Справа № 817/2034/14
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2034/14

21 серпня 2014 року 10год. 17хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Борискіна С.А. за участю секретаря
судового засідання Вавелюк А.І та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Білик М.В.,
Паламарчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізична особа-підпиємець ОСОБА_5
до Державна податкова
інспекція у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про скасування вимоги та
податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5
звернувся до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області з позовом про скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
м. Рівному № від 11 липня 2014 року;
скасування Вимоги ДПІ у м. Рівному від
04.07.2014 року про сплату боргу (недоїмки)
зі сплати єдиного внеску та скасування
Рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №
від 11.07.2014 року.

В обґрунтування позову заперечує
висновки контролюючого органу,
викладені в акті про результати
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_5 з питань щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р. Стверджує,
що відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Представник позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримав з наведених у ньому підстав,
просив задовольнити повністю.

Представники відповідача позов не
визнали, подали письмове заперечення
та пояснили, що під час проведення
перевірки було встановлено факти
здійснення збиткових господарських
операцій по перевезенню вантажів,
відтак, непропорційне віднесення до
складу валових витрат, пов'язаних із
одержанням доходів.

В Акті перевірки зазначено, що
перевіркою правильності визначення
витрат, відображених у деклараціях про
доходи, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу та документально
підтверджених, з даними про суми
витрат, визначеними в ході перевірки за
період діяльності з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.,
встановлено розбіжності у валових
витратах за 2012 рік на суму 30 521,00 грн. та
за 2013 рік на суму 30 462,00 грн., що виникли в
результаті порушення п.177.4 ст. 177
Податкового кодексу України, а саме:
згідно проведеного аналізу
встановлено, що протягом 2012-2013рр.
позивачем були надані послуги
міжнародного перевезення вантажів,
витрати по яких (витрати на придбання
дизельного пального в Україні та за її
межами, добові водіїв, оплата
дорожнього збору та ін.) списані
позивачем не пропорційно до отриманого
по даних переїздах доходу згідно Актів
виконаних робіт (перелік яких
зазначено в Акті перевірки).

Враховуючи вищенаведене, просили суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку
про задоволення позовних вимог
повністю з таких підстав.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5
зареєстрований виконавчим комітетом
Рівненської міської ради Рівненської
області 11.9.2007 року за №0016041,
взятий на податковий облік в органах
державної податкової служби 12.09.2007 року
та перебуває на обліку в ДПІ у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області. ФОП
ОСОБА_5 зареєстрований платником
податку на додану вартість відповідно
до Свідоцтва про реєстрацію платника
ПДВ від 05.09.2012 року №200067009,
індивідуальний податковий номер
платника ПДВ НОМЕР_1. Позивач протягом
2012-2013р.р. здійснював господарську
діяльність з надання послуг вантажних
перевезень.

При цьому, ОСОБА_5 протягом зазначеного
періоду у своїй діяльності
використовував вантажні сідлові
тягачі, а саме: власний вантажний
сідловий тягач марки DAF 2004 року випуску
(реєстраційний номер НОМЕР_2) з
напівпричепом бортовим тентовим марки
KRONE (реєстраційний номер НОМЕР_3),
власний сідловий тягач марки DAF 2006 року
випуску (реєстраційний номер НОМЕР_4) з
напівпричепом бортовим тентовим марки
Kogel., 2001 року випуску, № НОМЕР_5 та
ватажний автомобіль марки RENAULT
(реєстраційний номер НОМЕР_6).

Судом встановлено, що відповідачем,
відповідно до направлення №119/358/17-16-17-01
від 06.06.2014 року, була проведена планова
виїзна перевірка ФОП ОСОБА_5 з питань з
питань щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2011р. по 31.12.2013р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011р. по 31.12.2013р. За результатами
перевірки складено відповідний акт від
04.07.2014 року №101//17-117 (т.1 а.с.8-20), яким
встановлені порушення:

1. п. 138.2, п.138.4 ст. 138, п.177.4 ст. 177
Податкового кодексу України щодо
непропорційного списання ФОП ОСОБА_5
витрат по переїздам за 2012 рік на суму 30
521,00 грн. та за 2013 рік на суму 30 462,00 грн.,
внаслідок чого контролюючим органом
відповідно до п.164.1, п.164.3 ст. 164, п.167.1 ст.
167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України донарахована сума
податку на доходи фізичних осіб від
зайняття підприємницькою діяльністю
за 2012 рік в розмірі 4 578,00 грн. та за 2013
рік в розмірі 4 569,00 грн.

2. п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", внаслідок чого
контролюючим органом донараховано
суму єдиного внеску 21 161,09 грн., в тому
числі за 2012 рік - 10 590,86 грн. та за 2013 рік -
10 570,23 грн.

04 липня 2014 року ДПІ у м. Рівному
винесено Вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 04.07.2014 року №Ф-29, згідно
якої належить до сплати 21 161,09 гривень
(т.1 а.с.22)..

11 липня 2014 року ДПІ у м. Рівному
винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
донараховано податкові зобов'язання із
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 11
434,00 грн. (в тому числі 9 147,00 грн.
основного зобов'язання та 2 287,00 грн.
штрафної санкції) (т.1 а.с.21).

11 липня 2014 року ДПІ у м. Рівному
винесено Рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №
яким на підставі п.3 ч. 11 ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI у розмірі 1 587,60 грн. (т.1 а.с.23).

При вирішенні справи по суті судом
враховуються наступні норми
законодавства.

Відповідно до п.177.1. ст.177 Податкового
кодексу України, доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

За змістом п.177.4. ст..177 ПК України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Фізичні особи - підприємці подають до
контролюючого органу податкову
декларацію за місцем своєї податкової
адреси за результатами календарного
року у строки, встановлені цим Кодексом
для річного звітного податкового
періоду, в якій також зазначаються
авансові платежі з податку на доходи
(п.177.5 ст.177 ПК України).

Нормами Податкового кодексу України
встановлено, що доходи, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з:

- доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті;

- інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

Доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (пп.135.1., 135.2. ст..135 ПК
України).

Законодавцем встановлено, що дохід від
реалізації товарів визнається за датою
переходу покупцеві права власності на
такий товар.

Дохід від надання послуг та виконання
робіт визнається за датою складення
акта або іншого документа, оформленого
відповідно до вимог чинного
законодавства, який підтверджує
виконання робіт або надання послуг
(п.137.1 ст.137 ПК України).

Згідно із п.5 П(С)БО 15 "Доходи",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 29 листопада 1999
року N 290, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 14 грудня 1999 р. за N 860/4153,
дохід визнається під час збільшення
активу або зменшення зобов'язання, що
зумовлює зростання власного капіталу
(за винятком зростання капіталу за
рахунок внесків учасників
підприємства), за умови, що оцінка
доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в
цьому Положенні (стандарті),
застосовуються окремо до кожної
операції. Проте ці критерії потрібно
застосовувати до окремих елементів
однієї операції або до двох чи більше
операцій разом, якщо це випливає із
суті такої господарської операції
(операцій).

Судом враховується те, що не зважаючи
на покликання представників
відповідача на норми ст.135 та 137 ПК
України, контролюючим органом не
оспорюється, а визнається факт
отримання доходів у звітному
(перевіряємому) періоді, в тому числі і
чистих доходів - відтак прибутковості
діяльності позивача.

Крім того, судом наголошується на
нормах п.138.4 ст.138 ПК України, за якими
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно підпункту 14.1.27. пункту 14.1. статті
14 Податкового кодексу України витрати
- сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

За змістом п.138.1. ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті та інших витрат,
визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 -
138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу.

Згідно із п.138.2. ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.15.4 П(С)БО 16 «Витрати»
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 р. N318,
який зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248,
до складу загальновиробничих витрат
включаються витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
операційну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення.

Аналіз наведених норм дає підстави
стверджувати, що контролюючий орган не
вправі не визнавати факт понесення
витрат та отримання доходів з підстав
інших, аніж непредставлення до
перевірки відповідних первинних
документів.

В акті перевірки не вказується на
ненадання відповідних первинних
документів зі сторони позивача або їх
невідповідність встановленим вимогам.

Відповідно до ст.42 Господарського
кодексу України, підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Тобто, законодавець передбачає, що не
всі операції, які здійснюються
підприємцем можуть бути дохідними
(прибутковими), однак, основна мета
здійснення підприємницької діяльності
- одержання прибутку.

Надані позивачем первинні документи,
на підставі яких ним формувались
доходи та витрати, відповідають
встановленими до них ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
вимогам.

Досліджена в ході судового засідання
та долучена до матеріалів справи копія
Книги обліку доходів і витрат, яку
ведуть фізичні особи-підприємці, а
також первинні документи, якими
зафіксовано результати операцій із
здійснення вантажних перевезень (акти
списання ТМЦ, звіти про використання
коштів, виданих під відрядження або
звіт на кожну поїздку, звіти по
використанню пального по шляхових
листах по кожній поїздці, фіскальні
чеки на оплату вартості палива,
уніфіковані митні квитанції МД-1,
оплата вартості послуг TIR, посвідчення
про відрядження, які містять відмітки
про вибуття / прибуття водія кожного
автомобіля, подорожні лиси вантажного
автомобіля у міжнародному сполученні
на кожен рейс), які відображені в Книзі
обліку доходів і витрат, надають суду
беззаперечні докази щодо
правомірності формування підприємцем
сум одержаних від здійснення
господарської діяльності доходів та
сформованих валових витрат.

При цьому, як вбачається із декларації
позивача за 2012 р., його діяльність
характеризується дохідністю, оскільки
за результатами звітного періоду,
позивач отримав доходу в розмірі 535994,00
грн., а витрат поніс лише в розмірі 522684,00
гривень, а з декларації за 2013 р.
вбачається, що позивач отримав дохід в
розмірі 754918,00 гривень, а витрат поніс на
суму 739416,00 гривень.

Долучений до матеріалів справи аналіз
Книги обліку доходів і витрат ФОП
ОСОБА_5 підтверджує позицію позивача
щодо дохідності його діяльності
протягом 2012-2013 років, в тому числі і в
помісячному розрізі.

Отже, діяльність позивача
характеризується прибутковістю, тобто
перевищенням суми доходів за звітний
період, яким є календарний рік, над
сумою понесених витрат.

Судом також враховується те, що в
порушення вимог пункту 5.2. розділу ІІ
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом ДПА України від 22.12.2010р. № 984,
відповідно до якого: у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення, відповідач не наводить
жодного первинного документу,
сформовані витрати за яким не взято до
уваги.

З огляду на наведене, висновки
контролюючого органу щодо завищення
валових витрат, а відтак заниження
оподатковуваного доходу за 2012-2013 роки є
безпідставними, відтак, податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному
№ від 11 липня 2014 року яким
донараховано податкові зобов'язання із
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 11
434,00 грн. (в тому числі 9 147,00 грн.
основного зобов'язання та 2 287,00 грн.
штрафної санкції) підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку Вимозі ДПІ у м. Рівному
від 04.07.2014 року про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску
№Ф-29 та Рішенню про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №
від 11.07.2014 року судом враховується
наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначено
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 №2464-VI.

Виключно даним Законом визначаються:
принципи збору та ведення обліку
єдиного внеску; платники єдиного
внеску; порядок нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску;
розмір єдиного внеску та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; склад, порядок
ведення та використання даних
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; порядок
здійснення державного нагляду за
збором та веденням обліку єдиного
внеску (ч.2 ст.2 Закону №2464-VI).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI,
платниками єдиного внеску є, зокрема,
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

За змістом ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, базою
нарахування єдиного внеску для
фізичних осіб - підприємців є сума
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб.
Нарахування єдиного внеску
здійснюється в межах максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом.

Єдиний внесок нараховується на суми,
зазначені в частинах першій і другій
цієї статті, не зменшені на суму
відрахувань податків, інших
обов'язкових платежів, що відповідно до
закону сплачуються із зазначених сум.

З огляду на не підтвердження в ході
судового розгляду правомірності
висновків ревізорів про збільшення
чистого оподатковуваного доходу ФОП
ОСОБА_5 за 2012 та 2013 роки, нарахування
єдиного внеску за ці роки є
неправомірним, оскільки відсутня база
для нарахування.

Отже, вимога ДПІ у м. Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області від
04.07.2014 року №Ф-29 про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску та,
як наслідок, прийняте Рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску № від 11.07.2014 року є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги підлягають задоволенню
повністю.

Згідно з частиною першою статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Судові витрати по справі у вигляді
судового збору в сумі 182,70 гривень
згідно з ч.1 ст. 94 КАС України
присуджуються на користь позивача з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному від 11.07.2014 року № , вимогу
від 04.07.2014 року про сплату боргу
(недоїмки) з єдиного внеску № Ф-29,
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 11.07.2014
року № .

Присудити на користь позивача Фізична
особа-підпиємець ОСОБА_5 із Державного
бюджету судовий збір у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Борискін
С.А.