминал», ТОВ «Союз», ТОВ
«Мокона», ТОВ «Мегатранс-авто», ПП
«Вірінея-2007», ТОВ «Чайка Шипинг
Україна-Ейджинсі», ТОВ
«Укрогргенергострой», ТОВ
«Стандарт-Оіл», ПІІ «Лукойл-Україна»,
ПОСОГ «УПКЦ» ВОІ «СОІУ», ДП
«Каско-Одеса-судноплавтсво і
торгівля», ПП «Авто люкс-2000», ДП
«Іллічівький морський торгівельний
порт», ТОВ «Південна технічна
підтримка», ДП «ГПК «Україна», ТОВ
«Росавтодетальсервіс», ТОВ «Стандарт
Оіл», ТОВ «Бруклін-Київ-Порт», ТОВ
«Портовик-сервіс», ТОВ «Спец торг Трак»
Одеська філія, ПП «Авто від», ТОВ
«ТІДІСІ Україна», ТОВ «Софіт Люкс»
Філія ТОВ «Софіт Люкс» у м. Одеса, ДП
«Одеський морський торгівельний порт»,
ПП «ГЕС автозапчастини, Асоціація
міжнародних автомобільних
перевізників України», ТОВ
«Бруклін-Уиїв-порт», ТОВ «Корпорація
Алгри».

Колегія суду не може погодитись з
такими висновками судів, вважаючи їх
передчасними та такими, що винесені з
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин) під
валовими витратами виробництва та
обігу розуміється сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно абз. 2 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

В той же час, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Судам, при вирішенні даної справи, слід
звернути увагу на дослідження обставин
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку. При цьому
приймати на підтвердження даних
податкового обліку можна лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам необхідно
з'ясувати, зокрема:

- Рух активів у процесі здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

- Установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Зокрема,
встановити статус постачальника
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та/або сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість. Особа, що видає податкову
накладну, повинна бути зареєстрованою
як платник податку на додану вартість
на момент вчинення відповідної
господарської операції.

- Установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку. В обов'язковому
порядку необхідно дослідити наявність
господарської мети при вчиненні
відповідних дій платника податку.

Для з'ясування зазначених обставин
судам необхідно перевірити доводи
податкового органу, викладені в акті
перевірки та інші докази.

Частиною 5 ст. 11 КАС України
передбачено, що суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень став
висновок податкового органу щодо
безпідставного віднесення позивачем
до складу валових витрат та
податкового кредиту сум ПДВ по
операціям з ТОВ «К»Лайн Україна», ТОВ
«Максан», ТОВ «Копрорпація «АЛГРІ», ПП
«Медичний центр дорожнього руху та
невідкладної допомоги», ТОВ
«Євротерминал», ТОВ «Союз», ТОВ
«Мокона», ТОВ «Мегатранс-авто», ПП
«Вірінея-2007», ТОВ «Чайка Шипинг
Україна-Ейджинсі», ТОВ
«Укрогргенергострой», ТОВ
«Стандарт-Оіл», ПІІ «Лукойл-Україна»,
ПОСОГ «УПКЦ» ВОІ «СОІУ», ДП
«Каско-Одеса-судноплавтсво і
торгівля», ПП «Авто люкс-2000», ДП
«Іллічівький морський торгівельний
порт», ТОВ «Південна технічна
підтримка», ДП «ГПК «Україна», ТОВ
«Росавтодетальсервіс», ТОВ «Стандарт
Оіл», ТОВ «Бруклін-Київ-Порт», ТОВ
«Портовик-сервіс», ТОВ «Спец торг Трак»
Одеська філія, ПП «Авто від», ТОВ
«ТІДІСІ Україна», ТОВ «Софіт Люкс»
Філія ТОВ «Софіт Люкс» у м. Одеса, ДП
«Одеський морський торгівельний порт»,
ПП «ГЕС автозапчастини, Асоціація
міжнародних автомобільних
перевізників України», ТОВ
«Бруклін-Уиїв-порт», ТОВ «Корпорація
Алгри».

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, задовольняючи частково
позовні вимоги ТОВ «Максан-Транс»
виходив з того, що господарські
операції між позивачем та
вищевказаними контрагентами є
реальними та підтвердженими
первинними документами.

Проте, судами попередніх інстанцій при
вирішенні даної справи не було
досліджено первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій, наявність у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів, необхідних для
вчинення дій, що становлять зміст
відповідних операцій.

Таким чином, для правильного вирішення
даного спору необхідним є дослідження
самих договорів укладених між
позивачем та контрагентами та всіх
первинних документів, пов'язаних з їх
виконанням, обставин, які б
підтверджували рух активів у процесі
здійснення господарських операцій
позивача з контрагентом, а також
встановлення наявності зв'язку між
фактом придбання товарів (послуг) з
понесенням інших витрат із
господарською діяльністю платника
податку та використання цих товарів у
господарській діяльності.

Крім того, судами першої та апеляційної
інстанції не було взято до уваги та не
надано належної правової оцінки всім
обставинам справи, щодо втрати
документів ТОВ «Максан-Транс».

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що суди попередніх інстанцій
не дослідили та не розглянули належним
чином докази, що містяться в матеріалах
справи, не надали належну оцінку
обставинам справи, порушили та невірно
застосували норми матеріального права,
та, як наслідок, прийняли незаконні
рішення.

Викладене свідчить про порушення
судами вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
КАС України не може досліджувати
докази, встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція на підставі ст. 227 КАС України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, порушень норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню, а справа підлягає
направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування та правильного
вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційна скарга відповідача підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 - Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області задовольнити
частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 01.06.2013 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013 року -
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
М.І. Костенко О.В. Муравйов