Справа № 2а/0470/7900/12
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року
м. Київ К/800/30442/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Васильченко Н.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
листопада 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року

у справі № 2а/0470/7900/12

за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Електроважхімпроект»

до Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській області

третя особа Українська державна
корпорація по виконанню монтажних і
спеціальних будівельних робіт
«Укрмонтажспецбуд»

про визнання
протиправною та скасування вимоги

В С Т А Н О В И В :

У липні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Електроважхімпроект»
(далі - ПАТ «Електроважхімпроект»)
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській
області (далі - ДФІ в Дніпропетровській
області), третя особа - Українська
державна корпорація по виконанню
монтажних і спеціальних будівельних
робіт «Укрмонтажспецбуд», про визнання
протиправною та скасування вимоги.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.11.2012, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 06.11.2013,
позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу Державної фінансової інспекції
в Дніпропетровській області про
усунення виявлених порушень від 21.06.2012
№04-05-05-15/7411, в якій зазначено, що
проведеною ревізією окремих питань
фінансово - господарської діяльності
ПАТ «Електроважхімпроект» встановлені
порушення та недоліки, що відображені в
акті ревізії від 18.05.2012 №05-21/58 на
загальну суму 868 709,91 грн., з яких:
недоотримано фінансових ресурсів - 861
709,91 грн.; порушення, що призвели до
втрат матеріальних та фінансових
ресурсів - 7 000,00 грн.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ДФІ у
Дніпропетровській області оскаржило
їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
прийняти нове рішення у справі - про
відмову у позові.

Касаційна скарга обґрунтована
переважно тим, що згідно з листом
Міністерства юстиції України від
15.12.2010 №21793-0-33-10-19 статус майна
акціонерного товариства, у статутному
капіталі якого державі належить 100%
акцій, а також щодо поширення на таке
товариство положень Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» та постанови Кабінету Міністрів
України від 04.10.1995 №786 «Про Методику
розрахунку і порядок використання
плати за оренду державного майна» (далі
- Методика №786), на сьогодні є
законодавчі підстави вважати майно
таких компаній державною власністю, що
закріплюється за такими компаніями на
праві господарського відання. Таким
чином, оскільки майно яке позивачем
здається в оренду є державним, а при
передачі цього майна в оренду та
розрахунку орендної плати за
користування нерухомим майном ПАТ
«Електроважхімпроект» повинно було
керуватись Законом України «Про оренду
державного та комунального майна»,
Методикою №786, а при оцінці майна, що
передається в оренду, «Методикою
оцінки об'єктів оренди», затвердженою
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.08.1995 № 629.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу Українська державна корпорація
по виконанню монтажних і спеціальних
будівельних робіт «Укрмонтажспецбуд»
просила залишити рішення судів
попередніх інстанцій без змін, а скаргу
- без задоволення.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні в установленому
статтею 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, відповідачем проведено
позапланову виїзну ревізію
фінансово-господарської діяльності
ПАТ «Електроважхімпроект» за період з
01.01.2008 по 01.04.2012 з питань правильності
нарахування орендної плати відповідно
до Закону України «Про оренду
державного та комунального майна», а
саме щодо використання необоротних
основних фондів ПАТ
«Електроважхімпроект» (будівель та
споруд), що знаходяться на балансі
підприємства, розташованих за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Леніна №41.

За результатами перевірки складено акт
від 18.05.2012 № 05-21/58.

На підставі акта ревізії була
сформована та направлена на адресу ПАТ
«Електроважхімпроект» обов'язкова
вимога Державної фінансової інспекції
в Дніпропетровській області від 21.06.2012
№04-05-05-15/7411, відповідно до змісту якої
від позивача вимагається:

- опрацювати матеріали ревізії та
вжити заходи щодо усунення виявлених
порушень, розглянути питання щодо
притягнення до відповідальності
винних осіб.

- у ході ревізії встановлено, що при
визначенні суми орендної плати в
порушення пункту 8 Методики №786 зі
змінами, застосовано ПАТ
«Електроважхімпроект» усереднену
експертну оцінку майна (з урахуванням
площ загального користування), а не
безпосередньо займаної орендарями
площ, внаслідок чого недоотримано
орендної плати в сумі 851 121,07 грн., у
зв'язку з чим відшкодувати кошти в сумі
851 121,07 грн. шляхом проведення з
орендарями претензійно - позовної
роботи; внести до діючих договорів
оренди зміни щодо приведення
розрахунку орендної плати згідно з
вимогами законодавства.

- у порушення вимог пункту 2 абзацу 3
Методики № 629, зі змінами внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 №832, (далі - Методика №629)
ревізією встановлено покриття
товариством витрат орендарів з
проведення експертної оцінки в сумі 7 000
грн., які не відшкодовано орендарями.

- у ході ревізії встановлено,
списання дебіторської заборгованості
перед Дочірнім підприємством
«Регіональне управління
«Придніпровськ-монтажспецстрой» у
сумі 4 424,43 грн. та втрата боржника у
зобов'язанні, тобто пропуск строків
позовної давності ТОВ «Компанією ВАН»
в сумі 6 164,41 грн. внаслідок невжиття
повних заходів щодо відшкодування
дебіторської заборгованості, що є
порушенням статті 509 Цивільного
кодексу України у зв'язку з чим:
відшкодувати кошти в сумі 4 424,43 грн. та в
сумі 6 164,41 грн. шляхом їх перерахування
вказаними підприємствами на рахунок
товариства, чи відшкодування сум
винними особами, в рамках виконавчого
провадження.

Також судами попередніх інстанцій
установлено, що ПАТ
«Електроважхімпроект» здійснює свою
діяльність відповідно до Статуту,
зареєстрованого виконавчим комітетом
Кіровської районної ради народних
депутатів м. Дніпропетровська 20.12.1991
під №2083.

Пунктом 1.1 розділу 1 Статуту визначено,
що ПАТ «Електроважхімпроект»
засновано відповідно до рішення
(наказу) Української Державної
корпорації по виконанню монтажних і
спеціальних будівельних робіт
«Укрмонтажспецбуд» від 30.06.1994 №119
шляхом перетворення державного
підприємства - Державного проектного і
проектно-конструкторського інституту
«Електроважхімпроект» у відкрите
акціонерне товариство (корпоратизація)
відповідно до Указу Президента від
15.06.1993 № 210/93 «Про корпоратизацію
підприємств», після чого відбулася
його державна реєстрація.

Пунктом 1.3. Статуту ( у редакції 2012 року)
визначено, що засновником товариства є
держава в особі Української Державної
корпорації по виконанню монтажних і
спеціальних будівельних робіт
«Укрспецмонтажбуд», яка створена
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів Української РСР від 24.06.1991 №
52 «Про створення Української державної
корпорації по виконанню монтажних і
спеціальних будівельних робіт».
Згідно з пунктом 2.1 товариство є
юридичною особою за законодавством
України та набуло прав юридичної особи
з моменту його державної реєстрації у
порядку, передбаченому законодавством
України.

У 2005 році позивачу від засновника
Української Державної корпорації по
виконанню монтажних і спеціальних
будівельних робіт «Укрспецмонтажбуд»,
згідно з наказом про створення
відкритого акціонерного товариства
від 30.06.1994 №119, до статутного фонду ПАТ
«Електроважхімпроект» передано
нерухоме майно відповідно до переліку
майна, переданого до статутного фонду
відкритого акціонерного товариства, а
саме виробничо - лабораторний корпус за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Леніна
б. 41; виробничо - лабораторний корпус за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Леніна
б. 41; прибудова за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул.Леніна, б. 41; гараж
для бурової а/м за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Леніна б. 41;
гаражі металеві за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Леніна б. 41; будка
для охорони за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Леніна б. 41.

Відповідно до пункту 3.2 Статуту ВАТ
«Електроважхімпроект» в редакції від
13.03.2012 та пункту 2.10 Статуту в редакції
від 2012 року, товариство є власником
майна, переданого йому засновниками та
акціонерами у власність як вклади до
статутного капіталу.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що згідно з листом
Регіонального відділення Фонду
державного майна по Дніпропетровській
області від 05.06.2007 №12/2-3990 нерухоме
майно за адресою: м. Дніпропетровськ,
вул. Леніна, 41, увійшло до статутного
фонду ПАТ «Електроважхімпроект», а
тому не є державною власністю.

Листом Фонду державного майна України
від 04.01.2000 №10-16-25 голові спеціальної
контрольної комісії з питань
приватизації Верховної Ради України
Рябченко О.В. повідомлено, що згідно зі
статтею 12 Закону України «Про
господарські товариства» товариство є
власником майна, переданого йому
засновниками і учасниками товариства у
власність, тобто майна, що входить до
статутного фонду ВАТ. Всі питання
розпорядження майном акціонерне
товариство має вирішувати зі своїм
засновником. Майно за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Леніна, 41, про яке
йдеться у листі ВАТ
«Електроважхімпроект», не належить до
державної власності і Фонд державного
майна не є засновником даного
акціонерного товариства.

Крім того, судами попередніх інстанцій
установлено, що ревізією встановлено
втрату позивачем боржників (дочірнє
підприємство «Регіональне управління
«Придніпровськмотажспецстрой» та ТОВ
«Кампанія ВАН»), що призвело до
пропуску строків позовної давності
кредитором та нанесення збитків на
суму 10 588,84 грн. При цьому, в акті
зазначено, що ТОВ «Компанія ВАН» 17.05.2012
здійснила частково погашення
дебіторської заборгованості у сумі 4
000,00 грн.

Одночасно з цим в судове засідання
представником позивача було надано
рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 22.01.2013 у
справі № 11/5005/8856/2012 про стягнення з ТОВ
«Компанія ВАН» заборгованості в сумі 9
034,55 грн. за договором оренди, включаючи,
крім основного боргу, інфляційні
витрати и 3% річних, судового наказу та
заяви про відкриття виконавчого
провадження.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що нерухоме майно, передане
Українською Державною корпорацією по
виконанню монтажних і спеціальних
будівельних робіт «Укрспецмонтажбуд»
позивачу не є державним майном, а тому
при передачі цього майна в оренду ПАТ
«Електроважхімпроект» не повинно
керуватись Законом України «Про оренду
державного та комунального майна», а
при розрахунку орендної плати за
користування нерухомим майном
Методикою №786.

У той же час, висновки акта ревізії, на
підставі яких була винесена оспорювана
вимога щодо порушення позивачем вимог
пункту 2 абзацу 3 Методики №629 в частині
покриття витрат орендарів з проведення
експертної оцінки в сумі 7 000 грн., які не
відшкодовано орендарями є
безпідставною, оскільки вона
обґрунтована положеннями Закону
України «Про оренду державного
майна», яким не передбачено
регулювання відносин щодо оренди
нерухомого майна, що увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації)
і належить їм на праві власності. Тоді
як відносини щодо передачі майна, яке
належить на праві власності ПАТ
«Електроважхімпроект» і не є державною
власністю в оренду, регулюються
Статутом товариства, відповідними
нормами Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, якими
не передбачено обов'язку орендарів
нерухомого майна ПАТ
«Електроважхімпроект» оплачувати
послуги з проведення незалежної оцінки
об'єкта оренди і відповідно
зазначені послуги оплачувались ПАТ
«Електроважхімпроект», як замовником
таких послуг, на підставі укладених
двосторонніх договорів на проведення
оцінки майна.

На спростування доводів ДФІ в
Дніпропетровській області щодо втрати
позивачем боржників суди попередніх
інстанцій виходили з того, що позивачем
вживаються всі заходи для стягнення
заборгованості ТОВ «Кампанія ВАН», а
висновки про втрату боржника у
зобов'язанні - Дочірнє підприємство
«Регіональне управління
«Придніпровськмотажспецстрой» є
передчасними, оскільки ПАТ
«Електроважхімпроект» не втратило
права звернення до суду за захистом
своїх прав та у випадку визнання
поважними причини пропущення позовної
давності порушені права позивача
підлягають захисту незалежно від
спливу позовної давності, відповідно
до статті 263 ЦК України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 133
Господарського кодексу (ГК) України
основу правового режиму майна
суб'єктів господарювання, на якій
базується їх господарська діяльність,
становлять право власності та інші
речові права - право господарського
відання, право оперативного
управління.

При цьому, право власності існує у
трьох формах. Статтями 325-327 Цивільного
кодексу (ЦК) України передбачено
існування в Україні державної,
приватної та комунальної власності.

Згідно з частиною першою статті 326 ЦК
України у державній власності є майно,
у тому числі грошові кошти, яке
належить державі Україна.

Право власності є абсолютним правом,
яке полягає у сукупності
правомочностей володіти,
користуватися та розпоряджатися
майном. Зазначений юридичний принцип у
тому числі означає неможливість
ситуації, за якої один і той же об'єкт
власності належить у повному обсязі
одночасно державі і господарському
товариству.

Законодавством встановлений механізм
реалізації державної форми власності у
сфері господарювання шляхом передачі
державним підприємствам окремих
правомочностей власника, за обставин,
коли правовий режим майна не
змінюється, та залишається державним.

Статтею 141 Господарського кодексу
України передбачено перелік
державного майна у сфері
господарювання: цілісні майнові
комплекси державних підприємств або їх
структурних підрозділів, нерухоме
майно, інше окреме індивідуально
визначене майно державних підприємств,
акції (частки, паї) держави у майні
суб'єктів господарювання різних форм
власності, а також майно, закріплене за
державними установами і організаціями
з метою здійснення необхідної
господарської діяльності, та майно,
передане в безоплатне користування
самоврядним установам і організаціям
або в оренду для використання його у
господарській діяльності. Держава
через уповноважені органи державної
влади здійснює права власника також
щодо об'єктів права власності
Українського народу, зазначених у
частині першій статті 148 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
законодавством прямо передбачено
існування лише двох видів державного
підприємства - унітарне державне
комерційне та унітарне державне
казенне підприємство (частина 8 статті
73 ГК України).

Відповідно до частини третьої цієї ж
статті майно державного унітарного
підприємства перебуває у державній
власності і закріплюється за таким
підприємством на праві господарського
відання чи праві оперативного
управління.

Водночас, майно господарських
товариств має іншу правову природу.

Згідно зі статтею 85 ГК України
господарське товариство є власником:
майна, переданого йому у власність
засновниками і учасниками як внески;
продукції, виробленої в результаті
господарської діяльності товариства;
доходів, одержаних від господарської
діяльності товариства; іншого майна,
набутого товариством на підставах, не
заборонених законом. Аналогічна норма
міститься в частині першій статті 14
Закону України «Про господарські
товариства», а також у статті 115 ЦК
України.

Це означає, що з моменту передачі майна
до статутного капіталу товариства,
його засновник або учасник втрачає
право власності на це майно, яке
переходить до товариства.

Колегія суддів зазначає, що поняття
речових прав на майно, які передаються
засновником до статутного капіталу
господарського товариства, не є
тотожним поняттю корпоративних прав,
які засновник отримує натомість.

При цьому зв'язок корпоративних прав
учасника товариства з речовим правом
на передане до статутного капіталу
майно опосередковується необхідністю
настання юридичного факту - ліквідації
товариства, а саме речове право в
такому випадку не пов'язується з
індивідуально визначеним майном, а є
лише правом на відсоткову частку у
майні Товариства.

Так, відповідно до змісту частини
першої статті 167 ГК України
корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
капіталі (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

З викладеного вбачається, що правовий
статус майна господарюючого суб'єкта,
власником якого є держава,
відрізняється в залежності від
організаційно-правової форми такого
суб'єкта.

Державну форму власності має майно, яке
не передається суб'єкту господарювання
у власність, а закріплюється за ним за
допомогою інших видів речових прав -
господарського відання та
оперативного управління. Проте держава
втрачає право власності на майно, яке
передається у власність суб'єкту
господарювання шляхом внесення його до
статутного капіталу.

При цьому, необхідно відрізняти
правовий режим майна товариства та
форму власності на саме товариство. Це
означає, що у випадку, коли власником
господарського товариства є держава
або територіальна громада, власником
його майна є саме товариство.

Виходячи з того, що вищенаведене
правило слідує з положень Цивільного
та Господарського кодексів України,
виключення з нього можливі лише за
умови, якщо вони передбачені
спеціальним законом, як, наприклад,
частина тринадцята статті 6 Закон
України від 15.03.2003 № 3528-IV «Про
холдингові компанії в Україні», або
якщо спеціальний правовий режим майна
передбачений при створенні товариства.

Оскільки законодавство не містить
виключень щодо форми власності майна
акціонерних товариств (окрім державних
холдингових компаній), а у Статуті ПАТ
«Електроважхімпроект» встановлено, що
Товариство є власником майна,
переданого до його статутного
капіталу, підстав вважати це майно
таким, що належить державі, немає.

Згідно з пунктом 1 Методики №629
відповідно до цієї Методики
проводиться оцінка майна державних
підприємств, установ та організацій,
іншого окремого індивідуально
визначеного майна, що перебуває в
державній та комунальній власності,
підприємств, заснованих на майні, що
належить Автономній Республіці Крим
або перебуває у комунальній власності
(далі - підприємства), що передається в
оренду.

З положень пункту 1 Методики № 786
вбачається, що її розроблено з метою
створення єдиного
організаційно-економічного механізму
справляння плати за оренду цілісного
майнового комплексу державного
підприємства, організації, їх
структурних підрозділів (філії, цеху,
дільниці) та окремого індивідуально
визначеного майна державного
підприємства, організації,
закріпленого за військовими частинами,
закладами, установами та організаціями
Збройних Сил, інших військових
формувань, органами, підрозділами,
закладами та установами
Держспецзв'язку, рухомого та
нерухомого військового майна (за
винятком озброєння, боєприпасів,
бойової та спеціальної техніки), а
також майна, що не ввійшло до
статутного фонду господарського
товариства, створеного у процесі
приватизації (корпоратизації).

Ураховуючи викладене, вимоги
відповідача, які стосуються майна,
переданого до статутного капіталу ПАТ
«Електроважхімпроект», та ґрунтуються
на твердженні про неправомірне
розпорядження Товариством цим майном і
на порушенні положень Методики №786 і
Методики №629, є безпідставними,
оскільки засновані на положеннях
нормативних актів, які врегульовують
порядок розпорядження майном
державної форми власності.

Щодо втрати позивачем боржників, а саме
дочірнього підприємства «Регіональне
управління
«Придніпровськмотажспецстрой» і ТОВ
«Кампанія ВАН», суд касаційної
інстанції погоджується з висновком
судів попередніх інстанцій про
необґрунтованість оспорюваної вимоги
у цій частині, оскільки, як установлено
судами попередніх інстанцій, ПАТ
«Електроважхімпроект» довело вжиття
необхідних заходів з метою
забезпечення погашення заборгованості
вказаними контрагентами.

Таким чином, доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській області
відхилити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
листопада 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

Н.В. Васильченко

Згідно з оригіналом помічник судді

М.Р. Мергель