Справа № 826/10749/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2014 року 14:00
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., за участю секретаря
судового засідання Савченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до третя особа про
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві Державний виконавець
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві Рудьковська О.С.
визнання неправомірною та скасування
постанови ВП № 43510932 від 30.05.2014, визнання
дій та бездіяльності неправомірними за
від позивача - ОСОБА_3;
від відповідача - не з'явився;
від третьої особи - не з'явився.
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
(далі по тексту - відповідач), третя
особа - Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві Рудьковська О.С., в
якому просить суд:
«- визнати неправомірною та скасувати
постанову державного виконавця
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві Рудьковської О.С. про
відкриття виконавчого провадження від
30.05.2014 ВП №43510932;
- визнати дії державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві Рудьковської О.С.
щодо не направлення їй постанови про
відкриття виконавчого провадження від
30.05.2014 ВП № 43510932 неправомірними;
- визнати неправомірною бездіяльність
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві Рудьковської О.С.
щодо не винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження на
підставі статті 49 Закону України «Про
виконавче провадження».
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувана постанова
прийнята відповідачем в порушення
положень Закону України «Про виконавче
провадження», а тому підлягає
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28.07.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до розгляду у
судовому засіданні.

В судовому засіданні 11.08.2014 позивач та
його представник позов підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання 11.08.2014
не забезпечив, причини неявки суду не
повідомив, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Третя особа у судове засідання 11.08.2014 не
прибула, подавши клопотання про
розгляд справи за її відсутністю.

У судовому засіданні 11.08.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.04.2014
Васильківським міськрайонним судом
Київської області видано виконавчий
лист №6а-13/2010, згідно якого суд вирішив
стягнути з ОСОБА_4 на користь
Міністерства оборони України кошти у
розмірі 40336, 41 грн.

30.05.2014, у зв'язку з надходженням заяви
стягувача про відкриття виконавчого
провадження разом з виконавчим
документом, державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві Рудьковською О.С.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження № 43510932, якою
боржнику надано семиденний строк для
добровільного виконання рішення суду.

30.05.2014 постановою про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
у рамках виконавчого провадження
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику та заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить останньому.

11.07.2014 та 16.07.2014 ОСОБА_1 звернулась на
адресу начальника відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
М’ягкого В.Я. з заявами про вирішення
питання щодо закриття виконавчого
провадження № 43510932 та зняття арешту з
усього майна боржника у зв'язку з його
смертю.

До заяви ОСОБА_1 додано копію свідоцтва
про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від
09.11.2013.

Оскільки постанова про відкриття
виконавчого провадження не
надсилалася позивачу, а також у зв'язку
з не винесенням державних виконавцем
постанови про закінчення виконавчого
провадження, позивач звернулась до
суду з даним позовом за захистом своїх
прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999
року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Законом №606-XIV примусове виконання
рішень в Україні покладається на
Державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України (частина 1 статті 2
Закону №606-XIV).

Частиною 1 статті 17 Закону № 606-XIV
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону
№ 606-XIV підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, зокрема, виконавчі листи, що
видаються судами.

Частиною 1 статті 18 Закону № 606-XIV у
виконавчому документі зазначаються,
зокрема, ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб).

Відповідно до частин 1, 2 статті 25 Закону
№ 606-XIV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо
незакінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих
днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові (частина 5
статті 25 № 606-XIV).

Згідно частин 1, 2 статті 8 Закону № 606-XIV
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник. Стягувачем є
фізична або юридична особа, на користь
чи в інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом.

З виконавчого листа №6а-13/2010, виданого
Васильківським міськрайонним судом
Київської області 09.04.2014, вбачається,
що боржником у ньому визначено ОСОБА_4.

Таким чином, суд приходить до висновку
про безпідставність посилань позивача
на не надіслання саме їй постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 43510932 від 30.05.2014, оскільки вона не є
стороною виконавчого провадження.

У частині посилань позивача на
невідповідність постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 43510932 від 30.05.2014 вимогам статті 18
Закону № 606-XIV, оскільки у виконавчому
документі відсутній ідентифікаційний
код стягувача (Міністерства оборони
України), суд зазначає, що наведене не є
підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження та повернення
виконавчого документу стягувачу
згідно статті 26 Закону № 606-XIV.

Така правова позиція висловлена у
постанові Верховного Суду України від
25.06.2014 у справі № 6-62цс14.

Відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання протиправною бездіяльності
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві Рудьковської О.С.
щодо не винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження на
підставі статті 49 Закону України «Про
виконавче провадження», суд зазначає
наступне.

Так, відповідно до приписів статей 37 та
49 Закону № 606-XIV у разі смерті боржника
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню, якщо
встановлені судом правовідносини
допускають правонаступництво або
закінченню, якщо виконання його
обов'язків у виконавчому провадженні
не допускає правонаступництва,
відповідно.

З аналізу вищевказаної норми
вбачається, що вирішення питання про
зупинення або закінчення виконавчого
провадження віднесено до виключної
компетенції державного виконавця, який
з цього приводу виносить відповідну
постанову.

Як вбачається з копії виконавчого
провадження №43510932, про смерть ОСОБА_4
державному виконавцю стало відомо
11.07.2014, у зв'язку з чим на підставі
пункту 1 частини 1 статті 37 та статті 39
Закону № 606-XIV 25.07.2014 винесено постанову
про зупинення виконавчого
провадженням та 25.07.2014 направлено
запит до Київського Державного
нотаріального архіву щодо надання
відомостей про правонаступників
ОСОБА_4.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
ОСОБА_1, як дружиною померлого ОСОБА_4
(боржника у виконавчому провадженні)
передчасно заявлено вимогу до суду про
визнання бездіяльності державного
виконавця щодо не винесення постанови
про закінчення виконавчого
провадження.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частин першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи встановлені обставини
справи, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167,181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
В.П.
Катющенко