Справа № 816/2876/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2014 року м. ПолтаваСправа
№816/2876/14

Суддя Полтавського окружного
адміністративного суду Кукоба О.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Полтавського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

В С Т А Н О В И В:

Полтавське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (надалі -
позивач, ПОВ ФСЗІ) звернулось до суду з
позовом до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (надалі - відповідач, ФОП ОСОБА_1)
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 10 190 грн 91 коп. та пені в
розмірі 399 грн 84 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідачем не
виконано вимоги Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо забезпечення
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році.

Відповідач позов не визнала. У
письмових запереченнях проти позову
посилалась на те, що нею у 2013 році
додатково створено робоче місце для
працевлаштування інваліда та з жовтня
2013 року прийнято на роботу особу даної
категорії. Крім того, зазначила, що
протягом січня-жовтня 2013 року вона
щомісячно інформувала державну службу
зайнятості про наявність вакансії для
працевлаштування інваліда на посаду
продавця продовольчих товарів.

У судове засідання 06 серпня 2014 року
з'явився представник позивача.

Відповідач надала до суду клопотання
про розгляд справи без її участі.

Згідно з частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Зважаючи на достатність наданих
сторонами доказів та беручи до уваги
відсутність потреби заслухати
пояснення свідка чи експерта, суд
перейшов до розгляду справи у порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 у встановленому законодавством
порядку зареєстрована як фізична особа
- підприємець, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
/а.с. 8/.

Відповідачем 27 лютого 2014 року до ПОВ
ФСЗІ подано звіт за формою №10-ПІ про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік, вх. №3371 /а.с. 3/. За
змістом вказаного звіту
середньооблікова кількість штатних
працівників у 2013 році становила 22
особи, фонд оплати праці штатних
працівників - 224 198 грн 23 коп.; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - одна
особа. При цьому, на зворотній сторінці
звіту відповідачем зазначено, що
наказом від 01 жовтня 2013 року №11 ФОП
ОСОБА_1 прийнято на роботу гр. ОСОБА_2,
якій встановлено ІІІ групу
інвалідності /а.с. 3 - зворот/.

Посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_1 у 2013
році не виконано норматив
працевлаштування інвалідів, позивач,
виходячи з приписів статті 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
стверджував про наявність у
відповідача обов'язку зі сплати
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 10 190 грн 91 коп. та пені за
несвоєчасну сплату
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 399 грн 84 коп. /а.с. 4/

Надаючи правову оцінку
обґрунтованості позовних вимог та
відповідним доводам сторін, суд
виходить з наступного.

Спірні відносини врегульовано Законом
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від 21
березня 1991 року №875-XII.

Згідно з частиною першою статті 17
вказаного Закону (в редакції, чинній на
момент виникнення та реалізації
спірних публічно-правових відносин) з
метою реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця /частина перша
статті 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні"/.

Як визначено частиною третьою статті 18
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
зазначити, що обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
самостійно займатися пошуком осіб з
обмеженими фізичними можливостями для
працевлаштування.

Так, згідно з частиною першою статті 18
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007
року №70, інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19
грудня 2005 року №420, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 21 грудня
2005 року за №1534/11814 (чинний до 12 липня 2013
року), затверджено форму №3-ПН "Звіт про
наявність вакансій", що
використовується для інформування
населення про наявність вакансій,
сприяння працевлаштуванню громадян,
зареєстрованих у центрах зайнятості як
такі, що шукають роботу, для підбору
персоналу на замовлення роботодавців,
для оцінки поточної потреби в кадрах та
організації професійної підготовки
населення відповідно до потреб ринку
праці.

Зокрема, у графі 15 даного звіту
наводяться дані про можливість
працевлаштування на вільне робоче
місце (вакантну посаду) особи, що
належить до окремої категорії
громадян, які потребують соціального
захисту і не здатні на рівних умовах
конкурувати на ринку праці, у рахунок
річної броні, установленої місцевими
державними адміністраціями,
виконавчими органами відповідних рад
за поданням центрів зайнятості,
відповідно до статті 5 Закону України
"Про зайнятість населення", із змінами
та доповненнями, а також інвалідів,
пенсіонерів, студентів та інших.

Крім того, наказом Міністерства
соціальної політики України від 31
травня 2013 року №316, що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 17 червня
2013 р. за №988/23520, затверджено форму
звітності №3-ПН "Інформація про попит
на робочу силу (вакансії)".

Пунктом 2.1 Порядку подання форми
звітності №3-ПН "Інформація про попит
на робочу силу (вакансії)" визначено, що
форма подається за наявності у
роботодавця попиту на робочу силу
(вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів
з дати відкриття вакансії(й). Датою
відкриття вакансії є наступний день
після створення робочого місця чи
припинення трудових відносин з
працівником, робоче місце якого стає
вакантним, або дата, починаючи з якої
може бути укладений трудовий договір з
найманим працівником.

При цьому, у пункті 3 форму звітності
№3-ПН "Інформація про попит на робочу
силу (вакансії)" вказується кількість
вакансій, на які можуть бути
працевлаштовані громадяни, що мають
додаткові гарантії у сприянні
працевлаштуванню (відповідно до статті
14 Закону України "Про зайнятість
населення"), і за необхідності
зазначаються категорії таких громадян.

Судом до Семенівського районного
центру зайнятості надіслано запит з
проханням надати інформацію про те, чи
подавалися відповідачем протягом 2013
року до державної служби зайнятості
звіти за формою №3-ПН із зазначенням
наявності вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до отриманої інформації,
відповідач протягом січня-жовтня 2013
року щомісячно подавала звіти про
наявність вакансій за формою №3-ПН, що
підтверджено копіями таких звітів /а.с.
16-25/. При цьому, у звітах вказано про
наявність вакантної посади для
працевлаштування особи, якій
відповідно до чинного законодавства
встановлено інвалідність.

Аналогічні за змістом копії звітів
надано відповідачем /а.с. 33-42/.

Також, листами від 17 січня 2013 року вих.
№2, від 23 квітня 2013 року, від 04 липня 2013
року відповідач інформувала
управління праці та соціального
захисту населення про створення
робочого місця для працевлаштування
інваліда та можливість прийняття на
роботу особи даної категорії /а.с. 43-45/.

Крім того, як підтверджено звітом про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік, наказом від 01
жовтня 2013 року №11 ФОП ОСОБА_1 прийняла
на роботу гр. ОСОБА_2, яка є інвалідом
третьої групи /а.с. 3 - зворот/.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне зазначити, що принципом
юридичної відповідальності є вина в
порушенні законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. За
приписами частини другої статті 218
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідачем доведено той факт, що ним
виконано вимоги Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", а саме: створено
робоче місце для працевлаштування
інваліда, протягом січня-жовтня 2013 року
повідомлено державну службу
зайнятості про створення робочого
місця для інваліда та про потребу в
його працевлаштуванні, а з 01 жовтня 2013
року - прийнято на роботу особу, якій
встановлено інвалідність.

Отже, за відсутності в діях відповідача
вини у вчиненні господарського
правопорушення, відсутні підстави для
стягнення з ФОП ОСОБА_1
адміністративно-господарських санкцій
та пені відповідно до приписів Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

Відповідну правову позицію викладено в
постанові Верховного Суду України від
16 квітня 2013 року у справі №21-81а13, що
враховується судом з огляду на приписи
частини другої статті 161, статті 2442
Кодексу адміністративного судочинства
України.

За таких обставин, позовні вимоги ПОВ
ФСЗІ є необґрунтованими та
безпідставними, а тому в задоволенні
позову необхідно відмовити повністю.

За відсутності документального
підтвердження понесених сторонами у
справі судових витрат, питання щодо їх
розподілу суд не вирішує.

Керуючись статтями 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
О.О. Кукоба