Справа № 361/2317/14-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
361/2317/14-а Головуючий у
1-й інстанції: Дутчак І.М.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну ОСОБА_4, в
інтересах якої діє її опікун ОСОБА_5, на
постанову Броварського міськрайонного
суду Київської області від 02 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4, в інтересах якої діє її
опікун ОСОБА_5, до Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
про визнання протиправною та
скасування постанови, зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4, в інтересах якої діє її опікун
ОСОБА_5, звернулася до Броварського
міськрайонного суду Київської області
з адміністративним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області про визнання
протиправною та скасування постанови
головного державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області від 18 березня 2014 року
про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-а-6907/2011, виданого
15 липня 2011 року Броварським
міськрайонним судом Київської області,
та зобов'язання прийняти до виконання
виконавчий лист № 2-а-6907/2011, виданий 15
липня 2011 року Броварським
міськрайонним судом Київської області,
та відкрити виконавче провадження.

Постановою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 02 липня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 18 березня 2014 року головним
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області Микигин О.С. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-а-6907/2011, виданого
15 липня 2011 року Броварським
міськрайонним судом Київської області,
на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з постановою про
закінчення виконавчого провадження та
вважаючи її протиправною, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 12 липня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2012
року, визнано протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
м. Бровари Київської області щодо
відмови ОСОБА_4 в нарахуванні та
виплаті державної і додаткової пенсії
відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м. Броварах
Київської області провести з 20 квітня
2011 року перерахунок і виплату розміру
державної та додаткової пенсій
відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із розрахунку десяти
мінімальних пенсій за віком та 100 %
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з урахуванням
проведених виплат.

15 липня 2011 року на виконання постанови
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 12 липня 2011 року
позивачу видано виконавчий лист №
2-а-6907/11.

19 грудня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-а-6907/11
від 15 липня 2011 року.

Згідно з повідомленням Управління
Пенсійного фонду України в м. Броварах
та Броварському районі Київської
області від 09 січня 2014 року за вих. №
132/05, постанову суду від 12 липня 2011 року
щодо проведення перерахунку та виплати
пенсії ОСОБА_4 виконано. На виконання
постанови суду загальна сума пенсії,
нарахованої за період з 20 квітня по 31
липня 2011 року, склала 25 131 грн. 09 коп., яка
виплачена у серпні 2011 року. Із серпня по
жовтень 2011 року включно виплата пенсії
проводилася у розмірах, визначених
постановою суду.

Листом № 70/Я-01 від 28 березня 2014 року
Управління Пенсійного фонду України в
м. Броварах та Броварському районі
Київської області повідомило позивача
про зміни, що відбулися в законодавстві
щодо порядку та розміру пенсійних
виплат особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
та розміру виплачуваної їй пенсії.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про виконавче провадження», примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження», вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 3)
судові накази; 4) виконавчі написи
нотаріусів; 5) посвідчення комісій по
трудових спорах, що видаються на
підставі відповідних рішень таких
комісій; 6) постанови органів (посадових
осіб), уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону: 1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення; 2) за заявою прокурора у
випадках представництва інтересів
громадянина або держави в суді; 3) у разі
якщо виконавчий лист надійшов від суду
на підставі ухвали про надання дозволу
на примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно з пп. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі: фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом.

За змістом ч. 1 ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 3 від
13 грудня 2010 року «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» у редакції Постанови Вищого
адміністративного суду України № 5 від
21 травня 2012 року, державний виконавець
зобов'язаний здійснювати необхідні
заходи щодо своєчасного і повного
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом. Судам слід
ураховувати, що виконавці мають право
повертати виконавчі документи щодо
виконання рішень адміністративних
судів про стягнення з пенсійних
органів та суб'єктів владних
повноважень відповідних виплат пенсії,
соціальної допомоги тощо у разі
здійснення державним виконавцем усіх
можливих дій, спрямованих на виконання
рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
постанова Броварського міськрайонного
суду Київської області від 12 липня 2011
року виконана у повному обсязі, що
підтверджується матеріалами справи, а
тому державний виконавець здійснив
усіх необхідних заходів щодо
примусового виконання рішення суду, а
тому обґрунтовано закінчив виконавче
провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження».

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
обставини справи, колегія суддів
вважає, що відповідач під час винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 18 березня 2014 року діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законом України «Про
виконавче провадження», а тому
оскаржувана постанова про закінчення
виконавчого провадження є законною та
обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій щодо винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 18 березня 2014 року, що
підтверджується наявними матеріалами
справи та наведеними законодавчими
нормами.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах
якої діє її опікун ОСОБА_5, залишити без
задоволення, постанову Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 02 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.