Справа № 803/1687/14
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року Справа № 803/1687/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання
Гуцалюк І.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Марчука П.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції про визнання
незаконними та скасування рішення та
постанови про відкриття виконавчого
провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач)
звернувся з адміністративним позовом
до Другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції (далі - Другий ВДВС
Луцького МУЮ, відповідач) про визнання
незаконними та ск4асування рішення
начальника ВДВС від 23.05.2014 року та
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 4146113 від 15.01.2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на
підставі постанови ВДАІ Луцького МВ АА2
№ 995439 від 27.11.2013 року Другим ВДВС
Луцького МУЮ 15.01.2014 року відкрито
виконавче провадження про стягнення з
позивача подвійного розміру штрафу в
сумі 520 грн. Зазначає, що постанова ВДАІ
Луцького МВ АА2 № 995439 від 27.11.2013 року
направлена відповідачу 17.12.2013 року, а
23.01.2014 року вона була оскаржена
позивачем до Луцького міськрайонного
суду.

Вважає, що в постанові про відкриття
виконавчого провадження № 4146113 від
15.01.2014 року зазначені неправдиві
відомості про набрання нею законної
сили 07.12.2013 року, а отже державний
виконавець зобов'язаний був відмовити
у відкритті виконавчого провадження.
Крім того, оскільки постанова ВДАІ була
скерована до відповідача 17.12.2013 року, а
виконавче провадження відкрито 15.01.2014
року, то державним виконавцем порушено
вимоги ч. 2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження», вчасно не
відкрито виконавче провадження
протягом трьох робочих днів.

Також зазначає, що 12.05.2014 року ним була
подана скарга до начальника Другого
ВДВС Луцького МУЮ. У відповіді від
23.05.2014 року начальник ВДВС відмовив у
розгляді скарги. Просить суд визнати
незаконними та скасувати рішення
начальника виконавчої служби через
бездіяльність та постанову про
відкриття виконавчого провадження №
4146113 від 15.01.2014 року.

В судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримав, з підстав
викладених в позовній заяві, в наданих
суду поясненнях додатково зазначив, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження не була направлена йому
рекомендованим листом, що є порушенням
Закону України «Про виконавче
провадження». Просить суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав
повністю, в наданих суду поясненнях та
письмових запереченнях посилається на
те, що постанова ВДАІ Луцького МВ про
стягнення з позивача штрафу в розмірі
520 грн. була направлена з ВДАІ до
Другого ВДВС Луцького МУЮ супровідним
листом за вих. № 14536 17.12.2013 року. До
державного виконавця вищевказана
постанова надійшла 13.01.2014 року, та
протягом двох робочих днів державним
виконавцем 15.01.2014 року було відкрито
виконавче провадження № 4146113 про
стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 520
грн. Зазначив, що в зв'язку з
відсутністю коштів копія постанови
була направлена позивачу простою
кореспонденцією. Щодо відповіді
начальника Другого ВДВС адресованої
позивачу 23.05.2014 року, то вважає, що
начальником в даному листі правомірно
роз'яснено право позивача, як боржника
звернутися щодо оскарження дій чи
бездіяльності державного виконавця
безпосередньо в судовому порядку.
Вважає, що відсутні підстави для
визнання незаконними та скасування
рішення начальника ВДВС від 23.05.2014 року
та постанови про відкриття виконавчого
провадження № 4146113 від 15.01.2014 року.
Просить суд відмовити позивачу в
задоволенні його позовних вимог.

Відповідно до ст. 6 ч. 1 КАС України
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів.

Згідно ст. 17 ч. 1 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюються на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктами владних повноважень щодо
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дії чи бездіяльності.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV
(надалі - Закон України № 606-XIV)
встановлено, що виконавче провадження -
це сукупність дій органів і посадових
осіб Державної виконавчої служби,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів, які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених чинним
законодавством України, а також
рішеннями, що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 3 Закону України № 606-XIV
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону державною виконавчою
службою підлягають виконанню такі
виконавчі документи: постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону
Закон № 606-XIV примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом. Відповідно до цього Закону
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

Статтею 18 вище вказаного закону
визначено, що державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа: за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення,
зазначеного в статті 3 цього Закону; за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; в інших
передбачених законом випадках.

Судом встановлено, що постановою
інспектора ДПС ВДАІ Луцького МВ
прапорщиком міліції Мельничуком Ю.Є.
серії АА2 № 995439 від 27.11.2013 року за
скоєння адміністративного
правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122
КУпАП на ОСОБА_1 було накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 260,00 грн.(а.с.26). Вище
вказану постанову про накладення
адміністративного стягнення в зв'язку
з несплатою позивачем в добровільному
порядку штрафу 17.12.2013 року направлено
для примусового виконання до Другого
ВДВС Луцького МУЮ, що стверджується
супровідним листом за підписом
начальника ВДАІ вих. № 14536. Вищевказана
постанова надійшла до Другого ВДВС
Луцького МУЮ 20.12.2013 року, що
стверджується журналом вихідної
кореспонденції ВДАІ Луцького МВ за №
115 (а.с.33).

Державному виконавцю дана постанова
була передана до виконання начальником
Другого ВДВС Луцького МУЮ після її
реєстрації тільки 13.01.2014 року, що
стверджується супровідним листом ВДАІ
(а.с.25).

Суд вважає, що затягування реєстрації
матеріалів, які надійшли для
примусового виконання до ВДВС, є
порушенням процедури реєстрації
вхідної документації, однак не є
підставою для скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження від
15.01.2014 року.

Частиною 2 ст. 25 Закону України № 606-XIV
передбачено, що державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Отже, з аналізу вище зазначеної норми
Закону виконавче провадження по
примусовому виконанню постанови ВДАІ
м. Луцька повинно було бути відкрито
Другим відділом ДВС Луцького МУЮ не
пізніше 16.01.2014 року, а тому суд
приходить до висновку, що державним
виконавцем дотримано вимоги частини 2
статті 25 Закону України № 606-XIV,
оскільки виконавче провадження було
відкрито старшим державним виконавцем
Марчуком П.О. - 15.01.2014 року.

Таким чином суд вважає висновки
позивача про порушення державним
виконавцем вимог вищевказаної статті
Закону помилковими.

Відповідно до довідки Другого ВДВС
Луцького МУЮ вбачається, що копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження за № 652 була направлена
боржнику ОСОБА_1 простою
кореспонденцією 17.01.2014 року (а.с.31). Дана
обставина підтверджується також
журналом реєстрації вхідної
кореспонденції (а.с.31).

Суд погоджується, з твердженнями
позивача про порушення відповідачем
порядку надіслання йому постанови про
відкриття виконавчого провадження
простим листом, оскільки відповідно до
вимог ч. 1 ст. 31 Закону України № 606-XIV
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Однак суд вважає, що згідно з п. 1 ст. 22
Закону України № 606-XIV виконавчі
документи можуть бути пред'явлені до
виконання в такі строки:: постанови
органів (посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців.

Таким чином постанова ВДАІ Луцького МВ
серії АА2 № 995439 від 27.11.2013 року була
подана до ВДВС і ним відкрито виконавче
провадження в межах строку визначених
вищевказаною статтею.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 25 Закону
України № 606-XIV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Судом встановлено, що 15.01.2014 року
старшим державним виконавцем Другого
ВДВС Луцького МУЮ у Волинській області
Марчуком П.О. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 в
користь Держави штрафу в розмірі 520 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України №
606-XIV державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що
постанова ВДАІ про стягнення з
позивача штрафу набрала законної сили
07.12.2013 року.

Суд не погоджується з твердженнями
позивача, стосовно того, що дана
постанова не набрала законної сили
07.12.2013 року та те, що позивачем повинно
бути сплачено тільки штраф в розмірі 260
грн., виходячи з наступного.

Згідно ст. 291 КУпАП постанова
адміністративного органу (посадової
особи) у справі про адміністративне
правопорушення набирає законної сили
після закінчення строку оскарження
(опротестування) цієї постанови, за
винятком постанов про застосування
стягнення, передбаченого статтею 26
цього Кодексу, а також у випадках
накладення штрафу, що стягується на
місці вчинення адміністративного
правопорушення.

Відповідно до ст. 299 КУпАП постанова про
накладення адміністративного
стягнення підлягає виконанню з моменту
її винесення, якщо інше не встановлено
цим Кодексом та іншими законами
України. При оскарженні або
опротестуванні постанови про
накладення адміністративного
стягнення постанова підлягає
виконанню після залишення скарги або
протесту без задоволення, за винятком
постанов про застосування заходу
стягнення у вигляді попередження, а
також у випадках накладення штрафу, що
стягується на місці вчинення
адміністративного правопорушення.
Постанова про накладення
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу підлягає примусовому виконанню
після закінчення строку, встановленого
частиною першою статті 307 цього
Кодексу.

Право особи на оскарження постанови
передбачено ст. 287 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
відповідно до якої постанову по справі
про адміністративне правопорушення
може бути оскаржено особою, щодо якої
її винесено, а також потерпілим.

Однак, слід зазначити, що термін
оскарження постанови обмежений
строком у 10 днів з дня винесення
постанови, про що зазначено у ст. 289
КУпАП, відповідно до якої скаргу на
постанову по справі про
адміністративне правопорушення може
бути подано протягом десяти днів з дня
винесення постанови».

З матеріалів справи вбачається, що
позивач 21.12.2013 року оскаржував у
встановленому законному порядку
постанову ВДАІ від 27.11.2013 року серії АА2
№ 995439 до Луцького міськрайонного суду,
який постановою суду від 28.01.2014 року
відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних
вимог у скасуванні постанови в справі
про адміністративне правопорушення
(а.с.34-35).

Суд звертає увагу на те,що позивач
оскаржував вищевказану постанову ВДАІ
серії АА2 № 995439 від 27.11.2013 року тільки
21.12.2013 року, вже після набрання нею
законної сили (07.12.2013 року).

Частиною 1 ст. 307 КУпАП передбачено, що
штраф має бути сплачений порушником не
пізніш як через п'ятнадцять днів з дня
вручення йому постанови про накладення
штрафу, а в разі оскарження або
опротестування такої постанови - не
пізніш як через п'ятнадцять днів з дня
повідомлення про залишення скарги або
протесту без задоволення.

Жодних доказів того, що штраф в розмірі
260 грн. ОСОБА_1 був сплачений в
добровільному порядку не пізніш як
через п'ятнадцять днів з дня вручення
йому постанови ВДАІ про накладення
штрафу, чи не пізніш як через
п'ятнадцять днів з дня повідомлення
Луцьким міськрайонним судом про
залишення скарги без задоволення,
позивачем суду не надано.

Отже, на підставі викладеного суд
приходить до висновку, що постанова
старшого державного виконавця Другого
ВДВС Луцького МУЮ Марчука П.О. про
відкриття виконавчого провадження від
15.01.2014 року винесена з дотриманням
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки постанова в
справі про адміністративне
правопорушення про притягнення ОСОБА_1
до адміністративної відповідальності
у вигляді штрафу від 27.11.2013 року серії
АА2 № 995439, відповідає вимогам,
встановленим ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» в судовому
порядку вище вказана постанова не була
скасована чи визнана недійсною або ж
такою, що не підлягає виконанню, строк
пред'явлення цього виконавчого
документа до виконання при надходженні
до Другого ВДВС Луцького МУЮ не
закінчився і він пред'явлений до
виконання до органу державної
виконавчої служби за належним місцем
його виконання.

Згідно ст. 11 Закону України № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 та 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень, виконав покладений на
нього обов'язок щодо доведеності
правомірності винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження №
4146113 від 15.01.2014 року.

Зважаючи на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що старший
державний виконавець Другого ВДВС
Луцького МУЮ Марчук П.О. по винесенню
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 4146113 від 15.01.2014 року, діяв
в межах повноважень та у спосіб,
передбачений Конституцією України та
Законом України «Про виконавче
провадження», з використанням цих
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано, а отже відсутні
підстави для визнання вищевказаної
постанови незаконною та її скасування.

Що стосується визнання рішення
начальника Другого ВДВС Луцького МУЮ
від 23.05.2014 року, через бездіяльність
незаконним та його скасування, то суд
вважає, що дане вимога не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
12.05.2014 року позивач звернувся зі
скаргою, щодо дій державного виконавця
по відкриттю виконавчого провадження
до начальника Другого ВДВС Луцького
МУЮ Шпоти М.Л.

Відповідно до частини першої статті 82
Закону України № 606-XIV рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби можуть бути
оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду. Оскарження стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби в адміністративному
порядку не позбавляє їх можливості
звернутися до суду зі скаргою.

Згідно ч. 8 ст. 82 Закону України № 606-XIV
скарга, подана у виконавчому
провадженні начальнику відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, розглядається у
десятиденний строк з дня її
надходження. За результатами розгляду
скарги начальник відділу виносить
постанову про її задоволення чи
відмову, яка в десятиденний строк може
бути оскаржена до вищестоящого органу
державної виконавчої служби або до
суду. Скарга, подана без додержання
вимог, викладених у частині шостій цієї
статті, розглядається начальником
відділу в порядку, встановленому
Законом України «Про звернення
громадян».

Відповідно до частини другої статті 82
Закону України № 606-XIV боржник має
право оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку.

Листом від 23.05.2014 року № 16648 начальник
Другого ВДВС Луцького МУЮ Шпота М.Л.
роз'яснила боржнику ОСОБА_1 вимоги
частини другої статті 82 Закону України
№ 606-XIV.

Суд вважає, що лист начальника Другого
ВДВС Луцького МУЮ №16648 від 23.05.2014 року
про роз'яснення права позивача на
оскарження дій державного виконавця
виключно в судовому порядку не є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
нормативно-правовим актом чи правовим
актом індивідуальної дії стосовно
позивача.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, не підтверджені
належними та допустимими доказами, а
отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2,11,17,71,158,160,162,163,186,181
Кодексу адміністративного судочинства
України, на підставі ст.ст. 3,11,17,18,21,22,25,82
Закону України «Про виконавче
провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції про
визнання незаконними та скасування
рішення начальника Другого ВДВС
Луцького міського управління юстиції у
Волинській області від 23.05.2014 року та
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 4146113 від 15.01.2014 року,
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі 26 серпня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий

Суддя
В.В.Мачульський