Справа № 2-а-1336/11
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 р.Справа № 2-а-1336/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Полтавському районі на
ухвалу Полтавського районного суду
Полтавської області від 06.06.2014р. по
справі № 2-а-1336/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Полтавському районі

про визнання дій неправомірними,
зобов`язання здійснити нарахування та
забезпечення виплату соціальної
державної допомоги "Дітям війни" ,

ВСТАНОВИЛА:

27.05.2014 року до Полтавського районного
суду Полтавської області звернувся із
заявою Начальник Відділу ДВС
Полтавського РУЮ про зміну способу та
порядку виконання судового рішення по
справі № 2а-1336/11 про зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Полтавському районі здійснити ОСОБА_1
нарахування доплати до пенсії,
передбаченої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» та забезпечити
виплату ОСОБА_1 недоплачених сум
доплати до пенсії з 01.09.2010 року по 31.12.2010
року включно з урахуванням проведених
виплат..

Ухвалою Полтавського районного суду
Полтавської області від 06.06.2014р. заяву
Відділу ДВС Полтавського РУЮ про зміну
способу і порядку виконання рішення
Полтавського районного суду по справі
№ 2а-1336/11 - задоволено .

Змінено спосіб і порядок виконання
виконавчого листа, виданого згідно
постанови Полтавського райсуду від
05.05.2011 року та ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28.05.2013 року по справі № 2а-1336/11 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавській
області про поновлення пропущеного
строку для звернення до суду та
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень нарахувати і виплати 30%
надбавку до пенсії, як дитині війни.

Стягнуто з Управління Пенсійного фонду
України в Полтавському районі
Полтавської області доплату до пенсії
ОСОБА_1, передбачену ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», на користь ОСОБА_1 з 01
вересня 2010 року по 31 грудня 2010 року
включно з урахуванням проведених
виплат відповідно до розпорядження
УПФУ № 126972 від 13.05.2014 року.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану ухвалу та
прийняти нову, якою в задоволенні заяви
відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач в
порядку виконання судового рішення
зазначає, що оскаржувана ухвала
постановлена без повного та всебічного
з'ясування всіх обставин справи, в
порушення норм матеріального та
процесуального права, а саме: положення
статей 2, 7 Закону України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень"
та ст. 263 КАС України.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
ч. 1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що постановою Полтавського
райсуду від 05.05.2011 року позов ОСОБА_1
задоволено частково, визнано
протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області, зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області здійснити нарахування доплати
до пенсії ОСОБА_1, передбаченої ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» та забезпечити виплату
ОСОБА_1 доплати до пенсії з 22.05.2008 року
по 31.12.2010 року з урахуванням проведених
виплат, (а. с. 15-16).

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2013 року
постанову Полтавського райсуду від
05.05.2011 року скасовано в частині
задоволення позову за період з 22.05.2008
року по 31.08.2010 року , позов в цій частині
залишено без розгляду, в іншій частині
постанову - залишено без змін.(а. с. 26- 27).

Постановою відділу від 09.04.2014 року
відкрито виконавче провадження та
зобов'язано боржника виконати рішення
суду.

Виплати по рішенню суду не проведені в
зв'язку з відсутністю відповідного
фінансового ресурсу бюджету.

Задовольняючи заяву про зміну способу
і порядку виконання судового рішення,
суд першої інстанції виходив з
наявності для цього підстав
передбачених ст. 263 КАС України.

Колегія суддів не може погодитись з
оскаржуваним рішенням виходячи з
наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Відповідно до вимог статті 36 Закону
України "Про виконавче провадження" за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Відповідно до частини 1 статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України, за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Згідно частини 2 статті 3 Конституції
України права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави,
держава відповідає перед людиною за
свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Реалізація особою права, яке пов'язане
з отриманням бюджетних коштів, що
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань. Європейський суд
з прав людини у своїх рішеннях також
неодноразово зазначав, що органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань (справи
"Бурдов проти Росії", "Кечко проти
України").

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Полтавського районного суду від 05.05.2011
року та синтез наведених
процесуальних норм дають підстави
зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин, заявник просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Також колегія суддів наголошує,
що "захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

На думку колегії суддів
апеляційної інстанції, викладені
заявником вимоги стосуються в цілому
вчинення відповідних дій, які у випадку
їх задоволення, можуть істотно змінити
зміст резолютивної частини судового
рішення, що у відповідності з діючим
законодавством є недопустимим, адже
суд не уповноважений прийняти рішення
про зміну витратної частини Державного
бюджету України на відповідний рік, в
тому числі в порядку, встановленому
статтею 263 КАС України.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

З огляду на викладені правові норми та
зазначені обставини справи колегія
суддів апеляційної інстанції дійшла
висновку, що задоволення заяви про
зміну способу і порядку виконання
рішення суду фактично змінить зміст
резолютивної частини відповідного
судового рішення, в зв'язку з чим, суд
апеляційної інстанції вважає, що
відсутні підстави для задоволення
вказаного подання.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 199 Кодексу
адміністративного судочинства України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду і постановити
нову ухвалу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що судом першої інстанції при
ухваленні ухвали були порушені норми
чинного матеріального права, і як
наслідок апеляційна скарга підлягає
задоволенню, ухвала суду першої
інстанції скасуванню з прийняттям
нової про відмову у задоволенні
подання про заміну способу і порядку
виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 6 ч. 1 ст.
199, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Полтавському районі - задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду
Полтавської області від 06.06.2014р. по
справі №2-а-1336/11 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою
відмовити у задоволенні заяви Відділу
ДВС Полтавського РУЮ про зміну способу
і порядку виконання рішення
Полтавського районного суду по справі
№ 2а-1336/11.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Водолажська Н.С.