Справа № 188/595/13-а
Суддя: Місюра К. В.
Дата ухвалення: 2014-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 188/595/13-а
Провадження № 2-а/188/47/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року Петропавлівський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Місюра
К.В.

при секретарі:
Хандрига Л.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача:
спеціаліст 1 категорії-юрист
Різдвонецький Д.В., дов.

№ 466 від
16.07.2017р.

від третьої особи-1:
генеральний директор Ничволода О.І.,
наказ № 11 від

20.11.2005р.

від третьої особи-2: не
з'явився

від третьої особи-3:
головний спеціаліст-юрисконсульт
Воронежська

П.Р., дов.
4/08-2108 від 02.07.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної
ради Петропавлівського району
Дніпропетровської області, третя
особа-1: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Птахівник", третя
особа-2: Відділ регіонального розвитку
містобудування, архітектури та ЖКХ
Петропавлівської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області, третя особа-3: Управління
Держземагенства у Петропавлівському
районі про визнання неправомірними дій
посадових осіб Петропавлівської
селищної ради Дніпропетровської
області щодо виготовлення державного
акта на право постійного користування
землею та визнання недійсним
державного акту № 424 від 17.11.1992 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,
відповідно до якого просить визнати
неправомірними дії посадових осіб
Петропавлівської селищної ради
Дніпропетровської області щодо
виготовлення Державного акту на право
постійного користування землею в
розмірі 1,024 га, на ім'я
інкубаторно-птахівничої станції,
відповідно до рішення виконкому
Петропавлівської селищної ради № 424
від 17.11.1992р., та визнати цей акт
недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
провадженні судів знаходяться на
розгляді декілька адміністративних
позовів з приводу оскарження позивачем
деяких дій Петропавлівської селищної
ради Дніпропетровської області, в
процесі розгляду яких позивачу стало
відомо про існування спірного
Державного акту та порушення
законодавства посадовими особами
селищної ради при його виготовленні.
Так, позивач вважає, що Державний акт
виготовлений для неіснуючої
організації, рішення про надання
земельної ділянки у постійне
користування на пленарному засіданні
сесії селищної ради не приймалось,
спірний державний акт не містить
точної адреси та мети призначення
ділянки. Крім того, позивач вважає, що
рішення виконкому № 424 від 17.11.1992р. про
закріплення земельних ділянок за
організаціями та підприємствами не має
жодного відношення до виготовлення
Державного акту на право постійного
користування. Вважає дії
Петропавлівської селищної ради та
оскаржуваний Державний акт таким, що не
відповідають Законам України, отже, на
думку позивача, підлягають визнанню
неправомірними та визнання недійсним
спірного Державного акту.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі та просив їх задовольнити з
підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, посилаючись на ті
обставини, що право постійного
користування земельною ділянкою по
вул. Піонерська, 95 в смт. Петропавлівка
належить Інкубаторно-птахівничій
станції, що підтверджується Державний
актом на право постійного користування
землею від 17.11.1992р. З 2000 року
правонаступником
Інкубаторно-птахівничої станції є
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Птахівник".
Представник відповідача зазначив, що
при прийнятті рішення № 424 від 17.11.1992р.
та виготовленні спірного Державного
акту відповідач жодним чином не
порушував законодавства, а навпаки,
діяв виключно в межах своїх
повноважень. До того ж, позивачем
рішення, на підставі якого видано
спірний Державний акт, не оспорювалось,
а без цієї процедури мова про визнання
Державного акту недійсним не може йти,
оскільки рішення на сьогоднішній день
є чинним. Отже, спірним Державний актом
права позивача жодним чином не
порушені, а рішення № 424 від 17.11.1992р.
було прийняте з додержанням норм
чинного на той час законодавства і не
суперечить йому. На підставі
викладеного представник відповідача
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи-1 також
вважає, що позовні вимоги є такими, що
не підлягають задоволенню в повному
обсязі, оскільки рішення № 424 прийняте
відповідачем 17.11.1992р. в межах своїх
повноважень, ніким не оспорювалось.
Крім того представник третьої особи-1
зазначив, що згідно доданих до позову
документів, вони є правонаступниками
Інкубаторно-птахівничої станції, на
ім'я якої виданий Державний акт від
17.11.1992р., оскаржуваним Державний актом
жодним чином не порушено право
власності позивача на володіння та
користування будь-яким своїм майном.

Представник третьої особи-2 в судове
засідання не з'явився, направив до суду
заяву, відповідно до якої просив
розглянути справу буз участі їх
представника за наявними матеріалами.

Представник третьої особи-3 в
судовому засіданні також вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки відповідач при
виготовленні спірного Державного акту
діяв виключно до норм законодавства,
чинного станом на 1992 рік, жодних
порушень в діях Петропавлівської
селищної ради щодо виготовлення
Державного акту не вбачається, отже
підстави для скасування Державного
акту відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом,
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується сторонами, рішенням
виконавчого комітету Петропавлівської
селищної ради народних депутатів № 424
від 17.11.1992 року за інкубатором була
закріплена земельна ділянка площею 1,024
га (а.с. 18).

Зазначені обставини також
підтверджуються архівним витягом
Петропавлівської районної державної
адміністрації № 60 від 30.05.2011р. (а.с. 19).

Як встановлено в судовому засіданні
та не заперечується сторонами, з
моменту прийняття та станом на
сьогоднішній день вказане вище рішення
є чинним, ніким не оспорювалось та не
скасовувалось, судові спори щодо його
нечинності та неправомірності
відсутні.

17.11.1992 року на підставі рішення
виконкому Петропавлівської селищної
ради народних депутатів № 424 від
17.11.1992р. головою Петропавлівської
селищної ради народних депутатів на
ім'я Інкубаторно-птахівничої станції
видано Державний акт на право
постійного користування землею площею
1,014 га, що розташована по вул.
Піонерська в смт. Петропавлівка (а.с.
9-12).

Позивач зазначає, що дії посадових
осіб відповідача по виготовленню
спірного державного акту є
неправомірними, а Державний акт на
право постійного користування землею
від 17.11.1992р. є таким, що підлягає
визнанню його недійсним в судовому
порядку, що і є причиною спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке воно здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Як встановлено в судовому засіданні
та не заперечується представниками
сторін 17.11.1992 року на підставі рішення
виконкому Петропавлівської селищної
ради народних депутатів № 424 від
17.11.1992р. головою Петропавлівської
селищної ради народних депутатів на
ім'я Інкубаторно-птахівничої станції
видано Державний акт на право
постійного користування землею площею
1,014 га, що розташована по вул.
Піонерська в смт. Петропавлівка (а.с.
9-12).

Видачі цього Державного акту
передувало рішення виконавчого
комітету Петропавлівської селищної
ради народних депутатів № 424 від 17.11.1992
року, відповідно до якого за
інкубатором була закріплена земельна
ділянка площею 1,024 га (а.с. 18).

Згідно архівної довідки
Петропавлівської районної державної
адміністрації № 04-45/145 від 19.08.2014р. в
архівних документах фонду № 33
"Петропавлівська селищна рада" до
рішення виконкому Петропавлівської
селищної ради № 424 від 17.11.1992р. "Про
закріплення земельної ділянки за
підприємствами та організаціями"
додатки та заяви другорядного
характеру не прикладені та на державне
зберігання до архівного відділу не
надходили (а.с. 129).

Відповідно до ст. 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно Закону України "Про місцеві
ради народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування" ради
народних депутатів правомочні
розглядати питання, віднесені
законодавством України до їх відання, в
тому числі і вирішення земельних
питань.

Відповідно до ст. 9 Земельного
кодексу України (в редакції станом на
1992 рік) до відання сільських, селищних
і міських районного підпорядкування
Рад народних депутатів у галузі
регулювання земельних відносин на їх
території належить, в тому числі,
передача земельних ділянок у
власність, надання їх у користування, в
тому числі на умовах оренди, у порядку,
встановленому статтями 17 і 19 цього
Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу
України передача земельних ділянок у
колективну та приватну власність
провадиться Радами народних
депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки.

Право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється (ст.
22 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 23 Земельного
кодексу України право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Отже, при виготовленні Державного
акту на право постійного користування
землею від 17.11.1992р. виконком
Петропавлівської селищної ради
Дніпропетровської області та
Петропавлівська селищна рада
Дніпропетровської області діяли у
відповідності з чинним на той час
законодавством, а тому підстав для
визнання неправомірними дій посадових
осіб Петропавлівської селищної ради
Дніпропетровської області щодо
виготовлення державного акту на право
приватної власності на землю від 17.11.1992
р. відсутні.

Крім того, як зазначалось вище, 17.11.1992
року на підставі рішення виконкому
Петропавлівської селищної ради
народних депутатів № 424 від 17.11.1992р.
головою Петропавлівської селищної
ради народних депутатів на ім'я
Інкубаторно-птахівничої станції
видано Державний акт на право
постійного користування землею площею
1,014 га, що розташована по вул.
Піонерська в смт. Петропавлівка (а.с.
9-12).

Згідно відомостей державного
реєстратора розпорядженням голови
райдержадміністрації від 17.12.1991р. № 263
та 27.11.1997 року № 355-р проведено
перереєстрацію підприємства та
Статуту Петропавлівського
міжгосподарського
інкубаторно-птахівничого підприємства
(а.с. 26).

Вказана перереєстрація була
проведена, що підтверджується статутом
Петропавлівського міжгосподарського
інкубаторно-птахівничого
підприємства, зареєстрованого 27.11.1997р.
райдержадміністрацією (а.с. 74-80).

Відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
29.06.2000 року було зареєстровано
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Птахівник" (а.с. 81).

Згідно установчого договору та
статуту від 12.06.2000 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Птахівник"
є юридичною особою і створюється в
процесі реорганізації (перетворення)
Петропавлівського міжгосподарського
інкубаторно-птахівничого
підприємства, являється його
правонаступником (а.с. 82-87, 98-102).

Статтею 152 Земельного Кодексу
України (в редакції 2004 року)
передбачено, що держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав, визнання угоди
недійсною, визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування тощо.

Визнання недійсним державного акта на
право власності на землю як
правовстановлюючого документа без
оспорення рішення, що надало право на
отримання цього акта та визнання дій
щодо цього факту незаконними не
передбачено законом.

Отже, оскільки захист прав громадян
на земельну ділянку здійснюється
шляхом визнання недійсним рішення
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування, то визнання
недійсним державного акта на право
приватної власності на землю без
визнання недійсним рішення, на
підставі якого видано цей державний
акт, є порушенням закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем в повному обсязі
доведено правомірність своїх дій, а в
судовому засіданні в свою чергу не
знайшли свого підтвердження посилання
позивача стосовно того, що приймаючи
рішення від 17.11.1992р. та виготовляючи
спірний Державний акт посадовою особою
відповідача будь-яким чином було
перевищено свої повноваження, порушено
норми законодавства, дій, направлених
на порушення законів України (на що
наголошує позивач в своїх позовних
вимогах) також не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги є такими, що не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові
витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 11, 14, 17, 70, 71, 86, 94,
122,159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок
позивача.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя
К. В. Місюра