Справа № 802/2761/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 серпня 2014 р.
Справа № 802/2761/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Цибка
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного
Управління Держземагенства у
Вінницькій області про зобов'язання
вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до Головного Управління
Держземагенства у Вінницькій області
про зобов'язання вчинити певні дії.

Зазначав, що 17 квітня 2014 року він
звернувся до Головного Управління
Держземагенства у Вінницькій області з
клопотанням про надання йому дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 2 га на території
Степанівської сільської ради
Теплицького району Вінницької області
(за межами населеного пункту) для
ведення особистого селянського
господарства. Листом від 16 червня 2014
року № 31-2-0.3-5368/2-14 відповідач повідомив,
що земельна ділянка, вказана позивачем
у графічних матеріалах, є складовою
частиною земельної ділянки з
кадастровим номером :08:000:0012, яка
перебуває в оренді КП "Розвиток" та
вживаються заходи щодо поновлення
договору оренди землі. Таку відмову
позивач вважає протиправною та
необґрунтованою. В зв'язку з чим
просить суд зобов'язати відповідача
надати дозвіл на розробку проекту
землеустрою.

В судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримав з підстав,
викладених в позовній заяві, та просив
суд задовольнити адміністративний
позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти вимог
адміністративного позову заперечив з
підстав, викладених у наданих суду
письмових запереченнях. У запереченнях
відповідач вказав, що по суті ГУ
Держземагенства у Вінницькій області
не відмовляло у наданні дозволу на
розробку документації з землеустрою, а
повідомило, що зазначена земельна
ділянка, вказана позивачем у графічних
матеріалах, є складовою частиною
земельної ділянки з кадастровим
номером :08:000:0012, яка перебуває в
оренді КП "Розвиток", яке вживає заходів
щодо поновлення договору оренди землі
та запропонувало альтернативний
варіант, надати згоду КП "Розвиток" на
вилучення з його користування
земельної ділянки площею 2 га. Після
чого питання ОСОБА_1 може мати
позитивне вирішення.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд установив такі
фактичні обставини.

17 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ
Держземагенства у Вінницькій області з
клопотанням про надання дозволу на
розробку технічної документації
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
площею 2 га на території Степанівської
сільської ради Теплицького району
Вінницької області (за межами
населеного пункту).

У відповідь на клопотання позивача ГУ
Держземагентства у Вінницькій області
листом № 31-2-0.3-5368/2-14 від 16 червня 2014 року
(а.с.5) повідомило, що земельна ділянка,
вказана позивачем у графічних
матеріалах, є складовою частиною
земельної ділянки з кадастровим
номером :08:000:0012, яка перебуває в
оренді КП "Розвиток" та вживаються
заходи щодо поновлення договору оренди
землі. Разом із тим, позивачу
запропоновано надати згоду КП
"Розвиток" на вилучення з його
користування земельної ділянки площею
2 га.

Вважаючи таку відмову протиправною та
необґрунтованою, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходив з такого.

Право власності на землю гарантується
Конституцією України. Згідно з
частиною 2 статті 14 це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до частини 2 статті 41
Конституції України право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Так, відповідно до статті 33 Земельного
кодексу України (далі - ЗК України)
громадяни України можуть мати на праві
власності та орендувати земельні
ділянки для ведення особистого
селянського господарства.

Пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК
України передбачено, що безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Розмір земельної ділянки, яка може бути
безоплатно надана з земель державної
або комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства,
визначений статтею 121 ЗК України.

Так, відповідно до другого пункту
частини першої статті 121 ЗК України
громадяни України мають право на
безоплатну передачу земельних ділянок
із земель державної або комунальної
власності для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара.

Право на передачу земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або у
користування для всіх потреб
відповідно до частини 4 статті 122 ЗК
України надано центральному органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальним органам.
Центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів є Державне
агентство земельних ресурсів України
(Держземагентство України) згідно з
Положенням про Державне агентство
земельних ресурсів України, яке
затверджено Указом Президента України
від 8 квітня 2011 року № 445.

Пунктом 7 вказаного Положення
передбачено, що Держземагентство
України здійснює свої повноваження
безпосередньо і через утворені в
установленому порядку територіальні
органи в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
районах, містах, а також через
міськрайонні, міжміські, міжрайонні
територіальні органи.

Пунктом 1 Положення про Головне
управління Держземагентства в області,
затвердженого Наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 10.05.2012 року № 258,
передбачено, що Головне управління
Держземагентства в області (далі -
Головне управління) є територіальним
органом Державного агентства
земельних ресурсів України та йому
підпорядковане.

Згідно з п. 4.32. зазначеного Положення
Головне управління відповідно до
покладених на нього завдань передає
відповідно до закону земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області.

Отже, відповідно до національного
законодавства ГУ Держземагенства у
Вінницькій області наділене правом
передачі земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або у
користування.

Надаючи оцінку оскаржуваній відповіді,
суд виходив із такого.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК
України, громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

З наданих відповідачем письмових
матеріалів суд установив, що КП
"Розвиток" 4 березня 2014 року звернулось
до ГУ Держземагенства у Вінницькій
області із клопотання про поновлення
договору оренди землі на території
Степанівської сільської ради із земель
резерву сільськогосподарського
призначення укладений 08.11.2006 року між
Теплицькою РДА та КП "Розвиток",
зареєстрований 26.02.2007 року за №04
шляхом укладання додаткової угоди.

На підставі клопотання КП "Розвиток" та
доданих до нього документів, ГУ
Держземагенства у Вінницькій області
прийнято наказ від 13 серпня 2014 року
№2-2324/15-14-СГ "Про затвердження
документації із землеустрою та
укладення додаткової угоди про
поновлення договору оренди землі".

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, позивач
звертався до відповідача з клопотанням
про надання дозволу на розробку
технічної документації землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства 17 квітня 2014
року, в той час коли КП "Розвиток"
користувалось вказаною земельною
ділянкою відповідно до договору оренди
землі від 8 листопада 2006 року.

Згідно частини першої статті 33
Закону України "Про оренду землі", по
закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі).

Таким чином, на час звернення позивача
та надання йому відповіді, земельна
ділянка на яку претендував позивач,
раніше перебувала в оренді КП
"Розвиток", з огляду на що останній мав
переважне право на земельну ділянку, а
тому дії відповідача правомірні та
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Отже, суд вважає, що заявлені позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не відповідають дійсним обставинам,
встановленим у справі та не
підтверджуються належними,
достовірними та допустимими доказами,
дослідженими у судовому засіданні за
участю присутніх учасників процесу, а
тому не підлягають задоволенню.

Суд, відповідно до частини 1 статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, при вирішенні справи по суті
може задовольнити адміністративний
позов повністю або частково чи
відмовити в його задоволенні повністю
або частково.

Крім того, в силу частини 1 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно
статті 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, позивачем не
було надано суду достатньо належних
доказів, які б свідчили про
правомірність заявлених позовних
вимог.

На підставі викладеного та враховуючи
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, витрати пов'язані з
розглядом справи, згідно положень
статті 94 КАС України, позивачу не
відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в:

В задоволені адміністративного позову
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дончик Віталій Володимирович