Справа № 813/7147/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
Справа № 876/15682/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Макарика В.Я., Шинкар Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Дрогобицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
27.11.2013р. по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діагностичний
лікувально-реабілітаційний курортний
комплекс "Ріксос-Прикарпаття" до
Дрогобицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

встановив:

20.09.2013 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Діагностичний
лікувально-реабілітаційний курортний
комплекс «Ріксос-Прикарпаття» (надалі
ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття»)
звернувся до суду з позовом до
відповідача - Дрогобицької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № прийнятих 31.01.2013р. Державною
податковою інспекцією у м. Трускавці
Львівської області Державної
податкової служби.

Позовні вимоги обґрунтовано
безпідставністю прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, оскільки у
позивача є в наявності всі
підтверджуючі документи пов'язані із
здійсненням господарської діяльності,
а тому вимог чинного законодавства
позивач не порушував.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 27.11.2013р.
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Трускавці
Львівської області Державної
податкової служби України № та
№ від 31.01.2013р.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
господарські операції позивача
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, а
договори не визнані у встановленому
законом порядку недійсними, як і немає
інших відомостей, які б свідчили про
завищення позивачем валових витрат.

Висновки акта перевірки щодо зайвого
віднесення позивачем до складу валових
витрат вартості рекламних послуг в
сумі 12279954 грн. у зв'язку з їх не оплатою
та відсутністю зобов'язань не
ґрунтуються на нормах закону та не
містять посилань на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що б підтверджували наявність факту
порушення податкового законодавства
позивачем.

Суд також прийшов до висновку, що
відсутність у податкових накладних
лише коду товару згідно з УКТ ЗЕД, за
наявності всіх інших обов'язкових
реквізитів, не робить такі податкові
накладні недійсними та не перешкоджає
можливості ідентифікувати особу, яка
видала податкові накладні, оскільки
накладні містять, зокрема, відомості
про придбані товари (роботи, послуги),
їх вартість, дату здійснення операції
та відповідну суму податку на додану
вартість. При цьому відповідальність
за правильність виписування
податкової накладної покладена не на
покупця, а на продавця товарів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду Дрогобицька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Львівській
області оскаржила його в апеляційному
порядку. Вважає, що оскаржувана
постанова прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, з помилковим застосуванням
норм матеріального права, порушенням
норм процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених у
апеляційній скарзі. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
задовольнити з наступних підстав.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням
колегія суддів виходить з наступного.

Так, Державною податковою інспекцією у
м. Трускавці Львівської області
Державної податкової служби з 12.11.2012 р.
по 21.12.2012 року проведено планову виїзну
перевірку ТзОВ «ДЛРКК»
«Ріксос-Прикарпаття» ()
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2011р. по
30.09.2012р., про що 28.12.2012р. складено акт
№44/22-00/34358195 (т.1 а.с.18-85).

На підставі складеного за результатами
перевірки акта, відповідачем 31.01.2013р.
прийнято податкове
повідомлення-рішення № (т.1 а.с.16)
про збільшення позивачеві грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток в сумі 2353658 грн. та податкове
повідомлення-рішення № (а.с.17) про
збільшення позивачеві грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 3345633 грн.
(основний платіж - 2230422 грн, штрафна
(фінансова) санкція - 1115211 грн.).

Підставою прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень є
викладений у акті перевірки (т.1 а.с.61)
висновок відповідача про порушення
позивачем:

- вимог пп.138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.10.3 п.
138.10 ст. 138, пп. 14.1 ст. 14, ст. 152 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (з
наступними змінами і доповненнями)
(Надалі - ПК України), в результаті чого
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся, на загальну суму 2353658,00
грн., у тому числі за IV квартал 2011 року в
сумі 2353658,00 грн.;

- вимог п. 198, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст.
198, п, 201.1 п. 201.10 ст. 201 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 2230422,00
грн., у тому числі за серпень 2011р. на
33165,00 грн., за вересень 2011 року на 31317,00
грн., за жовтень 2011 року на 35864,00 грн., за
листопад 2011 року на 1269967,00 грн., за
грудень 2011 року на 860109,00 грн.

Згідно акта перевірки (а.с.38-39), вказані
порушення полягають у тому, що
"операції з придбання послуг реклами
відповідно до договору передбачали
оплату, в той час як оплата за договором
не проведена, а зобов'язання відсутні.
Підприємством не надано до перевірки
документів, які б підтверджували
здійснення витрат на суму 12279954 грн., що
мало вплив на завищення сформованих
витрат р. 06 "Інші витрати" за період,
який перевірявся, на суму 10233295 грн.",
"включенні до податкового кредиту ПДВ в
розмірі 2046659, витрати по сплаті якого не
понесені через відсутність операцій
придбання" (т.1 а.с.47) та включенні
позивачем до податкового кредиту сум
ПДВ по податкових накладних ТзОВ
"Овочі-фрукти", в яких не зазначено код
товару згідно УКТ ЗЕД.

В ході проведення перевірки
встановлено, що ТзОВ «ДЛРКК
«Ріксос-Прикарпаття» було укладено
однотипні договори із підприємствами
про комплексне рекламне
обслуговування. Одним із підприємств, з
якими укладались договори було ТОВ
«Промін-Н», зареєстроване в ДПІ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська. Постановою
Господарського суду Дніпропетровської
області останнього визнано банкрутом
та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до п.1.1 Договору, укладеного
між ТОВ «Промін-Н» (виконавець) та ТзОВ
ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття» (Замовник),
Виконавець беруть на себе зобов'язання
надавати „Замовнику" послуги з
розміщення в ефірі телеканалу
рекламних матеріалів Замовника та/абл
Клієнтів Замовника, а Замовник
зобов'язується приймати ці послуги та
оплачувати їх на умовах передбачених
цим Договором.

Умови розміщення рекламних матеріалів
Замовника та/або Клієнтів Замовника в
ефір Телеканалу (назва Телеканалу,
територія виходу в ефір, ефірні час,
вартість, і порядок оплати) містяться в
Медіа-плані на виконання рекламних
послуг, який є Додатком до цих
Договорів і становить його невідкладну
частину.

Відповідно до п.6.1 Договору, вартість
послуг зазначаються в Додатку
(Медіа-плані) на виконання рекламних
послуг, що є невід'ємною частиною даних
договорів.

Згідно наданих медіа-планів ТОВ
«Промін-Н» повинне було розмітити в
ефірі телеканалів «5 канал»,
«РТР-Планета» та «НТВ Мир» рекламний
ролик ТзОВ «ДЛРКК «Ріксос
Прикарпаття». На підтвердження надання
вказаних послуг позивачем надано
ефірні довідки пр розміщення реклами у
листопаді-грудні 2011 на вказаних
телеканалах.

Відповідно до п.6.2 даних Договору,
оплата послуг проводиться Замовником
шляхом оплати вартості Рекламних
послуг, згідно з затвердженим
Сторонами Додатком (Медіа-планом) в
строк до останнього банківського дня
звітного місяця надання рекламних
послуг, на підставі виставлених
Виконавцем рахунків, шляхом
перерахування на поточний рахунок
Виконавця відповідної суми.

Вартість послуг від ТОВ «Промін-Н» у
сумі 10 233 295 грн. віднесено ТзОВ ДЛРКК
«Ріксос-Прикарпаття» до витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування та відображено у
Деклараціях з податку на прибуток в
перевіреному періоді, а саме за IV
квартал 2011р.- 10233295,00 грн.

Згідно наданих ТОВ
«Ріксос-Прикарпаття» актів
приймання-передачі векселів в
розрахунок за рекламні послуги
підприємством видано векселі із
вказаним терміном погашення «за
пред'явленням» на загальну суму 12279954
грн.: вексель № АА 0262073 від 20.03.12р. на
суму 7445706 грн., вексель № АА 2391819 від
20.03.12р. на суму 4834248 грн., що відображено
бухгалтерським проведенням Дт 631 Кт 621.
Згідно з даними бухгалтерського обліку
по рахунку 631 «Розрахунки з
вітчизняними постачальниками» по
контрагенту ТОВ «Промін-Н» станом на
30.09.2012року сальдо взаєморозрахунків
між вищевказаними СГД відсутнє
(векселі до оплати не пред'являлись).

В подальшому вказані векселі придбані
позивачем у ТОВ «АТД «Волинь» згідно
договору купівлі-продажу цінних
паперів №БВ 130612/1/1 від 13.06.2012 р.

Перевіркою також встановлено
відсутність на балансі нематеріальних
активів (телевізійних роликів), які
передавались контрагентам для
демонстрації по телебаченню, в наданих
до перевірки документах, зокрема актах
здачі-прийому виконаних робіт (наданих
послуг), медіа-планах, ефірних довідках
- відсутнє підтвердження телеканалів
про демонстрацію роликів, не зважаючи
на те, що саме телеканали були
виконавцями робіт і саме з ними
відбувалось погодження процесу
надання рекламних послуг, відсутні
документи про передачу роликів для
ротації на телебаченні. До перевірки
підприємством не надано ролики, які
демонструвались на телеканалах за
участі вказаних підприємств, первинні
документи з підтвердженням від
телеканалів факту їх демонстрації,
первинних документів про передачу
роликів для реклами.

У бухгалтерському обліку підприємства
відображено зменшення активів у
вигляді проведеної оплати по договорах
купівлі-продажу цінних паперів, в той
час коли вексельна форма розрахунку не
передбачена договором та відсутній
придбаний борговий документ, тобто
відсутні підстави для визнання
понесених витрат. Операції з придбання
послуг реклами відповідно до договору
передбачали оплату, в той час оплата за
договором не проведена, а зобов'язання
відсутні. Підприємством не надано до
перевірки документів, які б
підтверджували здійснення витрат на
суму 12 279 954,00 грн.

До перевірки не надано бланків
векселів АА 026807, АА 2391819, емісія яких
відображена по обліку підприємства як
розрахунок за рекламні послуги ТОВ
«Промін-Н». Підприємством не надано
пояснень щодо відсутності векселя, не
надано документів, які б
підтверджували його передачу, продаж
тощо.

Слід зазначити, що при винесенні
оскаржуваної постанови судом першої
інстанції не враховано, що
підприємством відображено у
бухгалтерському обліку придбання
векселів власної емісії та виконання
зобов'язань по оплаті виданих векселів,
проте на момент завершення перевірки
(як і в ході розгляду справи судом
першої інстанції) вказані векселі
відсутні, відповідно не
підтверджується факт понесення витрат
у зв'язку з придбанням цінних паперів,
зокрема відсутні бланки придбаних
векселів із вчиненими на них
відповідних передавальних написів
(індосаментів).

Відповідно до ст. 16 Уніфікованого
Закону «Про переказні векселі та
прості векселі», власник переказного
векселя вважається його законним
держателем, якщо його право на вексель
базується на безперервному ряді
індосаментів.

Індосамент - особливий (спеціальний)
передатний запис на звороті векселя
або на додатковому аркуші (алонжі), що
засвідчує перехід права за цим
документом до іншої особи.

Саме навність вказаних векселів з
відповідними передавальними
індосаментами могла б підтвердити
законість векселедержателя ТОВ «АТД
«Волинь».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Уніфікованого
Закону «Про переказні векселі та
прості векселі», будь-який переказний
вексель, навіть виданий без прямого
застереження про наказ, може бути
переданий шляхом індосаменту. В свою
чергу, відповідно до ст. 77 вказаного
Закону, до простих векселів
застосовуються такі ж положення, що
стосуються переказних векселів, а саме
положення щодо індосаменту (статті 11-20).

В порушення вказаної норми
законодавства судом зокрема не було
встановлено:

- чи являється ТОВ «АТД «Волинь»
законним векселедержателем;

- чи ґрунтується його володіння
вказаними векселями на належним чином
оформленому безперервному ряді
індосаментів;

- чи передано дані векселі до ТОВ «АТД
«Волинь» чи наступним
векселедержателям до моменту
ліквідації
контрагента-векселеодержувача (ТОВ
«Промін-Н»).

Оскільки у підприємства відсутній
первинний документ, який може
слугувати підставою для
бухгалтерських проведень Д-т 6853 К-т 311,
К-т 6853 Д-т 621 (отримання в результаті
придбання векселів власної емісії та
погашення боргових зобов'язань за
виданими векселями), то до відображення
проведених операцій з придбання цінних
паперів (а саме векселів власної
емісії) в бухгалтерському обліку як
операцій із закриття боргових
зобов'язань за виданими векселями є
безпідставним.

При винесенні оскаржуваної постанови
судом першої інстанції також порушено
вимоги Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за№ 168/704

Так, необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно з п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№ 168/704, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Згідно підпункту 2.15 пункту 2 Положення
№88, первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення .

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, як зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Слід зазначити, що такі первинні
документи повинні мати обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати",
затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 р. N 318,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 19 січня 2000 р. за N 27/4248, витрати
відображаються в бухгалтерському
обліку одночасно зі зменшенням активів
або збільшенням зобов'язань. Витратами
звітного періоду визнаються або
зменшення активів, або збільшення
зобов'язань, що призводить до зменшення
власного капіталу підприємства (за
винятком зменшення капіталу внаслідок
його вилучення або розподілу
власниками), за умови, що ці витрати
можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з вимогами статті 4 Закону
України "Про обіг векселів в Україні",
видавати переказні і прості векселі
можна лише для оформлення грошового
боргу за фактично поставлені товари,
виконані роботи, надані послуги.

На момент видачі переказного векселя
особа, зазначена у векселі як трасат,
або векселедавець простого векселя
повинні мати перед трасантом та/або
особою, якій чи за наказом якої повинен
бути здійснений платіж, зобов'язання,
сума якого має бути не меншою, ніж сума
платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із
застосуванням векселів обов'язково
відображається у відповідному
договорі, який укладається в письмовій
формі. У разі видачі (передачі) векселя
відповідно до договору припиняються
грошові зобов'язання щодо платежу за
цим договором та виникають грошові
зобов'язання щодо платежу за векселем.

Вимогами ст.6 Закону України "Про обіг
векселів в Україні" встановлено, що
платіж за векселем на території
України здійснюється тільки в
безготівковій формі.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст. 517 ЦК України,
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 545 ЦК України, якщо боржник
видав кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. Наявність боргового
документа у боржника підтверджує
виконання ним свого обов'язку.

Визначення витрат наведено у пп. 14.1.27
п.14.1 ст.14 ПК України, відповідно до
якого , витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником);

Відповідно до пп.138.1.1 п.138.1 ст. 138 ПК
України, витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно п. 138.2 ст.138 ПК України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу пп.138.10.3 п.138.10 ст. 138 ПК України, до
складу інших витрат включаються
витрати на збут, які включають витрати,
пов'язані з реалізацією товарів,
виконанням робіт, наданням послуг:
витрати на рекламу та дослідження
ринку (маркетинг), на передпродажну
підготовку товарів.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України, не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами бухгалтерського обліку.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
підприємством в порушення пп.138.1.1. п.138.,
п.138.2, пп.138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.14.1.27 п.14.1
ст.14, ст.125 ПК України заниженно податок
на прибуток за IV квартал 2011 року в сумі 2
353 658,00 грн.

В порушення вимог пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 та пп.
138.10.3 п.138.10 ст. 138 ПК України судом не
враховано, що витрати позивача не
пов'язані із наданням реальних послуг
ТОВ «Промін-Н».

Зокрема судом першої інстанції не
взято до уваги рекомендацій,
викладених у листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 р. № 742/11/13-11, відповідно до яких, з
метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, рух активів у
процесі здійснення господарської
операції. Будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Судом також залишено поза увагою, що
під час проведення перевірки ТОВ
«Ріксос- Прикарпаття» направлено запит
від 5.12.12 р. №2620617/16-3008/252 в ДПС у м. Києві з
метою підтвердження реальності та
достовірності факту надання послуг ТОВ
«Промін-Н» по розміщенню рекламних
матеріалів в ефірі телеканалу «5
канал», логотипом якого володіє
Підприємство з іноземними
інвестиціями у формі ТОВ «ТРК НБМ» та
ТОВ «ТРК Експрес- Інформ»

Згідно отриманих відповідей (листи від
14.01.13 №11, від 25.01.13 №12, від 04.02.13 №21, від
01.02.13 №36) в період з 01.07.11 по 30.09.13 ТОВ
«ТРК НБМ» та ТОВ «ТРК Експрес- Інформ»
фінансово-господарських відносин з ТОВ
«Промін-Н» та ТОВ «Ріксос-Прикарпаття»
не мало.

Документально не підтвердженим є
припущення суду, що трансляцію ролика
ТОВ «Промін-Н» могло замовити
опосередковано через інших
контрагентів. Позивачем не
представлено жодного доказу на
підтвердження розміщення ролика в
ефірі телеканалів іншими
контрагентами. Навпаки, згідно наявної
в матеріалах справи ефірної довідки, що
на думку позивача підтверджує факт
надання послуг, містить логотип
телеканалу «5 канал». Дана довідка
підписана ТОВ «Промін-Н» (особу не
ідентифіковано) та скріплена печаткою
товариства, а не будь-якою третьою
особою, що спростовує припущення суду
про можливість розміщення в ефірі «5
каналу» рекламного ролику іншими
контрагентами. В такому б випадку на
ефірній довідці з логотипом «5 каналу»
повинен був би стояти підпис цієї іншої
особи, яка мала безпосередньо
господарські відносини з «5 каналом».

Колегія суддів також бере до уваги
наявну у матеріалах справи копію листа
Федеральної податкової служби Мінфіну
Росії від 11.02.2014 р. № 07-04/0075, отриманого
на запит Міністерства доходів і зборів
України.

Крім того, перевіркою повноти
визначення податкового кредиту за
період з 01.07.2011р. по 30.09.20012р. встановлено
його завищення всього у сумі 2230422 грн., у
тому числі за серпень 2011р. на 33165 грн., за
вересень 2011р. на 31317 грн., за жовтень 2011р.
на 35864 грн., за листопад 2011р. на 1269967 грн.,
за грудень 2011р. на 860109 грн.

ТОВ «Ріксос-Прикарпаття» в порушення
пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.3 ст. 198 ПК України,
віднесено до податкового кредиту суми
ПДВ з вартості послуг від ТОВ
«Промін-Н» з комплексного рекламного
обслуговування, витрати на придбання
яких підприємством не здійснювалися,
внаслідок чого завищено податковий
кредит в суму 2 046 659,00 грн., в т.ч. за
листопад 2011 на 1 240 951,00 грудень 2011 на 805
708,00 грн. Скасовуючи податкове
повідомлення-рішення в цій частині
судом першої інстанції не враховано, що
реального придбання послуг від ТОВ
«Промін-Н» не було, відтак судом
порушено наступні норми податкового
законодавства.

Так, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Також перевіркою встановлено, що ТОВ
«ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття» в
перевіреному періоді отримував від
ТзОВ «Овочі-фрукти» (м.Трускавець)
ввезені на митну територію України
продукти імпортного походження
(апельсин, ківі, грейпфрут, банан,
ананас, яблуко, виноград, перець, лимон,
лайм, авокадо, мандарин, гранат, папая,
манго.) На поставку вказаних продуктів
ТзОВ «Овочі-фрукти» для ТОВ «ДЛРКК
«Ріксос-Прикарпаття» виписано, з
порушенням вимог п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України, податкові накладні, в
яких не зазначено код товару згідно з
УКТ ЗЕД (для товарів, ввезених на митну
територію України) на загальну суму ПДВ
183763грн.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «ДЛРКК
«Ріксос-Прикарпаття» суми ПДВ по
зазначених податкових накладних,
включено до податкового кредиту, що є
порушенням вимог п.201.10. Податкового
кодексу України та призвело до
завищення податкового кредиту за
перевірений період всього на суму 183763
грн., в т.ч. серпень 2011р. - 33165грн.;
вересень 2011 - 31317 рн.; жовтень 2011р. - 35864
грн.; листопад 2011р. - 29016грн.; грудень 2011р.
- 54401 грн.

Згідно п.201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: у паперовому вигляді; в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: порядковий номер податкової
накладної; дата виписування податкової
накладної; повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; ціна постачання без
урахування податку; ставка податку та
відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);
номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення
контролюючими органами документальної
позапланової виїзної перевірки
продавця та у відповідних випадках
покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до склад
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахунковії документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облі та фінансову звітність в Україні",
що підтверджують факт отримання таких
товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Враховуючи наведене, новий реквізит
«код товару з УКТ ЗЕД» (для підакцизних
товарів та товарів, ввезених на митну
територію України) в податкових
накладних слід зазначати починаючи з
06.08.2011 р.. Згідно з п.6.3 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Мінфіну України
від 01.11.11 р. №1379 і зареєстрованого в
Мін'юсті 22.11.11 р. за №1333/20071, не дає права
покупцю на віднесення сум податку на
додану вартість по податковому
кредиту: відсутність факту реєстрації
платником податку-продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної.

Згідно п.12.3 вказаного Порядку, у графі 4
- зазначається код товару згідно УКТ
ЗЕД. Графа 4 заповнюється в разі
постачання підакцизних товарів та
товарів, ввезених на митну територію
України.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
відповідач довів правомірність
винесених податкових
повідомлень-рішень, відтак позовні
вимоги є безпідставними та не
підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин не
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення, яке
підлягає до скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Дрогобицької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
задовольнити, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
27.11.2013 р. по справі № 813/7147/13-а -
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діагностичний
лікувально-реабілітаційний курортний
комплекс "Ріксос-Прикарпаття" до
Дрогобицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
В.Я. Макарик

Т.І. Шинкар

Постанова складена в повному обсязі
18.08.2014 року.