Справа № 759/10611/14-а
Суддя: Чала А. П.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/319/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Святошинський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді -

Чалої А.П.,

при секретарі -
Котляр
Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві адміністративну
справу за позовом

ОСОБА_1

до Управління Пенсійного
фонду України в Святошинському районі
м.Києва

про визнання дій
протиправними та скасування
розпорядження щодо утримання

переплати до пенсії, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Святошинському районі
м.Києва та просила визнати дії
відповідача щодо утримання переплати в
розмірі 20% від її щомісячної пенсії на
підставі розпорядження о/р 188290 від
21.01.2014р. протиправними та скасувати
розпорядження о/р 188290 від 21.01.2014р. про
утримання переплати пенсії в сумі 2 610
грн. 18 коп. в розмірі 20% пенсії щомісячно
до повного погашення, обґрунтовуючи
позовні вимоги тим, що є пенсіонером за
віком та перебуває на пенсійному
обілку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Святошинському районі
м.Києва з 1992р., де отримує пенсію знідно
Закону України «Про
загальнообов*язкове державне пенсійне
страхування». 23.01.2014р. нею було отримано
повідомлення відповідача від 20.01.2014р.,
де вказано, що на підставі ст.50 Закону
України «Про загальнообов*язкове
державне пенсійне страхування» у
зв*язку із несвоєчасним повідомленням
про працевлаштування, виникла
переплата пенсії та індексації за
період з 01.04.2009р. по 31.12.2013р. в сумі 2 610
грн. 18 коп., яка згідно з розпорядженням
начальника управління буде
відраховуватись по 20% від розміру
пенсії до повного погашення. Вважає, що
такі дії відповідача є протиправними, а
вказане розпорядження підлягає
скасуванню, оскільки 25.02.2009р. була
зареєстрована як фізична
особа-підприємець, а вже 27.04.2009р. подала
заяву про припинення підприємницької
діяльності і саме з 27.04.2009р. тривала
ліквідаційна процедура, будь-яких
доходів від підприємницької
діяльності вона не отримувала,
зловживань або подання недостовірних
даних відповідачу не вчиняла, а тому
вважала, що підстав для утримання з її
пенсії коштів як переплати є
безпідставним. Просила задовольнити
адміністративний позов на підставі
ст.ст. 104-106 КАС України.

В судовому засіданні ОСОБА_1
адміністративний позов підтримала,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві, а також на те, що
відповідачу було відомо про реєстрацію
її як приватного підприємця, оскільки
свідоцтво на право зайняття
підприємницькою діяльністю вона
отримувала офіційно, інформувала про
це податкові органи і ця інформація є
відомосю та доступною для відповідача,
в квітні 2009р. повідомила останнього про
своє рішення припинити підприємни цьку
діяльність, вважала, що значення для
розміру її пенсії має виключно питання
отримання нею доходу від
підприємницької діяльності, а не сам
факт реєстрації як приватного
підприємця. Крім цього, позивачка
вказала, що про відрахування з її
пенсії їй стало відомо 23.01.2014р., а тому
строків звернення до
адміністративного суду вона не
пропустила.

Предстанвик відповідача проти
позову заперечував, посилаючись на
його необґрунтованість і
безпідставність, а також пояснив про
те, що особа вважається працюючою з
часу внесення відомостей про неї до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців і до
виключення стосовно цієї особи таких
відомостей з Реєстру не залежно від
отримання заробітку або доходу.
Позивачка в порушення ст.102 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» не
повідомила орган, що призначив їй
пенсію, про обставини, які впливають на
розмір пенсії, в даному випадку, про
отривання свідоцтва на право зайняття
підприємницькою діяльністю, а тому за
час перебування позивачки у
відповідному статусі приватного
підприємця, до її пенсії
нараховувались доплати та індексація
як непрацюючому пенсіонеру в той
проміжок часу, коли позивачка не мала
права на ці нарахування, а тому вважав,
що надмірно нараховані і отримані
позивачкою кошти підлягають стягненню
з неї на підставі ст.50 Закону України
«Про загальообов*язкове державне
пенсійне страхування».

Розглянувши справу в межа
заявлених позовних вимог, заслухавши
пояснення позивачки, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд вважає за необхідне в
задоволенні адміністративного позову
відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 7 - копія
паспорту) і перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м.Києва та
отримує пенсію відповідно до Закону
України «Про загальообов*язкове
державне пенсійне страхування» (а.с. 8 -
копія пенсійного посвідчення), на якому
є текст попередження пенсіонера про
обов*язок повідомляти орган
соціального забезпечення про
влаштування на роботу та про зміни в
складі сім*ї.

В матеріалах справи є
повідомлення ОСОБА_1 Управлінням
Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м.Києва від
20.01.2014р. про те, що на підставі ст.50 «Про
загальообов*язкове державне пенсійне
страхування» та у зв*язку із
несвоєчасним повідомленням нею про
працевлаштування, виникла переплата
пенсії та індексація за період з
01.04.2009р. по 31.12.2013р. в сумі 2 610 грн. 18 коп.,
яка згідно розпорядження начальника
управління буде відраховуватись з
01.02.2014р. по 20% від розміру пенсії до
повного погашення (а.с. 9 - копія
повідомлення).

Як вказувала позивачка, копію
зазначеного вище повідомлення вона
отримана 23.01.2014р., а з даним
адміністративним позовом звернулась
до суду 18.06.2014р., тобто, в межах
шестимісячного строку, передбаченого
ст.99 КАС України.

Розпорядженням начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м.Києва о/р 188290
від 21.01.2014р. вирішено утримувати з
пенсії ОСОБА_1 виниклу з вини
пенсіонера переплату в розмірі 2 610 грн.
у зв*язку із несвоєчасним
повідомленням про працевлаштування по
20% щомісячно до повного погашення (а.с. 10
- копія розпорядження).

Відповідно до даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1 була
зареєстрована як фізична
особа-підприємець 25.02.2009р., а датою
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою-підприємцем є 14.04.2014р.
(а.с. 43-44 - витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців).

Вказані обставини
підтверджуються документами, наданими
позивачкою, а саме: описом документів,
що надаються фізичною особою
державному реєстратору для проведення
реєстраційної дії «Внесення рішення
фізичної особи про припинення
підприємницької діяльності» від
27.04.2009р. (а.с. 11 - копія), інформацією про
відсутність заборгованості із сплати
страхових внесків на
загальнообов*язкове державне пенсійне
страхування та страхових коштів до
фондів соціального страхування від
11.04.2014р. (а.с. 12 - копія), довідкою ДПІ у
Святошинському рйоні ГУ Міндоході у
м.Києві від 24.03.2014р. (а.с. 13 - копія),
довідкою ДПІ у Святошинському районі
м.Києва від 18.10.2011р. «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1» (а.с. 14-17 -
копія), довідкою ДПІ у Святошинському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві від
21.03.2014р. «Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2011р. по 21.03.2014р.,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівникамми, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов*язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011р. по
21.03.2014р. (а.с. 18-24 - копія), з якої
вбачається, що за період з 01.01.2011р. по
21.03.2014р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 відповідно до наданих на
перевірку документів діяльність не
здійснювала, доходів не отримувала,
заявою про припинення платника
податків за формою №8-ОПП від 27.04.2009р.
(а.с. 42 - копія заяви).

Відмовляючи в адміністартивному
позові, суд виходив з наступного.

Частиною 3 ст.42 Закону України «Про
загальнообов*язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, обчислений
відповідно до статті 28 цього Закону
(крім пенсіонерів, які працюють
(провадять діяльність, пов*язану з
отриманням доходу, що є базою
нарахування єдиного внеску на
загальнообов*язкове державне
соціальне страхування). Перерахунок
пенсії проводиться з дня встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму.
Пенсіонерам, які працюють (провадять
діяльність, пов*язану з отриманням
доходу, що є базою нарахування єдиного
внеску на загальнообов*язкове державне
соціальне страхування), після
звільнення з роботи або припинення
такої діяльності пенсія
перераховується з урахуванням
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, який встановлений на дату
звільнення з роботи або припинення
такої діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України
№198 від 28.03.2009р. «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» встановлено у 2009р. з 1 квітня
підвищення до пенсії, щомісячного
довічного грошового утримання,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам у розмірі
7,5 гривні, збільшуючи його з 1 липня - до
14,2 грн., а з 1 жовтня - до 28,4 грн.

Підвищення здійснюється незалежно від
дати призначення (перерахунку) пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання, державної соціальної
допомоги) непрацюючим особам, а особам,
які одержують пенсію (державну
соціальну допомогу) на дітей та/або
недієздатних осіб - незалежно від
одержуваного доходу.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
підвищення до пенсії, передбачене
Постановою Кабінету Міністрів України
№198 від 28.03.2009р. стосується виключно
непрацюючих пенсіонерів.

Як встановлено судом, позивачці
нараховувалась та виплачувалась
пенсія відповідно до Закону України
«Про загальнообов*язкове державне
пенсійне страхування».

Частиною 1 ст.102 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» встановлено, що
пенсіонери зобов*язані повідомляти
орган, що призначає пенсії, про
обставини, що спричиняють зміну
розміру пенсії або припинення її
виплати.

Відповідно ст.103 вказаного вище Закону,
суми пенсії, надміру виплачені
пенсіонерові внаслідок зловживань з
його боку (в результаті подання
документів з явно неправильними
відомостями, неподання відомостей про
зміни у складі членів сім*ї тощо),
стягуються на підставі рішень органу,
що призначає пенсії.

Вищенаведена норма права кореспондує
також з приписами частини 1 ст.50 Закону
України «Про загальнообов*язкове
державне пенсійне страхування», якою,
зокрема, встановлено, що суми пенсій,
виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Судом встановлено і цієї обставини
сторони не заперечували, що ОСОБА_1 не
повідомила Управління Пенсійного
фонду України в Святошинському районі
м.Києва про те, що з 25.02.2009р. проведена
державна реєстрація її як приватного
підприємця і ця обставина й була
підставою для прийняття відповідачем
оспорюваного ОСОБА_1 розпорядження о/р
188290 від 21.01.2014р.

Відповідно до пункту 3.8.1 наказу
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики №97 від 28.05.2004р., підприємець -
це фізична особа, яка є громадянином
України, іноземним громадянином,
особою без громадянства, що здійснює
підприємницьку діяльність. Громадянин
визнається суб*єктом господарювання у
разі здійснення ним підприємницької
діяльності за умови державної
реєстрації його як підприємця без
статусу юридичної особи.
Громадянин-підприємець відповідає за
своїми зобов*язаннями усім своїм
майном, на яке відповідно до закону
може бути звернено стягнення .

Тобто, особа вважається підприємцем,
якщо вона пройшла державну реєстрацію
як підприємець.

Згідно ст.46 Закону Україна «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», державна
реєстрація припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
проводиться у разі прийняття фізичною
особою-підприємцем рішення про
припинення підприємницькою
діяльності.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що
фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиною
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця .

З наведеного випливає, що особа вже не
вважається підприємцем коли є запис
про державну реєстрацію припинення. І
навпаки, якщо особа-підприємець
знаходиться в стадії закриття, він не
позбавляється статусу страхувальника
тому вважається працюючим.

Законом України «Про
загальнообов*язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
загальнообов*язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають:
фізичні особи - суб*єкти
підприємницької діяльності. Дані
застраховані особи є страхувальниками.

Аналізцючи вказані вище правові норми,
суд приходить до висновку, що в період
часу з 25.02.2009р. по 14.04.2014р. позивачка
ОСОБА_1 була підприємцем, не була
позбавлена статусу застрахованої
особи, а тому вважалась працюючою, у
зв*язку із чим не мала права на
отримання підвищення до пенсії,
передбаченого Постановою Кабінету
Міністрів України №198 від 28.03.2009р., яке
стосується виключно непрацюючих
пенсіонерів.

Оціюючи зібрані по справі докази
в їх сукупності та співставленні, суд
приходить до висновку, що відповідач
відповідно до частини 2 ст.71 КАС України
довів правомірність свого
розпорядження о/р 188290 від 21.01.2014р., у
зв*язку із чим адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7-12, 69-71, 99, 159-163 КАС
України, суд, -

П о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Святошинському районі
м.Києва про визнання дій протиправними
та скасування розпорядження щодо
утримання переплати до пенсії -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
повного тексту постанови суду.

Суддя: