Справа № 803/1436/14
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року Справа № 803/1436/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання
Веремчуку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сальве» до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправною та скасування
податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сальве» (далі - ТзОВ
«Сальве») звернулося з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області (далі -
Луцька ОДПІ ГУ Міндоходів) про визнання
протиправною та скасування податкової
вимоги від 16 червня 2014 року № 3873-25.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16
червня 2014 року відповідачем винесено
податкову вимогу форми «Ю» № 3873-25, в
якій контролюючий орган вимагав від
позивача сплатити узгоджене грошове
зобов'язання за штрафними санкціями у
розмірі 243 516 грн. 24 коп., які накладені
податковим повідомленням-рішенням від
8 лютого 2011 року № . Вказане
податкове повідомлення-рішення
позивач оскаржував в судовому порядку,
однак постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову ТзОВ
«Сальве» відмовлено. 5 червня 2014 року
ухвалою Вищого адміністративного суду
України відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою ТзОВ
«Сальве» на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2014 року.

Позивач не погоджується з винесеною
податковою вимогою від 16 червня 2014 року
форми «Ю» № 3873-25 та вважає її
протиправною з тих підстав, що
відповідачем пропущено строк
звернення до суду для стягнення
штрафних (фінансових) санкцій, який
визначений у статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також пропущено строк
давності, який визначений у статті 102
Податкового кодексу України (1095 днів).
Також зазначає, що сума податкового
боргу, вказана у податковій вимозі від
16 червня 2014 року № 3873-25 не відповідає
сумі грошового зобов'язання,
визначеного у податковому
повідомленні-рішенні від 8 лютого 2011
року № . Вважає, що у відповідача
були відсутні правові підстави,
передбачені пунктом 2.2 Порядку
направлення органами доходів і зборів
податкових вимог платникам податків,
затвердженого наказом Міністерства
доходів і зборів України 10 жовтня 2013
року № 576 для формування податкової
вимоги, а тому, податкова вимога від 16
червня 2014 року № 3873-25 є незаконною.

Представник відповідача в поданому
письмовому запереченні від 25 липня 2014
року № 3104/10/03-18-10-07 позовні вимоги
заперечив, з наступних підстав.

Поняття грошового зобов'язання охоплює
всі суми коштів, які підлягають сплаті
як штрафні санкції за порушення вимог
законодавства, дотримання якого
контролюють контролюючі органи.

У разі порушення вимог законодавства,
якщо таке порушення тягне за собою
визначення грошових зобов'язань у
вигляді адміністративно-господарських
санкцій, контролюючий орган
зобов'язаний прийняти податкове
повідомлення-рішення. Прийняття
будь-яких інших рішень контролюючим
органом у разі виявлення порушення
вимог законодавства суперечитиме
Податковому кодексу України.

З 1 січня 2011 року, з моменту набрання
чинності Податковим кодексом України,
у контролюючих органів відсутні
повноваження щодо прийняття інших
рішень, крім податкових
повідомлень-рішень, якими можуть бути
визначені грошові зобов'язання.

Разом з тим, незалежно від дефектів
форми податкового
повідомлення-рішення з визначення
грошових зобов'язань за фінансовими
санкціями за порушення законодавства
на такі повідомлення-рішення
поширюється дія норм Податкового
кодексу України. Передбачені
відповідними рішеннями суми грошових
зобов'язань підлягають узгодженню в
порядку, встановленому Податковим
кодексом України для узгодження
грошових зобов'язань, визначених
контролюючим органом. В свою чергу
визначені такими рішеннями суми
грошових зобов'язань підлягають
сплаті, а своєчасно несплачені суми
повинні стягуватися в порядку,
передбаченому для стягнення
податкового боргу, тобто з обов'язковим
направленням платникові податків
податкових вимог.

Крім того, на момент виникнення у ТзОВ
«Сальве» податкового боргу за рішенням
про застосування штрафних санкцій від 8
лютого 2011 року № на рахунку
платника обліковувалась передплата в
сумі 636 грн. 51 коп. З урахуванням
передплати сума боргу частково
зменшилась і на момент винесення
податкової вимоги становила 243 516 грн. 24
коп.

Посилається на правомірність
висновків податкового органу та
вважає, що оскаржувана податкова
вимога сформована у відповідності до
норм діючого законодавства і підстав
для її скасування немає. Просив в
задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач в судове засідання не прибув. 11
серпня 2014 року представником позивача
подано клопотання про розгляд справи
без його участі.

Представник відповідача 11 серпня 2014
року подала заяву про розгляд справи у
її відсутності, позовні вимоги не
визнає з мотивів, викладених у
письмових запереченнях проти позову.

У відповідності до статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
справу вирішено у відсутності сторін
на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов до задоволення не підлягає з
таких підстав.

Судом встановлено, що заступником
начальника Луцької ОДПІ
(правонаступником якої є Луцька ОДПІ ГУ
Міндоходів) винесено податкове
повідомлення-рішення від 8 лютого 2011
року № , яким до ТзОВ «Сальве»
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в сумі 244 152 грн. 75 коп.

Не погоджуючись з винесеним податковим
повідомлення-рішенням позивач
оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2011 року у справі № 2а/0370/384/11
адміністративний позов ТзОВ «Сальве»
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 8 лютого 2011
року № .

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2011 року у справі № 2а/0370/384/11 скасовано
та прийнято нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Ухвалою судді Вищого
адміністративного суду України від 5
червня 2014 року відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою ТзОВ
«Сальве» на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2014 року та відмовлено в
задоволенні заяви про зупинення
виконання постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2014 року. Ухвалою судді
Вищого адміністративного суду України
від 2 липня 2014 року у задоволенні
повторного клопотання скаржника про
зупинення виконання постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року було відмовлено.

16 червня 2014 року заступником
начальника Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів
винесено податкову вимогу форми «Ю» №
3873-25 про сплату податкового боргу в
сумі 243 516 грн. 24 коп.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Водночас, пунктом 113.3 статтею 113
Податкового кодексу України
передбачено, що штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) за порушення норм
законів з питань оподаткування або
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, застосовуються у
порядку та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, обов'язок контролюючих
органів у розумінні Податкового
кодексу України є визначення суми
грошових зобов'язань у вигляді
штрафних санкцій за порушення норм
іншого, крім податкового,
законодавства, якщо контроль за
дотриманням відповідних норм
покладений на контролюючі органи.

Згідно із підпунктом 14.1.39 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
грошове зобов'язання платника податків
- сума коштів, яку платник податків
повинен сплатити до відповідного
бюджету як податкове зобов'язання
та/або штрафну (фінансову) санкцію, що
справляється з платника податків у
зв'язку з порушенням ним вимог
податкового законодавства та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 58.1 статті 58 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
коли сума грошового зобов'язання
платника податків, передбаченого
податковим або іншим законодавством,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 54 цього Кодексу
(крім декларування товарів,
передбаченого для громадян), або у разі
коли за результатами перевірки
контролюючий орган встановлює факт
невідповідності суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, або зменшує
розмір задекларованого від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість, розрахованого платником
податків відповідно до розділу V цього
Кодексу, такий контролюючий орган
надсилає (вручає) платнику податків
податкове повідомлення-рішення.

З вищенаведених норм податкового
законодавства можливо зробити
висновок, що штрафні (фінансові)
санкції, які накладені за порушення
законодавства у сфері обігу готівки є
грошовим зобов'язанням у розумінні
Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56
Податкового кодексу України, з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення-рішення
або інше рішення контролюючого органу
у будь-який момент після отримання
такого рішення. Рішення контролюючого
органу, оскаржене в судовому порядку,
не підлягає адміністративному
оскарженню. Процедура
адміністративного оскарження
вважається досудовим порядком
вирішення спору.

При зверненні платника податків до
суду з позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Таким чином, оскільки позивач оскаржив
податкове повідомлення-рішення від 8
лютого 2011 року № у судовому
порядку, грошові зобов'язання за ним
вважаються не узгодженими до дня
набрання судовим рішенням законної
сили.

Порядок набрання законної сили
судовими рішеннями суду апеляційної
інстанції ухваленими в порядку
адміністративного судочинства
визначений частиною п'ятою статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно до якої, постанова
або ухвала суду апеляційної чи
касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення, а якщо їх було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі.

Як слідує зі змісту постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року, її було прийнято за наслідками
розгляду у відкритому судовому
засіданні, а тому вона набрала законної
сили з моменту її проголошення, про що
вказано в резолютивній частині
судового рішення.

Оскарження вищезазначеної постанови в
касаційній інстанції не зупиняє
набрання нею законної сили. Крім того,
суд враховує, що ухвалами судді Вищого
адміністративного суду України від 5
червня 2014 року та від 2 липня 2014 року
позивачу було відмовлено у задоволенні
клопотання про зупинення виконання
постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року.

Оскільки постанова Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2014 року, якою відмовлено у
задоволенні позову ТзОВ «Сальве» за
результатами оскарження податкового
повідомлення-рішення від 8 лютого 2011
року № набрала законної сили,
тому грошові зобов'язання за цим
рішенням вважаються узгодженими з 15
травня 2014 року.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57
Податкового кодексу України у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2,
54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, платник податків зобов'язаний
сплатити нараховану суму грошового
зобов'язання протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
податкового повідомлення-рішення, крім
випадків, коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру оскарження рішення
контролюючого органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
визначено, що податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового
кодексу України встановлено, що у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
контролюючий орган надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

При цьому, згідно із пунктом 59.5 статті 59
Податкового кодексу України у разі
якщо у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

Суд вважає обґрунтованими доводи
представника відповідача, що станом на
день формування податкової вимоги за
товариством рахувалася переплата у
розмірі 636 грн. 51 коп., тому розмір
заборгованості який вказаний у вимозі
від 16 червня 2014 року форми «Ю» № 3873-25
відрізняється від суми накладеної
штрафної санкції. З урахуванням
передплати сума боргу становить 243 516
грн. 24 коп.

З цих підстав у відповідача були всі
передбачені законом умови для
винесення податкової вимоги від 16
червня 2014 року форми «Ю» № 3873-25.

Разом з тим, посилання позивача, що
податковий орган визначив грошове
зобов'язання поза межами 1095-денного
строку є помилковим, оскільки
відповідно до пункту 102.4 статті 102
Податкового кодексу України у разі
якщо грошове зобов'язання нараховане
контролюючим органом до закінчення
строку давності, визначеного у пункті
102.1 цієї статті, податковий борг, що
виник у зв'язку з відмовою у
самостійному погашенні такого
грошового зобов'язання, може бути
стягнутий протягом наступних 1095
календарних днів з дня виникнення
податкового боргу. Якщо платіж
стягується за рішенням суду, строки
стягнення встановлюються до повного
погашення такого платежу або
визначення боргу безнадійним.

Таким чином, суд вважає, що відповідач
належними та допустимими доказами
довів узгодженість грошового
зобов'язання, яке нараховане
податковим повідомленням-рішенням від
8 лютого 2011 року № та
правомірність податкової вимоги від 16
червня 2014 року форми «Ю» № 3873-25.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта
владних повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті
(вчинені) на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
законом.

Судом також приймається до уваги, що
відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що податкова вимога Луцької ОДПІ ГУ
Міндоходів від 16 червня 2014 року форми
«Ю» № 3873-25 винесена правомірно, так
само як правомірними є дії відповідача
щодо прийняття та формування цієї
вимоги. За таких обставин у задоволенні
позову слід відмовити у повному обсязі.

За правилами частини третьої статті 4
Закону України «Про судовий збір», під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Позивачем під час подання
адміністративного позову сплачено 1827
грн. (за подання адміністративного
позову майнового характеру) з ціною
позову 243 516 грн. 24 коп. судовий збір має
бути сплачений в розмірі 4 870 грн. 32 коп.
(2 відсотки розміру майнових вимог).

Отже, оскільки в задоволенні позову
майнового характеру позивачу
відмовлено, з позивача слід стягнути до
спеціального фонду Державного бюджету
України 3 043 грн. 32 коп. (4 870 грн. 32 коп. -
1827 грн. = 3 043 грн. 32 коп. ).

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтею 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі
Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сальве» (43024,
Волинська область, місто Луцьк,
проспект Соборності, будинок 15,
квартира 40, ) в дохід
Державного бюджету України
несплачений судовий збір в розмірі 3 043
(три тисячі сорок три) грн. 32 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
А.Я. Ксензюк