Справа № 2а-44640/09/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2014 р. м. Київ
К-33686/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання
Гончар Н.О.,

за участю представника відповідача
Павліченко К.В., представники позивача
в судове засідання не з'явились, про
дату, час та місце судового засідання
повідомлені належним чином, -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
28.04.2010 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 01.10.2010 у справі № 2а-44640/09/2070

за позовом Харківського
державного авіаційного орденів
Жовтневої революції та Трудового
Червоного Прапору виробничого
підприємства

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів

про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Підприємство звернулось до суду із
позовною заявою, з урахування уточнень,
до Державної податкової інспекції про
скасування рішення від 04.09.2009 № ,
яким до позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 18 009 409,94
грн. за порушення вимог Закону України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті".

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
Товариство зазначає, що моментом
здійснення імпорту є момент фактичного
перетину товаром митного кордону
України, а не дата вантажно - митної
декларації (далі - ВМД). Також позивач
вважає, що фінансові санкції
застосовані поза межами строків,
визначених ст. 250 Господарського
кодексу України.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволені в частині скасування
фінансових санкцій згідно
оспорюваного рішення на суму 18 005 689,21
грн.

В основу судових рішень першої та
апеляційної інстанцій в частині
задоволення позовних вимог покладено
висновок про те, що фактом поставки
товару на територію України можна
вважати момент фактичного перетину
імпортованим товаром митного кордону
України, який є початковим перебування
товару під митним контролем, а санкції
за порушення термінів розрахунків у
сфері зовнішньоекономічної діяльності
підпадають під законодавче визначення
адміністративно - господарської
санкції. Отже, фінансові санкції
застосовані до позивача поза межами
строків, визначених ст. 250
Господарського кодексу України, є
неправомірними.

Не погодившись із судовими рішеннями,
держаний податковий орган подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального
права, просить зазначені судові
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким позивачу у задоволенні
позовних вимог відмовити.

У відповідності до вимог ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд допустив заміну відповідача у
справі - Спеціалізовану державну
податкову інспекцію по роботі з
великими платниками податків у м.
Харкові на його правонаступника -
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами, державним
податковим органом було проведено
планову виїзну перевірку Підприємства
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2006 по 31.03.2009, за наслідками
якої складено акт від 21.08.2009.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено порушення позивачем вимог
статей 1, 2 Закону України від 23.09.1994 №
185/94-ВР "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті" (далі -
Закон №185/94-ВР), що полягало у порушенні
строків зарахування валютних коштів по
експортним операціям та надходження
імпортного товару за міжнародними
контрактами.

На підставі акту перевірки
відповідачем ухвалено оскаржуване
позивачем рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
18 009 409,94 грн.

Законом України від 23.09.1994 № 185/94-ВР "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" було передбачено
90-денний термін розрахунків за
експортно-імпортними операціями.

З 1 січня 2008 року, згідно Закону України
від 31.05.2007 № 1108-V "Про внесення змін до
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті", строк
зарахування виручки в іноземній валюті
(відстрочення імпортних поставок)
збільшено до 180 днів (ст. 2 Закону).

Згідно ст. 1 Закону України від 16.04.1991 №
959-ХІІ "Про зовнішньоекономічну
діяльність" моментом здійснення
експорту (імпорту) є момент перетину
товаром митного кордону України або
переходу права власності на зазначений
товар, що експортується чи
імпортується, від продавця до покупця.

Тобто для цілей валютного контролю при
здійсненні імпортних операцій має
відбутися саме факт ввезення товару на
митну територію України, оскільки
норма ст. 2 Закону № 185/94-ВР є
імперативною, якою не ставиться
надходження в Україну товару в
залежність від переходу права
власності на товар.

Термін "момент перетину товаром
митного кордону України"
конкретизується існуючими нормами у
митному законодавстві, зокрема у
Митному кодексі України (Кодекс).

Відповідно до ст. 6 Митного кодексу
України від 11.07.2002 № 92-IV межі митної
території України є митним кордоном
України, який збігається з державним
кордоном України. Статтею 43 Кодексу
передбачено, що митний контроль
здійснюється в разі ввезення товару на
митну територію України (фактичне
перетинання митного кордону) та
розпочинається з моменту перетинання
товаром митного кордону України. Товар,
що перебуває під митним контролем, є
фактично ввезеним на митну територію
України, тобто таким, що перетнув
митний кордон. Факт і дату такого
перетину посвідчує штамп "Під митним
контролем" на товаросупровідних
документах з відповідною датою.

Дата оформлення вантажної митної
декларації не завжди збігається з
датою фактичного перетину митного
кордону України, оскільки сама ВМД є
документом, що підтверджує права особи
на розміщення товарів у заявленому
митному режимі і права та обов'язки
зазначених у ній осіб щодо здійснення
ними відповідних фінансових,
господарських та інших операцій (п. 8
Положення про вантажну митну
декларацію, затвердженого постановою
КМУ від 09.06.1997 № 574). Прийняття вантажної
митної декларації для оформлення -
закріплення посадовою особою митного
органу факту внесення до ВМД
декларантом усіх потрібних для митного
оформлення товарів відомостей і
наявності всіх доданих до декларації
комерційних супровідних та інших
документів, проставлення на ВМД штампа
"Під митним контролем" та реєстрації
декларації у журналі обліку вантажних
митних декларацій (п. 2 Положення). Тобто
дата оформлення ВМД - це дата випуску
товару у заявлений митний режим, а не
дата фактичного перетину митного
кордону і, як наслідок, не дата імпорту
товару.

Аналіз зазначених вище норм дає
підстави стверджувати, що у разі
ввезення товару на територію України,
що підлягає митному оформленню, фактом
поставки можна вважати
товаросупровідні документи з
відбитком штампа "Під митним
контролем", а не належним чином
оформлену вантажну митну декларацію.

Дані висновки кореспондуються з пп. 3.3
Інструкції про порядок здійснення
контролю за експортними, імпортними
операціями, затвердженої постановою
Національного банку України від 24.03.1999
№ 136, у редакції, чинній на момент
виникнення спірних поставок товару,
відповідно до якого банк знімає
імпортну операцію резидента з контролю
після пред'явлення останнім "документа,
який згідно з умовами договору
засвідчує здійснення нерезидентом
поставки продукції, виконання робіт,
надання послуг".

Встановивши факт поставки на митну
територію України товару в кількості,
що відповідає сплаченим позивачем
авансовим платежам згідно з
контрактами, та в строки, що не
перевищують 180 календарних днів з
моменту здійснення авансових платежів,
а також факт припинення зобов'язання,
що виникло на підставі контракту, в
межах 180 календарних днів з дня
здійснення позивачем авансового
платежу, суд першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційний суд,
дійшов правильного висновку, дійшов
правильного висновку про відсутність
законних підстав для притягнення
позивача до відповідальності за дії, з
якими відповідач пов'язував таку
відповідальність згідно з актом
перевірки від 21.08.2009 та оспорюваного
рішення.

Також, Закон України від 25.06.1991 № 1251-XII
"Про систему оподаткування" не
відносить санкції за порушення в сфері
зовнішньоекономічної діяльності ні до
складу загальнодержавних податків і
зборів (обов'язкових платежів) (розділ
ІІ Закону), ні до виду відповідальності
за порушення правил обчислення,
несвоєчасність сплати платежів або
інші порушення законів про
оподаткування (ст. 11 Закону).

При цьому, аналіз норм Закону України
від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", дають підстави для висновків,
що даним законом спеціального порядку
стягнення та нарахування валютної пені
не передбачено. Крім того, в преамбулі
цього закону зазначається, що Закон
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" є спеціальним законом у сфері
оподаткування, відповідно, нарахування
пені за порушення термінів розрахунків
у сфері зовнішньоекономічної
діяльності до правовідносин у сфері
оподаткування не належить.

Аналізуючи фактичні обставини справи
та наведені вище норми, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
суду першої інстанції про те, що за
своєю суттю передбачена статтями 1, 2
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
фінансова санкція (пеня) за порушення
резидентами строків повернення
валютної виручки або строків поставки
товару є адміністративно -
господарськими санкціями, які повинні
застосовуватись в межах строків,
визначених ст. 250 Господарського
кодексу України.

Статтею 250 Господарського кодексу
України встановлено обмеження строків
застосування адміністративно -
господарськими санкцій:
адміністративно -господарськими
санкції можуть бути застосовані до
субєкта господарювання протягом шести
місяці з дня виявлення порушення, але
не пізніше як через рік з дня порушення
цим субєктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Отже, застосування до позивача
адміністративно - господарської
санкції у вигляді пені за порушення
строків розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності після
закінчення одного року з дня його
вчинення є неправомірним.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.04.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2010 у
справі № 2а-44640/09/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко