Справа № 821/3742/13-а
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 р.м. ХерсонСправа №
821/3742/13-а10 год. 25 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Рябчич А.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Попелишка Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Херсонської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(далі - позивач, ФОП ОСОБА_3) звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Херсонської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач, ДПІ), у якому просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення від
21.05.2013 р. -

- № про збільшення грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, за основним
платежем у сумі 127154,99 грн. та за
штрафними санкціями у сумі 31788,75 грн.;

- № про збільшення грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, за штрафними
санкціями у сумі 510,00 грн.;

- № про збільшення грошового
зобов'язання за платежем: збір за
спеціальне використання води водних
об'єктів місцевого значення за
штрафними санкціями у сумі 850,00 грн.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує
недоведеністю податковим органом
факту завищення ФОП ОСОБА_3 валових
витрат внаслідок здійснення
господарських операцій з
постачальниками ПП "Фіто Сервіс Плюс",
ПП "Інком-Юг", ПП "Інтерметал-СП", які на
думку ДПІ є безтоварними, оскільки
судовими рішеннями,які набрали
законної сили, спростований вказаний
висновок відповідача. Позивач вказує
на протиправність дій ДПІ щодо
застосування штрафних санкцій у сумі
510,00 грн. внаслідок неподання
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
за 1 та 2 квартали 2011 року, оскільки
вважає, що п. 7 підрозділу 9 Перехідних
положень Податкового кодексу України,
який чинності 01.01.2011 р., штрафні санкції
за порушення податкового
законодавства за період з 1 січня по 30
червня 2011 року застосовуються у
розмірі не більше 1 грн. за кожне
порушення. Позивач також вважає
необґрунтованим висновок податкового
органу щодо неподання розрахунку збору
за спеціальне використання водних
ресурсів та збору за користування
водами для потреб гідроенергетики,
оскільки ФОП ОСОБА_3 не є платником
збору за спеціальне використання
водних ресурсів та збору за
користування водами для потреб
гідроенергетики, тому не зобов'язаний
подавати звіт за спеціальне
водокористування.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Відповідач проти адміністративного
позову заперечив, оскільки вважає
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення законними. Так,
відповідач вказує, що позаплановими
невиїзними документальними
перевірками ФОП ОСОБА_3.з питань
взаємовідносин з платником податків ПП
"Фіто Сервіс Плюс", ПП "Інком-Юг", ПП
"Інтерметал-СП" було встановлено
порушення п.177.2 ст.177, пп. 14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК
України, ст. 216 ЦК України та
рекомендовано зменшити задекларовані
витрати на загальну суму 576 909,00 грн.
внаслідок нікчемності угод з вказаними
контрагентами, проте станом на момент
проведення даної перевірки позивач не
скоригував валові витрати на вказану
суму, що причинило нарахування податку
на доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування 2011 - 2012 р.
Відповідач також вказує, що в ході
перевірки було встановлено неподання
позивачем до ДПІ податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку за 1 та 2
квартали 2011 року та розрахунку збору за
спеціальне використання водних
ресурсів та збору за користування
водами для потреб гідроенергетики і
водного транспорту, що стало підставою
для нарахування штрафних санкцій
згідно оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вказані
заперечення проти адміністративного
позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до пп.
20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.77.4. ст.77, п. 82.1.
ст. 82 Податкового кодексу України, ДПІ
було проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт
№2419/17.2/НОМЕР_1 від 25.04.2013 р. (далі - акт
перевірки).

Висновками даного акту є порушення:

- п. 177. 4 ст. 177 розділу 4 Податкового
кодексу України, а саме заниження
податку на доходи фізичних осіб на
загальну суму 127 154,99 грн., у т.ч. за 2011 рік
в сумі 47 321,33 грн., за 2012 рік в сумі 79 833,66
грн.;

- п. 2 ст. 119 Податкового кодексу України,
а саме не подання податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку за 1 та 2
квартал 2011 року;

- пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу
України, а саме: неподання розрахунку
збору за спеціальне використання
водних ресурсів та збору за
користування водами для потреб
гідроенергетики за 1 кв., 2 кв., 3 кв., 4 кв.
2011 року, І кв. 2012 року.

На підставі вказаних висновків
податковим органом було прийнято
податкові повідомлення - рішення від 21
травня 2013 року за № про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування, за
основним платежем у сумі 127 154,99 грн. та
за штрафними санкціями у сумі 31 788,75
грн.; за № про збільшення
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, за штрафними
санкціями у сумі 510,00 грн.; за № про
збільшення грошового зобов'язання за
платежем: збір за спеціальне
використання води водних об'єктів
місцевого значення за штрафними
санкціями у сумі 850,00 грн.

Оцінюючи правомірність оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень, суд
виходить з встановлених в ході
розгляду справи фактичних обставин та
їх узгодженості з діючими, на момент
виникнення спірних правовідносин,
положеннями законодавства.

Щодо правомірності податкового
повідомлення-рішення від 21 травня 2013
року № про збільшення грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, за основним
платежем у сумі 127154,99 грн. та за
штрафними санкціями у сумі 31788,75 грн.

Як встановлено судом, то підставою для
збільшення вказаної суми податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, за оскаржуваним
податковим повідомленням - рішенням є
висновки ревізора-інспектора щодо
завищення валових витрат за 2011-2012 р. на
загальну суму 744377,79 грн., у т.ч. -

- завищення валових витрат на загальну
суму 576909,99 грн. у зв'язку з
безтоварністю господарських операцій
з контрагентами - постачальниками ПП
"Фіто Сервіс Плюс" в сумі 199516,74 грн., ПП
"ТД Інком-Юг" в сумі 75478,34 грн.; ПП
"Інтерметал-СП" в сумі 301914,35 грн.;

- завищення валових витрат на суму 167467,80
грн. у зв'язку з їх не підтвердженням
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами за
період з 01.02.12 р. по 31.03.12 р.

При цьому, висновок ДПІ про завищення
позивачем валових витрат на загальну
суму 576909,99 грн. у зв'язку з
безтоварністю господарських операцій
з контрагентами - постачальниками ПП
"Фіто Сервіс Плюс", ПП "ТД Інком-Юг", ПП
"Інтерметал-СП", вмотивований
обставинами, викладеними на стор. 14 - 15
акту перевірки , зокрема -

- позаплановою невиїзною
документальною перевіркою (акт
№124/17-2/НОМЕР_1 від 16.01.12 р. ) з питань
взаємовідносин ФОП ОСОБА_3 з платником
податків ПП "Фіто Сервіс Плюс" за
березень-квітень 2011р. встановлено
порушення п.177.2 ст.177, пп. 14.1.27 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу, ст. 216 Цивільного
Кодексу України та рекомендовано ФОП
ОСОБА_3 зменшити витрати, записані у
книзі обліку доходів та витрат, на суму
199 517,3 грн., внаслідок нікчемності угоди
з ПП "Фіто Сервіс", проте станом на
момент написання акту ФОП ОСОБА_3 не
скоригував валові витрати, тим самим
завищив валові витрати у
березні-квітні 2011 року на загальну суму
239420,74 грн., у т.ч. ПДВ 39904,00 грн. а саме за
березень 2011 року 51250,00 4,67 грн., за
квітень 2011 року 188170,74 грн., у т. ч. ПДВ
31361,79 грн.

- позаплановою невиїзною
документальною перевіркою (акт
№2403/17-2/НОМЕР_1 від 02.11.12 р.) з питань
взаємовідносин ФОП ОСОБА_3 з платником
податків ПП "ТД Інком - Юг" (35673864) за
вересень 2011 року встановлено порушення
п. 177.2 ст.177, пп. 14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу, ст. 203, ст. 216 Цивільного кодексу
України та рекомендовано зменшити
витрати, записані у книзі обліку
доходів та витрат на суму 75 478,33 грн.,
внаслідок нікчемності угоди з ПП "ТД
Інком - Юг", проте станом на момент
написання акту ФОП ОСОБА_3 не
скоригував валові витрати, тим самим
завищив у вересні 2011 року на загальну
суму 90 574,00 грн., у т.ч. ПДВ 15095,66 грн.;

- позаплановою невиїзною
документальною перевіркою (акт
№2848/17-2/НОМЕР_1 від 06.12.2012 р.) з питань
взаємовідносин ФОП ОСОБА_3 з платником
податків ПП "Інтерметал - СП" (36419500) за
січень 2012 року встановлено порушення
п.177.2 ст.177, пп. 14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу, ст. 203, ст. 216 ЦК України та
рекомендовано зменшити витрати,
записані у книзі обліку доходів та
витрат на суму 301 914,35 грн. внаслідок
нікчемності угоди з ПП "Інтерметал - СП",
проте станом на момент написання акту
ФОП ОСОБА_3 не скоригував валові
витрати, тим самим завищив у січні 2012
року валові витрати на загальну суму 362
297,22 грн., в т.ч. ПДВ 60 382,87 грн.

Отже, на підставі висновків вказаних
позапланових невиїзних документальних
перевірок позивача з питань
взаємовідносин з
контрагентами-постачальниками ПП "Фіто
Сервіс Плюс", ПП "ТД Інком-Юг", ПП
"Інтерметал-СП", податковий орган
визнав неправомірним декларування ФОП
ОСОБА_3 у відповідних звітних періодах
у складів валових витрат вартість
товару, отриманого за нікчемними
угодами.

Суд не погоджується з вказаним
висновком ДПІ, враховуючи наступне.

Правила формування валових витрат у
перевіряємому періоді врегульовані
положеннями Податкового кодексу
України від 02.12.2010 р. за № 2755-VІ (далі -
Податковий кодекс України).

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
визначено, що витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг) (п.
177.3 ст. 177 Податкового кодексу України).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу ( п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 цього Кодексу
до витрат операційної діяльності
включається собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, адміністративні витрати,
витрати на збут та інші операційні
витрати, конкретний перелік цих витрат
наведено в пунктах 138.4, 138.6 - 138.9,
підпунктах 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст.
138 Кодексу.

Суд відмічає, що згідно пункту 1.4.
"Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України №395 від
14.03.2013 року, зареєстрованого в Мінюсті
України 12.04.2013 за № 607/23139 (далі по тексту
- Порядок № 395), акт - службовий документ,
який підтверджує факт проведення
документальної перевірки діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. При цьому, п.2.3.2.2
розділу ІІ цього Порядку передбачає,
зокрема, що у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно:
зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи з обліку,
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення; у разі
відсутності первинних документів або
ненадання їх чи інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення.

Проте, зі змісту описової частини акту
перевірки не вбачається виконання
відповідачем вказаних приписів
Порядку №395.

При цьому, суд звертає увагу, що
висновки актів позапланових перевірок
не є первинними документами, які
свідчать про факт порушення платником
податків податкового законодавства, а
тому не є належними доказами наявності
вказаного факту порушення.

Таким чином, встановивши, що
вищевказана інформація акту перевірки
є вичерпною при встановлені вказаного
порушення позивачем податкового
законодавства, суд з метою офіційного
з'ясування обставин справи витребував
від позивача докази щодо фактичного
виконання спірних господарських
операцій з придбання продукції від
вказаних контрагентів.

В ході дослідження наданих позивачем
документів та отриманих пояснень
представника позивача в судовому
засіданні судом встановлено наступне.

Щодо взаємовідносин позивача з
контрагентом - постачальником ПП "Фіто
Сервіс Плюс", то у березні та квітні 2011
р. позивач придбав у ПП "Фіто Сервіс
Плюс" такі товари, як масло вершкове,
молоко сухе, сіль "Екстра", закваски,
кислоту сірчану, хлористий кальцій,
соду каустичну та селітру на загальну
суму 199517,30 грн. без ПДВ, сума ПДВ 39903,37
грн., що підтверджується наданими до
матеріалів справи рахунками-фактурами,
видатковими та податковими накладними.
Розрахунки за отриманий товар
проведені в безготівковій формі, про що
свідчать копіями платіжних доручень.

Отже, з огляду на вищевказані приписи
ПК України, суд вважає, що наявність у
позивача вищевказаних первинних
документів підтверджують його право на
віднесення до складу валових витрат
вартість товару, отриманого від ПП
"Фіто Сервіс Плюс".

Проте, як вбачається з наданого ДПІ
акту від 16.01.2012 р. №124/17-2/ НОМЕР_1
позапланової документальної виїзної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
проведенні фінансово-господарських
операцій з ПП "Фіто Сервіс Плюс" за
березень та квітень 2011 р., податковий
орган дійшов висновку про неправомірне
віднесення ФОП ОСОБА_3 до податкового
кредиту податку на додану вартість у
березні у сумі 8 542,00 грн. та у квітні у
сумі 31362,00 за операціями з придбання
товарів від ПП "Фіто Сервіс Плюс" та
включення нібито придбаних від цього
підприємства товарно-матеріальних
цінностей на загальну суму 199517,30 грн. до
складу валових витрат. Обґрунтовуючи
зазначені висновки, ДПІ посилається на
ненадання ФОП ОСОБА_3 до перевірки
угоди, укладеної з ПП "Фіто Сервіс Плюс"
та відвантаження товару, відсутність у
ПП "Фіто Сервіс Плюс" необхідних умов
для здійснення господарських операцій,
та відсутність підприємства за
юридичною адресою. В ході проведення
перевірки податковим органом не
встановлено факту передачі товарів
(послуг) від ПП "Фіто Сервіс Плюс" до
підприємців-покупців, у зв'язку з
відсутністю (ненаданням до перевірки)
актів приймання-передачі товару,
довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів. З огляду на
наведені обставини, ДПІ вказує на
недодержання позивачем в момент
вчинення правочинів з придбання
товарів ПП "Фіто Сервіс Плюс" положень
ч. 1 ст. 201, частин 1-6 ст. 203, ст.ст. 215, 216, 228
ЦК України, оскільки зазначені
правочини не були спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними.

Судом встановлено, що на підставі
вказаного акту позапланової
документальної виїзної перевірки ФОП
ОСОБА_3 було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12 квітня 2012 р.
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 39 905,00 грн., в тому числі за
основним платежем на 39905,00 грн. та за
штрафними санкціями на 1,00 грн., яке було
предметом судового оскарження в
адміністративній справі №2а-1948/12/2170.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 09.10.2012 року,
яка набрала законної сили 22.05.2013 року
згідно ухвали Одеського апеляційного
адміністративного суду по справі №
2а-1948/12/2170, задоволено позов ФОП ОСОБА_3
про скасування вказаного податкового
повідомлення-рішення, у зв'язку з
підтвердженням товарності
господарської операції між ФОП ОСОБА_3
та ПП "Фіто Сервіс Плюс", яка є предметом
розгляду у даній справі. Вказаний
висновок судових інстанцій
вмотивований тим, що реальність
здійснення господарських операцій за
договором придбання підтверджується
податковими, видатковими,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями. Укладений між
сторонами договір не визнавався
недійсним в судовому порядку.
Позивачем було надано належні та
допустимі докази, які підтверджують
правові наслідки вчинених правочинів,
реальність господарських операцій,
використання придбаного товару в
господарській діяльності.

Суд відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 72
КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене та враховуючи, що
товарність господарської операції між
позивачем та ПП "Фіто Сервіс Плюс" у
березні та квітні 2011 р. була
підтверджена судовим рішенням, яке
набрало законної сили, по
адміністративній справі №2а-1948/12/2170, а
правомірність віднесення позивачем до
складу валових витрат вартість
отриманих від ПП "Фіто Сервіс Плюс"
товарів підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами, тому суд приходить до
висновку про неправомірне виключення
зі складу валових витрат суми 199517,30 грн.

Щодо взаємовідносин позивача з
контрагентом - постачальником ПП
"Торговий дім "Інком-Юг", то 26.08.2011 р. між
позивачем та ПП "Торговий дім "Інком-Юг"
було укладено генеральний договір
поставки нафтопродуктів № ІЮ-2608-32,
відповідно до якого ПП "Торговий дім
"Інком-Юг" поставило позивачу
нафтопродукти (бензин А-76) у кількості
10120 л на загальну суму без ПДВ 75478,33 грн.,
в тому числі ПДВ - 15095,66 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№РН-091502 від 15.09.2011 р., податковою
накладною №83 від 15.09.2011 р., копії яких
наявні в матеріалах справи.
Транспортування нафтопродуктів
підтверджується товарно-транспортної
накладної №ІЮ-15-09-2 від 15.09.2011 р., копія
якою залучена до матеріалів справи.
Оплата позивачем за поставлений товар
підтверджується банківськими
виписками, копії яких залучено до
матеріалів справи.

Отже, наявність у позивача
вищевказаних первинних документів
підтверджують його право на віднесення
до складу валових витрат вартість
товару, отриманого від ПП "Торговий дім
"Інком-Юг".

Проте, як вбачається з наданого ДПІ
акту від 02.11.2012 р. № 2403/17-2/4 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача з питань взаємовідносин з ПП
"Торговий дім "Інком-Юг" за вересень 2011
року, податковий орган дійшов висновку
про порушення ФОП ОСОБА_3 п.198.3, п.198.6
ст.198 ПК України, а саме: заниження суми
ПДВ за період вересень 2011 року на суму
15095,66 грн., оскільки за правилами
ведення податкового обліку не
підлягають врахуванню у складі
податкового кредиту з ПДВ так звані
безтоварні операції, які є підставою
для визнання договорів купівлі-продажу
таких товарів (послуг, робіт)
нікчемними та недійсними.
Обґрунтовуючи зазначені висновки, ДПІ
посилається на акт ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області ДПС від 15.03.2012 р. № 16/232-00/35673864
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП "Торговий дім
"Інком-Юг" з питань взаємовідносин з ТОВ
"Южнефть" за вересень 2011 року, яким
визнано нікчемними господарські
операції ПП "Торговий дім "Інком-Юг" по
ланцюгу постачання ТОВ "Олімп-Пром" -
ТОВ "Южнефть"- ПП "Торговий дім
"Інком-Юг".

Судом встановлено, що на підставі
вказаного акту позапланової
документальної виїзної перевірки ФОП
ОСОБА_3 було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.11.2012 р. №
004171702, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
на 15095 грн., за штрафними санкціями на
7547,50 грн., яке було предметом судового
оскарження в адміністративній справі
№ 821/245/13-а.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 14.02.2013 року,
яка набрала законної сили 04.06.2013 року
згідно ухвали Одеського апеляційного
адміністративного суду по справі
№821/245/13-а, задоволено позов ФОП ОСОБА_3
про скасування вказаного податкового
повідомлення-рішення, у зв'язку з
підтвердженням товарності
господарської операції між ФОП ОСОБА_3
та ПП "Торговий дім "Інком-Юг", яка є
предметом розгляду у даній справі.
Вказаний висновок судових інстанцій
вмотивований тим, що складаючи акт за
результатами проведеної перевірки,
податковий орган не міг керуватися
лише припущеннями щодо фіктивності
(нікчемності) укладених договорів між
позивачем та ПП "Торговий дім "Інком-Юг",
в тому числі з посиланням на
відсутність контрагента за
місцезнаходженням, оскільки позиція
ДПІ про те, що вказані господарські
операції не спрямовані на реальне
настання правових наслідків, не
підкріплена належними доказами чи
рішенням суду про визнання їх такими.

Суд відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 72
КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене та враховуючи, що
товарність господарської операції між
позивачем та ПП " Торговий дім
"Інком-Юг", у вересні 2011 р. була
підтверджена судовим рішенням, яке
набрало законної сили, по
адміністративній справі №821/245/13-а, а
правомірність віднесення позивачем до
складу валових витрат вартість
отриманих від ПП " Торговий дім
"Інком-Юг", товарів підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами, тому суд приходить до
висновку про неправомірне виключення
зі складу валових витрат суми 75478,33 грн.

Щодо взаємовідносин позивача з
контрагентом - постачальником ПП
"Інтерметал-СП", то 02.01.2012 р. між
позивачем та ПП "Інтерметал-СП" було
укладено договір від №201/12 на поставку
молока, відповідно до якого у січні 2012
року ПП " Інтерметал-СП " поставив ФОП
ОСОБА_3 молоко та ящик під сир на
загальну суму без ПДВ 301914,35 грн., сума
ПДВ 55680,52 грн., що підтверджується
видатковими, податковими накладними,
квитанціями до прибуткових касових
ордерів, товарно-транспортними
накладними, копії яких залучені до
матеріалів справи.

Отже, наявність у позивача
вищевказаних первинних документів
підтверджують його право на віднесення
до складу валових витрат вартість
товару, отриманого від ПП
"Інтерметал-СП".

Проте, як вбачається з наданого ДПІ
акту №2848/17-2/НОМЕР_1 від 06.12.2012 р. про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача з питань взаємовідносин ПП
"Інтерметал - СП" (36419500) за січень 2012
року, податковий орган дійшов висновку
про порушення ФОП ОСОБА_3 п. 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового Кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість за січень 2012р. на
суму 4 702,35 грн. Крім того зроблено
висновок про відсутність поставок
товару ПП "Інтерметал-СП" на адресу
позивача у січні 2012р. на суму ПДВ 55 680,52
грн. та одночасно відсутність поставок
ФОП ОСОБА_3 на адресу покупця ПП
"Молокозавод-Олком" цього товару у
зв'язку з укладанням угод без мети
настання реальних наслідків, що
відповідно до ч.1, 5 ст. 203, ч. 1, 2, ст. 215 ЦК
України свідчить про нікчемність таких
правочинів, що вплинуло на зменшення
податкового кредиту з ПДВ на суму 55680,52
грн. та зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ на суму 56 483,73 грн.
Обґрунтовуючи зазначені висновки, ДПІ
посилається на акт ДПІ у м. Херсоні від
02.10.2012р. № 533/22-4/36419500 " Про неможливість
підтвердження господарських відносин
із контрагентами постачальниками ТОВ
"фірма Радіус Інвест", ТОВ "Компанія
Дельта Групп Інвест" та з контрагентами
покупцями за січень 2012р. , яким
встановлено, що ПП "Інтерметал-СП" у
перевірений період не мало основних
фондів, складських приміщень,
автотранспортних засобів, не
підтверджено реальність проведення
фінансово-господарської діяльності, у
т.ч. щодо господарських відносин із
покупцями, зокрема у січні 2012 року із
ФОП ОСОБА_3

Судом встановлено, що на підставі
вказаного акту позапланової
документальної виїзної перевірки ФОП
ОСОБА_3 було прийнято податкове
повідомлення-рішення податкове
повідомлення - рішення від 20.12.2012р.
№004741702, яким позивачеві збільшено
грошові зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
на 4702,0 грн. та за штрафними санкціями на
2351,17 грн., яке було предметом судового
оскарження в адміністративній справі
№ 821/1204/13-а.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 14.07.2013 року
відмовлено у задоволені позову ФОП
ОСОБА_3 про скасування вказаного
податкового повідомлення-рішення.
Проте, постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 09.04.2014 р. по справі №821/1204/13-а
скасовано постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
14.06.2013 р. та прийнято нову постанову про
визнання протиправним та скасуваня
податкового повідомлення - рішення від
20.12.2012р. №004741702. Вказаний висновок
апеляційного суду вмотивований тим, що
ФОП ОСОБА_3 виконав вимоги приписів
Податкового кодексу України, оскільки
на виконання укладеного з ФОП ОСОБА_3
договору від 02.01.2012 р. №201/12 на поставку
молока, ПП "Інтерметал-СП", здійснювало
збір молочної сировини в Каховському
районі Херсонської області у місцевого
населення власним транспортом. Факт
виконання вказаної угоди, отримання
ФОП ОСОБА_3 від ПП "Інтерметал-СП"
молочної сировини, та подальша її
реалізації покупцю ПП
"Молоказавод-ОЛКОМ" підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами. При цьому, апеляційний суд
визнав не доведеним з боку податкового
органу того, що сторони, укладаючи
господарські зобов'язання, мали умисел
на укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

Суд відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 72
КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене та враховуючи, що
товарність господарської операції між
позивачем та ПП "Інтерметал-СП", у січні
2012 р. була підтверджена судовим
рішенням, яке набрало законної сили, по
адміністративній справі №821/1204/13-а, а
правомірність віднесення позивачем до
складу валових витрат вартість
отриманих від ПП "Інтерметал-СП",
товарів підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами, тому суд приходить до
висновку про неправомірне виключення
зі складу валових витрат суми 301914,35 грн.

Суд відмічає, що подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з ціллю отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

За таких обставин, висновок
податкового органу про безтоварний
характер спірних операцій з
постачальниками товару ПП "Фіто Сервіс
Плюс", ПП "ТД Інком-Юг", ПП "Інтерметал-СП"
ґрунтується на неправильній юридичній
оцінці обставин справи та неналежних
доказах, тому суд приходить до висновку
про неправомірне зменшення позивачу
валових витрат на загальну суму 576909,99
грн.

Щодо висновку ДПІ про завищення
позивачем валових витрат на загальну
суму 167467,80 грн., у зв'язку з їх не
підтвердженням відповідними
первинними документами, то встановив
наступне.

Як вбачається зі стор. 14 - 15 акту
перевірки, ФОП ОСОБА_3 було надано на
перевірки довідку про рух грошових
коштів за період з 01.02.12 р. по 31.03.12 року
по рахунку №0156 з ХФ ПАТ КБ "
Приватбанк ", якою визначено сума
кредитового та дебетового залишку у
розмірі 167467,80 грн., банківські виписки
при цьому відсутні. При цьому,
ревізор-інспектор вказує про порушення
ФОП ОСОБА_3 підпункту 139.1.9 ст.139 ПК
України щодо неправомірного включення
до складу витрат суми 167467,80 грн., яка не
відповідає фактичній сумі отриманого у
цьому періоді валового доходу та не
підтверджена відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами.

Суд зазначає, що особливості
оподаткування фізичної особи -
підприємця, що перебуває на звичайній
системі оподаткування, встановлено ст.
177 ПК України, якою визначено, що
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця. Отже, об'єкт оподаткування
підприємця, тобто чистий дохід
визначається як різниця між
оподатковуваним доходом ( виручка у
грошовій та негрошовій формах) та
витратами (документально
підтвердженими, пов'язаними з
господарською діяльністю підприємця
та які безпосередньо стосуються
отриманого доходу), тобто за касовим
методом.

При цьому, до витрат підприємця
включаються витрати у разі отримання
доходу, з яким такі витрати пов'язані,
та при умові, що витрати є як понесені,
так і оплачені, тобто товари/ послуги
слід не тільки отримати у
постачальника і оплатити, а й також
передати покупцю.

На виконання вимог суду позивачем
надано копію довідки ХФ ПАТ КБ
"Приватбанк" від 20.06.2014 р., якою
підтверджено рух грошових коштів за
період з 01.02.2012 р. по 31.03.2012 р. в сумі 167467,00
грн., а також копію банківської виписки
за лютий-березень 2012 р., про відсутність
якою вказує ревізор - інспектор в акті
перевірки.

При цьому, позивач на спростування
вказаного висновку податкового органу,
надав суду податкові та видаткові
накладні, виписані ФОП ОСОБА_3 на адресу
покупців молочних продуктів ПП
"Золушка", ПАТ "Лакталіс-Миколаїв", ПАТ
"Новокаховський завод плавлених сирів",
проте суд вказує, що вказані документи
свідчать про реалізації позивачем
продукції з метою отримання доходу,
натомість доказів правомірності
декларування спірної суми витрат, які
пов'язані з отриманням такого доходу,
позивач суду не надав.

Суд зазначає, що для забезпечення
правильного визначення
оподатковуваного доходу фізичні особи
- підприємці зобов'язані вести Книгу
обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару, як це передбачено п.
177.10 ст. 177 ПК України. Дані Книги обліку
доходів і витрат за квартал (рік) є
підставою для заповнення Декларації
про доходи, що підлягають
оподаткуванню.

Проте, позивачем не надано до Книги
обліку доходів і витрат, розшифровки
задекларованих валових витрат, а також
первинних документів, на
підтвердження їх декларування, та про
відсутність яких вказує відповідач в
акті перевірки.

Отже, суд приходить до висновку про
правомірність висновку ДПІ про
завищення позивачем валових витрат на
суму 167467,80 грн. та збільшення грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, в сумі у сумі
28508,20 грн. (167467,80 грн. х 17%).

З урахуванням того, що суд визнав
неправомірним висновок ДПІ про
неправомірне зменшення позивачу
валових витрат на загальну суму 576 909,99
грн., тому суд приходить до висновку про
скасування податкового повідомлення -
рішення від 21.05.2013 р. № в частині
збільшення грошового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування, за
основним платежем у сумі 98646,79 грн.

Щодо правомірності визначення в
оскаржуваному податковому
повідомленні - рішенні від 21 травня 2013
року № штрафної санкції в сумі
31788,75 грн., суд встановив наступне.

Відповідно до ст.123 Податкового кодексу
України у разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Судом встановлено, що даним податковим
повідомленням - рішенням відповідач
застосував до позивача штрафні
санкції в розмір 25 % від суми
визначеного податкового зобов'язання.

Враховуючи, що судом визнано
неправомірним збільшення позивачу
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, в сумі 98646,79 грн.,
тому є неправомірним нарахування на
вказану суму зобов'язань штрафних
санкцій у сумі 24661,70 грн., що свідчить
про протиправність податкового
повідомлення - рішення від 21.05.2013 року
№ в цій частині.

Щодо залишеної суми штрафної санкцій
7127,05 грн., то суд вважає її правомірно
нарахованою, оскільки судом визнано
обґрунтованим висновок відповідача
про збільшення грошового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування, в
сумі 28508,20 грн.

Щодо правомірності податкового
повідомлення-рішення № від 21.05.2013
року про збільшення грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, за штрафними
санкціями у сумі 510,00 грн.

Як вбачається з акту перевірки ( стор.
12), в ході перевірки встановлено
порушення п. 2 ст. 119 Податкового кодексу
України внаслідок неподання ФОП ОСОБА_3
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
за 1 та 2 квартал 2011 року.

В судовому засіданні представник
позивача стверджував, що відповідно до
п. 7 підрозділу 9 Перехідних положень
Податкового кодексу України штрафні
санкції за порушення податкового
законодавства за період з 1 січня по 30
червня 2011 року застосовуються у
розмірі не більше 1 грн. за кожне
порушення, тому за неподання вказаного
податкового розрахунку за 1 та 2 квартал
2011 року застосовується штрафна
санкція в розмірі 1 грн.

Інших доводів на спростування
вказаного висновку ДПІ, позивач суду не
надав.

Суд не погоджується з вказаною
позицією позивача виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 51.1 та п. 176.2 ПК України
особи, які мають статус податкових
агентів, зокрема, зобов'язані:

своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;

подавати у строки, встановлені ПК
України для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду.

Форма податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку (далі - форма №
1ДФ) і Порядок її заповнення та подання
податковими агентами (далі - Порядок №
1020) затверджені наказом ДПАУ від 24.12.2010
р. № 1020.

Форма № 1ДФ подається окремо за кожний
квартал (податковий період) протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
кварталу. Якщо останній день строку
подання форми № 1ДФ припадає на
вихідний або святковий день, то
останнім днем строку вважається
операційний (банківський) день, що
настає за вихідним або святковим днем
(пп. 49.18.2 ПКУ, п. 2.1 Порядку № 1020).

Пунктом 119.2. ст. 119 ПК України
передбачено, що неподання, подання з
порушенням встановлених строків,
подання не у повному обсязі, з
недостовірними відомостями або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку, якщо такі
недостовірні відомості або помилки
призвели до зменшення та/або
збільшення податкових зобов'язань
платника податку та/або до зміни
платника податку тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Відповідно до пункт 7 підрозділу 10
розділу XX Податкового кодексу України
штрафні санкції за порушення
податкового законодавства за період з 1
січня по 30 червня 2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення.

Як встановлено судом, позивач не подав
до податкового органу вказану
звітність за І квартал 2011 року з
граничним строком подання - 10.05.2011 року,
що припадає на період з 01 січня по 30
червня 2011 року, протягом якого за
вказане порушення повинна бути
нарахована штрафна (фінансова) санкція
в розмірі 1 гривня. Проте, позивач також
не подав до ДПІ вказану звітність за ІІ
квартал 2011 р. з граничним строком
подання - 10.08.2011 року, що не входить до
періоду, визначеному пунктом 7
підрозділу 10 розділу XX Податкового
кодексу України.

Отже, суд приходить до висновку про
правомірність податкового
повідомлення-рішення № від 21.05.2013
року щодо сплати штрафних санкцій в
сумі 510,00 грн., оскільки позивачем не
заперечується факт не подання до ДПІ
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
за 2 квартал 2011 року, а тому позивач
повинен нести відповідальність
відповідно до п. 119.2. ст.119 ПК України.

Щодо правомірності податкового
повідомлення-рішення № від 21.05.2013
року про збільшення грошового
зобов'язання за платежем: збір за
спеціальне використання води водних
об'єктів місцевого значення за
штрафними санкціями у сумі 850,00 грн.

Як вбачається з акту перевірки ( стор.
22), в ході перевірки встановлено
порушення пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49
Податкового кодексу України, оскільки
за період з 01.01.11 р. по 31.03.12 р. ФОП ОСОБА_3
використовував воду для спеціальних
потреб, проте розрахунки збору за
спеціальне використання водних
ресурсів та збору за користування
водами для потреб гідроенергетики до
податкового органу не надавались.

В судовому засіданні представник
позивача стверджував, що ФОП ОСОБА_3 не
є платником збору за спеціальне
використання водних ресурсів та збору
за користування водами для потреб
гідроенергетики, оскільки орендує
будівлі та споруди маслозаводу у
орендаря Споживчого товариства "Тасва",
орендодавцем є ПП ОСОБА_7, яка
відповідно є платником вказаного
збору.

Надаючи правову оцінку вказаним
спірним правовідносинам суд виходить з
наступного.

Статтею 49 Водного кодексу України
визначено, що спеціальне
водокористування здійснюється на
підставі дозволу.

Згідно зі ст. 42 цього Кодексу
водокористувачі можуть бути
первинними і вторинними. Первинні
водокористувачі - це ті, що мають власні
водозабірні споруди і відповідне
обладнання для забору води.

Вторинні водокористувачі (абоненти) -
це ті, що не мають власних водозабірних
споруд і отримують воду з водозабірних
споруд первинних водокористувачів та
скидають стічні води в їх системи на
умовах, встановлених між ними.

Отже, дозвіл на спеціальне
водокористування оформлює лише
первинний водокористувач. Для
вторинних водокористувачів дозволом
на спеціальне водокористування є
встановлений у дозволі первинного
водокористувача ліміт використання
води та відведення стічних вод
абонентами і договір між ними.

Окремим документом дозвіл на
спеціальне водокористування для
вторинних водокористувачів не
оформлюється.

Відповідно до п. 323.1 ст. 323 ПК України
платниками збору є водокористувачі -
суб'єкти господарювання незалежно від
форми власності, а саме: юридичні особи,
їх філії, відділення, представництва,
інші відокремлені підрозділи без
утворення юридичної особи (крім
бюджетних установ), постійні
представництва нерезидентів, а також
фізичні особи - підприємці, які
використовують воду, отриману шляхом
забору води з водних об'єктів (первинні
водокористувачі) та/або від первинних
або інших водокористувачів (вторинні
водокористувачі), та використовують
воду для потреб гідроенергетики,
водного транспорту і рибництва.

Пунктом 326.2. ст. 326 ПК України
передбачено, що збір обчислюється
виходячи з фактичних обсягів
використаної води (підземної,
поверхневої, отриманої від інших
водокористувачів) водних об'єктів з
урахуванням обсягу втрат води в їх
системах водопостачання, встановлених
у дозволі на спеціальне
водокористування, лімітів
використання води, ставок збору та
коефіцієнтів. За обсяги води, переданої
водокористувачем - постачальником
іншим водокористувачам без укладення з
останніми договору на поставку води,
збір обчислюється і сплачується таким
водокористувачем - постачальником.

Таким чином, суб'єкт господарювання,
який має дозвіл на спеціальне
водокористування (договір на поставку
води з
водокористувачем-постачальником води)
та використовує воду для господарських
цілей, у разі надання в оренду власного
приміщення (нежитлового або житлового)
іншому суб'єкту господарювання, в якому
орендарем використовується вода для
виробничих та/або задоволення власних
питних і санітарно-гігієнічних потреб,
є платником збору за спеціальне
використання води за весь обсяг
фактично використаної води (у тому
числі води, використаної орендарем,
незалежно від цілей використання води).

У разі отримання орендарем окремого
дозволу на спеціальне
водокористування (укладання окремого
договору на поставку води з
водокористувачем - постачальником
води) та використання води одночасно як
для виробничих потреб, так і для
задоволення власних питних і
санітарно-гігієнічних потреб, збір
обчислюється і сплачується орендарем
за весь обсяг фактично використаної
таким орендарем води.

У разі якщо орендар має окремий дозвіл
на спеціальне водокористування
(самостійно уклав договір на поставку
води з
водокористувачем-постачальником), то
при використанні води для задоволення
виключно власних питних і
санітарно-гігієнічних потреб такий
орендар не є платником збору за
спеціальне використання води.

Як вбачається з акту перевірки ( стор. 8),
у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_3
займався виробництвом та реалізацією
твердих сирів та вершкового за адресою:
АДРЕСА_1 згідно до суборенди від 25.03.11 з
СП "Тасва".

Судом встановлено, відповідно до
договору суборенди від 25.03.2011 р.,
укладеного між Споживчим товариством
"Тасва" ( орендар) та ФОП ОСОБА_3 (
суборендар) передбачено, що орендар
передає суборендарю у строкове платне
користування нежитлові будівлі та
споруди маслозаводу, які розташовані
за адресою АДРЕСА_1. Пунктом 2.1.6. цього
договору визначено, що суборендар
зобов'язується сплачувати платежі за
послуги з обслуговування об'єкта
суборенди з водопостачання,
електроенергію, тощо.

Отже, суд погоджується з позицією
позивача, що наявність у ФОП ОСОБА_3
орендних відносин щодо будівель та
споруд маслозаводу, спростовує
висновок ДПІ про віднесення його до
платника збору за спеціальне
використання води.

Суд зауважує, що відповідач не надав
суду доказів, що ФОП ОСОБА_3 входить до
переліку платників збору,
встановленому п. 323.1 ст. 323 Податкового
кодексу України, та використовує воду
для потреб гідроенергетики, водного
транспорту і рибництва. Відповідачем
не надано доказів отримання ФОП ОСОБА_3
окремого дозволу на спеціальне
водокористування або укладання
окремого договору на поставку води з
водокористувачем - постачальником води

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач не є платником збору за
спеціальне використання водних
ресурсів та збору за користування
водами для потреб гідроенергетики,
збору за користування водами для
потреб водного транспорту і у нього,
відповідно, не виникає обов'язку перед
податковим органом надавати
розрахунки за спеціальне використання
водних ресурсів, у зв'язку з чим
визначення штрафних (фінансових)
санкцій оскарженим податковим
повідомленням-рішенням є
неправомірним.

З огляду на те, що судом визнано
протиправним податкове повідомлення -
рішення від 21.05.2013 року № , а також
визнано частково правомірним
податкове повідомлення - рішення від
21.05.2013 року № та повністю
правомірним податкове
повідомлення-рішення № від 21.05.2013
року, та приймаючи до уваги ч. 1 ст. 71 КАС
України, якою передбачено обов'язок
кожної сторони по справі довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги, крім випадків, встановлених
статтею 72 цього Кодексу, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7-11, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від 21
травня 2013 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування, за
основним платежем у сумі 98646,79 грн. та за
штрафними санкціями у сумі 24661,70 грн.

У задоволені позовних вимог щодо
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
21 травня 2013 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування, за
основним платежем у сумі 28508,20 грн. та за
штрафними санкціями у сумі 7127,05 грн.
відмовити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від 21
травня 2013 року № про збільшення
грошового зобов'язання за платежем:
збір за спеціальне використання води
водних об'єктів місцевого значення за
штрафними санкціями у сумі 850,00 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
судові витрати зі сплати судового
збору в сумі 1241,60 грн. (одна тисяча
двісті сорок одна гривня 60 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 21 серпня 2014 р.

Суддя
Дубровна
В.А.

кат. 8.3.2