Справа № 802/2194/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 серпня 2014 р.
Справа № 802/2194/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Слишинської Н.С.

представника позивача:
Лечепуренко Л.М., Андрощук О.Б.

представника відповідача:
Малярської І.М., Щолокової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Вінницького національного
технічного університету

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

12.06.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
позивач - Вінницький національний
технічний університет (далі - ВНТУ) з
адміністративним позовом до
відповідача - Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Вінницька
ОДПІ). У позовній заяві позивач просив
визнати нечинними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Вінницької ОДПІ від 16.05.2014 року №
про нарахування пені за порушення
термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі
15875 грн, а також вимогу № 2924-25 від 02.06.2014
року про сплату пені.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що в період з 25.04.2014 року по
29.04.2014 року Вінницькою ОДПІ проведено
виїзну документальну позапланову
перевірку з питань дотримання ВНТУ
вимог валютного законодавства України
при проведенні розрахунків за
контрактами № б/н від 02.04.2013 року, № б/н
від 09.04.2013 року, № б/н від 24.07.2013 року, №
б/н від 25.07.2013 року, за результатами якої
складено акт № 1149/2206/02070693 від 07.05.2014
року. На підставі вказаного акту
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення № від 16.05.2014
року, яким позивачу нараховано пеню за
порушення термінів розрахунків у сфері
ЗЕД в сумі 15875 грн, а також направлено
вимогу № 2924-25 від 02.06.2014 року про сплату
пені. Позивач вважає незаконним
вказане податкове повідомлення -
рішення, з тих підстав, що Вінницька
ОДПІ невірно застосувала положення ст.
2 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті». Позивач зазначає, що
податковим органом застосовано строк в
90 днів, а не 180 як це передбачено
законом, що вказує на протиправність
висновків акту перевірки і
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представники
позивача надали пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви.
Позовні вимоги просили задовольнити у
повному обсязі.

Представники відповідача заперечували
щодо заявленого адміністративного
позову та просили відмовити у його
задоволенні. Представник відповідача
пояснив, що податковим органом під час
перевірки ВНТУ встановлено, що
підприємство здійснювало
зовнішньоекономічну діяльність та
допустило порушення строків
проведення розрахунків в іноземній
валюті, за що на підставі ст. 4 Закону
України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" (далі - Закон №185/94-ВР)
нарахована пеня.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
сторін та оцінивши інші докази, які є у
справі, суд приходить до переконання,
що заявлений адміністративний позов
задоволенню не підлягає з наступних
мотивів.

Судом встановлено, що на підставі
направлень Вінницької ОДПІ від 25.04.2014
року №1130/2206, в період з 25.04.2014 року по
29.04.2014 року посадовими особами
Вінницької ОДПІ проведено позапланову
виїзну документальну перевірку ВНТУ з
питань дотримання вимог валютного
законодавства України при проведенні
розрахунків за контрактами № б/н від
02.04.2013 року, № б/н від 09.04.2013 року, № б/н
від 24.07.2013 року, № б/н від 25.07.2013 року.

За результатами перевірки 07.05.2014 року
Вінницькою ОДПІ складено акт №
1149/2206/02070693 "Про результати позапланової
виїзної перевірки ВНТУ з питань
дотримання вимог валютного
законодавства України при проведенні
розрахунків за контрактами № б/н від
02.04.2013 року, № б/н від 09.04.2013 року, № б/н
від 24.07.2013 року, № б/н від 25.07.2013 року"
(а.с.7-15).

16.05.2014 року на підставі Акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким у
зв'язку з порушенням ст. 2 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»,
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання - пеня за порушення
термінів у сфері ЗЕД у розмірі 15875 грн.

В подальшому, не погоджуючись з
прийнятими податковим
повідомленням-рішенням позивач
звернувся до суду за захистом своїх
прав, оскільки вважає останнє таким, що
суперечать вимогам чинного
податкового законодавства, а тому
підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
рішенням відповідача, суд виходить з
наступного.

Згідно акту № 1149/2206/02070693 від 07.05.2014 року
задокументовано порушення позивачем
статті 2 Закону України від 23 вересня 1994
року №185/94-ВР "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті" (із
змінами та доповненнями), а саме:
несвоєчасне завершення імпортних
операцій.

Такі висновки ґрунтуються на наступних
обставинах.

1) Перевіркою встановлено, що ВНТУ було
укладено Угоду про співпрацю № б/н від
02.04.2013 р. із нерезидентом "Technishe Universitat
Darmstadt" (Germany) шляхом направлення на
стажування ОСОБА_6 Вартість послуг
складає 1429,87 євро.

За результатами позапланової
документальної виїзної перевірки
встановлено, що на виконання Угоди про
співпрацю, платіжним дорученням № 3 від
14.11.2013 року ВНТУ перерахував на користь
нерезидента валютні кошти в сумі 1429,87
євро. Граничний строк отримання
імпортних послуг за вказаною операцією
- 12.02.2014 року.

Однак, в законодавчо встановлений
строк імпортні послуги від нерезидента
в рахунок отриманої плати по Угоді про
співпрацю № б/н від 02.04.2013 року були не
отримані. Таким чином, станом на 13.02.2014
року утворилась прострочена
дебіторська заборгованість в сумі 1429,87
євро, граничний строк погашення якої
минув 12.02.2014 року.

Сума простроченої дебіторської
заборгованості в сумі 1429,87 євро
закрилась шляхом отримання від
нерезидента послуг (Акт б/н від 04.03.2014
року про надання послуг по стажуванню
ОСОБА_6), з порушенням законодавчо
встановлених строків розрахунків.

2) ВНТУ уклало Договір про співпрацю №
б/н від 09.04.2013 року із нерезидентом
"Technishe Universitat Darmstadt" (Germany) шляхом
направлення на стажування науковця
ОСОБА_7 Вартість послуг складає 2323,52
євро.

За результатами позапланової
документальної виїзної перевірки
встановлено, що на виконання Договору
про співпрацю, платіжним дорученням № 4
від 11.11.2013 року ВНТУ перерахував на
користь нерезидента валютні кошти в
сумі 2323,52 євро. Граничний строк
отримання імпортних послуг за вказаною
операцією - 09.02.2014 року.

Сума простроченої дебіторської
заборгованості в сумі 2323,52 євро
закрилась шляхом отримання від
нерезидента послуг (Акт б/н від 09.04.2014
року про надання послуг по стажуванню
ОСОБА_7), з порушенням законодавчо
встановлених строків розрахунків.

3) ВНТУ уклало Договір про навчання та
стажування № б/н від 24.07.2013 року із
нерезидентом "Faculdade de Ciencias e Tecnologia
Universidade Nova de Lisboa" (Portugal) шляхом
направлення на стажування ОСОБА_8
Вартість послуг складає 2001,78 євро.

На виконання Договору про навчання та
стажування № б/н від 24.07.2013 року,
платіжним дорученням № 1 від 08.11.2013 року
ВНТУ перерахував на користь
нерезидента валютні кошти в сумі 2001,78
євро. Граничний строк отримання
імпортних послуг за вказаною операцією
- 06.02.2014 року.

Однак, в законодавчо встановлений
строк імпортні послуги від нерезидента
в рахунок отриманої плати по Договору
про навчання та стажування № б/н від
24.07.2013 року були не отримані. Станом на
29.04.2014 року (день закінчення перевірки)
сума дебіторської заборгованості
залишилась незмінною в сумі 2001,78 євро.

4) ВНТУ уклало Договір про навчання та
стажування № б/н від 25.07.2013 року із
нерезидентом "Faculdade de Ciencias e Tecnologia
Universidade Nova de Lisboa" (Portugal) шляхом
направлення на стажування студентки
ОСОБА_9 Вартість послуг складає 1572,89
євро.

На виконання Договору про навчання та
стажування № б/н від 25.07.2013 року,
платіжним дорученням № 2 від 08.11.2013 року
ВНТУ перерахував на користь
нерезидента валютні кошти в сумі 1572,89
євро. Граничний строк отримання
імпортних послуг за вказаною операцією
- 06.02.2014 року.

Однак, в законодавчо встановлений
строк імпортні послуги від нерезидента
в рахунок отриманої плати по Договору
про навчання та стажування № б/н від
25.07.2013 року були не отримані. Станом на
29.04.2014 року (день закінчення перевірки)
сума дебіторської заборгованості
залишилась незмінною в сумі 1572,89 євро.

На підставі вищевикладеного,
перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог статті 2 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті».

Надаючи оцінку зазначеним висновкам
відповідача, судом враховано, що згідно
зі ст. 2 вказаного Закону, імпортні
операції резидентів, які здійснюються
на умовах відстрочення поставки, в
разі, коли таке відстрочення перевищує
180 календарних днів з моменту
здійснення авансового платежу або
виставлення векселя на користь
постачальника продукції (робіт,
послуг), що імпортуються, потребують
висновку центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері економічного
розвитку. При застосуванні розрахунків
щодо імпортних операцій резидентів у
формі документарного акредитиву строк,
передбачений частиною першою цієї
статті, діє з моменту здійснення
уповноваженим банком платежу на
користь нерезидента. Строк та умови
завершення імпортної операції без
увезення товару на територію України
визначаються у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України за
погодженням з Національним банком
України.

Законом України від 06.11.2012 року №5480
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розширення інструментів впливу на
грошово-кредитний ринок» в Закон
України №185/94-ВР внесені зміни, а саме
статтю 2 доповнено частиною 4, якою
встановлено, що Національний банк
України має право запроваджувати на
строк до шести місяців інші строки
розрахунків, ніж ті, що визначені
частиною першою цієї статті.

Відповідно до наданих Законом
повноважень, Правління НБУ 16.11.2012 року
прийняло постанову №475 «Про зміну
строків розрахунків за операціями з
експорту та імпорту товарів і
запровадження обов'язкового продажу
надходжень в іноземній валюті» (далі -
Постанова №475) (чинна на момент
здійснення авансових платежів), в якій
зазначено «Установити, що розрахунки
за операціями з експорту та імпорту
товарів, передбачені в статтях 1 та 2
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»,
повинні здійснюватися у строк, що не
перевищує 90 календарних днів». Вказані
норми постанови діють протягом 6
місяців з моменту набрання чинності
цією постановою, тобто з 19.11.2012 року та
протягом 6 місяців діяв 90-дений строк,
встановлений ч.1 ст.2 Закону України
№185/94-ВР.

Постановою Правління Національного
банку України від 14.05.2013 року №136 «Про
зміну строків розрахунків за
операціями з експорту та імпорту
товарів і запровадження обов'язкового
продажу надходжень в іноземній
валюті», яка зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 14.05.2013
року за №718/23250(чинна на момент
здійснення авансових платежів)
встановлено, що розрахунки за
операціями з експорту та імпорту
товарів, передбачені в статтях 1 та 2
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»,
здійснюються у строк, що не перевищує 90
календарних днів, (вступила в силу з
20.05.13).

Постановою Правління Національного
банку України від 14 листопада 2013 року №
453 (чинна на момент здійснення
авансових платежів) встановлено, що
розрахунки за операціями з експорту та
імпорту товарів, передбачені в статтях
1 та 2 цього Закону здійснюються у строк,
що не перевищує 90 календарних днів.

Тобто із 19 листопада 2012 року і до травня
2014 року розрахунки за операціями з
експорту та імпорту товарів,
передбачені в статтях 1 та 2 Закону
№185/94-ВР мають здійснюватись у строк, що
не перевищує 90 календарних днів.

Таким чином, за експортно-імпортними
операціями, які здійснюються починаючи
з 19.11.2012 р., діє такий порядок: виручка
резидентів у іноземній валюті підлягає
зарахуванню на їх валютні рахунки в
уповноважених банках у строки виплати
заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 90
календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується, а в разі експорту робіт
(послуг), прав інтелектуальної
власності - з моменту підписання акта
або іншого документа, що засвідчує
виконання робіт, надання послуг,
експорт прав інтелектуальної
власності; імпортні операції
резидентів, які здійснюються на умовах
відстрочення поставки, в разі коли таке
відстрочення перевищує 90 календарних
днів з моменту здійснення авансового
платежу або виставлення векселя на
користь постачальника продукції
(робіт, послуг), що імпортується,
потребують висновку центрального
органу виконавчої влади з питань
економічної політики.

Крім того, згідно із Законом № 185
порядок розрахунків за
експортно-імпортними операціями не
залежить від моменту (дати) укладання
зовнішньоекономічного контракту.

Отже, за експортно-імпортними
операціями, які здійснюються починаючи
з 19.11.2012 р., застосовується 90-денний
строк розрахунків незалежно від дати
укладання зовнішньоекономічного
контракту. Як вірно встановлено
відповідачем, позивач порушив 90-денний
строк розрахунків за за контрактами №
б/н від 02.04.2013 року, № б/н від 09.04.2013 року,
№ б/н від 24.07.2013 року, № б/н від 25.07.2013
року, а тому пеня нарахована
контролюючим органом правомірно.

Разом з тим, суд не бере до уваги
твердження позивача, що Постанови
Правління Національного банку України
не поширюються на спірні
правовідносини, оскільки у них йде мова
про товар, а предметом договорів є
послуги. При цьому позивач зазначив, що
при тлумаченні поняття "товар", слід
враховувати норми п. 14.1.244 Податкового
кодексу України.

Так, згідно з п.1.1 ст. 1 ПК України,
Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та
правові основи діяльності
контролюючих органів, визначених
пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Державна податкова справа - сфера
діяльності контролюючих органів,
передбачена цим Кодексом та іншими
актами законодавства України,
спрямована на формування і реалізацію
державної податкової політики в
частині адміністрування податків,
зборів, платежів.

Водночас, вказані відносини не
стосуються адміністрування податків,
зборів, платежів.

Разом із тим, спірні правовідносини
виникли на підставі
зовнішньоекономічних договорів
позивача № б/н від 02.04.2013 року, № б/н від
09.04.2013 року, № б/н від 24.07.2013 року, № б/н
від 25.07.2013 року.

Так, Законом України "Про
зовнішньоекономічну діяльність"
встановлено, що зовнішньоекономічна
діяльність - діяльність суб'єктів
господарської діяльності України та
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, побудована на
взаємовідносинах між ними, що має місце
як на території України, так і за її
межами.

Зовнішньоекономічний договір
(контракт) - матеріально оформлена
угода двох або більше суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності та
їх іноземних контрагентів, та
спрямована на встановлення, зміну або
припинення їх взаємних прав та
обов'язків у зовнішньоекономічній
діяльності.

Договір (контракт) укладається
відповідно до Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" та
інших законів України з урахуванням
міжнародних договорів України.

Таким чином, при здійсненні
зовнішньоекономічної діяльності
спеціальним Законом щодо регулювання
вказаних відносин є Закон України "Про
зовнішньоекономічну діяльність".

Відповідно до Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" від
16.04.1991 N 959-ХИ - товар це будь-яка
продукція, послуги, роботи, права
інтелектуальної власності та інші
немайнові права, призначені для
продажу (оплатної передачі).

Враховуючи викладене, послуги згідно
договорів № б/н від 02.04.2013 року, № б/н
від 09.04.2013 року, № б/н від 24.07.2013 року, №
б/н від 25.07.2013 року охоплюються поняттям
"товар" у розумінні Постанов Правління
Національного банку України якими у
відповідності із Законом України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» змінено строки
закінчення операцій.

Аналізуючи вищевказані норми Закону,
суд приходить до висновку, що 90 денний
строк розрахунків поширюється на
експортні операції, по яких оформлення
вантажної митної декларації продукції,
що експортується, та підписання акта
або іншого документа, що засвідчує не
лише постачання товару, виконання
робіт, але і надання послуг, проведені
починаючи з 19.11.2012 року. При здійсненні
імпортних операцій 90 денний строк
розрахунків поширюється на здійснені
авансові платежі (при застосуванні
розрахунків щодо імпортних операцій
резидентів у формі документарного
акредитиву здійснені повноваженим
банком платежі на користь нерезидента).

Таким чином, оскільки позивач, при
виконанні зовнішньоекономічних
контрактів порушив вимоги статті 2
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» та
встановлений строк Постановами
Правління Національного банку України,
що виразилось у порушенні строків
розрахунків при проведенні імпортних
операцій, суд дійшов висновку про
правомірність нарахування йому пені за
порушення термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності у
сумі 15875 грн., оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням № від
16.05.2014 року.

Окрім вказаного, як зазначено
позивачем, податковим органом
здійснено ряд порушень при оформленні
податкового повідомлення-рішення. Суд
критично ставиться до вказаних доводів
позивача з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Порядку
направлення органам державної
податкової служби податкових
повідомлень-рішень платникам податків,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 28.11.2012 року № 1236,
орган державної податкової служби
визначає суму нарахування (зменшення)
грошового зобов'язання, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість та складає податкове
повідомлення-рішення у випадках, якщо
згідно з податковим та іншим
законодавством особою, відповідальною
за нарахування сум податкових
зобов'язань з окремого податку або
збору, застосування штрафних
(фінансових) санкцій та пені, у тому
числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
орган державної податкової служби.

Згідно з абз. 11 п. 2.2 вказаного Порядку, у
випадках, зазначених у пункті 2.1 цього
розділу, відповідний структурний
підрозділ органу державної податкової
служби складає податкове
повідомлення-рішення: за формою згідно
з додатком 11 про застосування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафу) та/або
пені за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності
(форма „У").

Таким чином, податковим органом
правомірно прийнято податкове
повідомлення-рішення від 16.05.2014 року №
(форма "У").

Що стосується визнання нечинною та
скасування вимоги № 2924-25 від 02.06.2014 року
суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 14.1.153 ст. 14 ПК України,
податкова вимога - письмова вимога
контролюючого органу до платника
податків щодо погашення суми
податкового боргу.

Пунктом 54.5 ст. 54 ПК України передбачено,
якщо сума грошового зобов'язання
розраховується контролюючим органом,
платник податків не несе
відповідальності за своєчасність,
достовірність і повноту нарахування
такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне та повне
погашення нарахованого узгодженого
грошового зобов'язання і має право
оскаржити зазначену суму в порядку,
встановленому цим Кодексом.

В силу п.57.3 ст. 57 ПК України, у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу. У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Приписами пункту 59.1 статті 59 ПК України
встановлено, що у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що податкове
повідомлення-рішення констатує
наявність заборгованості у
відповідача, а тому податковий орган
направляючи позивачу податкову вимогу
діяв в порядку і способу визначених
законодавством. Крім того, вимога №
2924-25 була прийнята податковим органом
02.06.2014 року, а саме після закінчення
десятиденного строку на сплату
зобов'язання згідно податкового
повідомлення-рішення № .

Враховуючи викладене, відповідач під
час розгляду справи довів, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 16.05.2014 року №
та вимога № 2924-25 від 02.06.2014 року
прийняті на підставі та у спосіб, що
визначені положеннями чинного
законодавства. Відтак, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог Вінницького
національного технічного
університету.

В силу вимог ст. 94 КАС України підстав
для присудження позивачу понесених ним
судових витрат у справі немає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимог адміністративного
позову відмовити.

Стягнути із Вінницького національного
технічного університету () на користь Державного бюджету
України решту суми судового збору в
розмірі 1644 грн. 30 коп. (що становить 90 %
ставки судового збору який підлягав
сплаті) у відповідності із ч. 3 ст. 4
Закону України "Про судовий збір".

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Богоніс Михайло Богданович