Справа № 802/2642/14-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 серпня 2014 р.
Справа № 802/2642/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Мультян Марини
Бондівни,

за участі секретаря судового
засідання: Щербацької Ольги Сергіївни

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Мовчана
Б.ОСОБА_2- представник на підставі
довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Оратівської районної державної
адміністрації

про: визнання протиправним та
скасування розпорядження, поновлення
на роботі

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернувся
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) до Оратівської
районної державної адміністрації (далі
- Оратівська РДА) про визнання
протиправним та скасування
розпорядження, поновлення на роботі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що розпорядженням голови
Оратівської районної державної
адміністрації № 66-к від 11 червня 2014
року його звільнено з посади
начальника відділу правового і
кадрового забезпечення апарату
райдержадміністрації на підставі п. 5 ч.
1 ст. 41 Кодексу законів про працю
України. Так, ОСОБА_1 не погоджується з
вказаним розпорядженням та просить
його скасувати.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі
посилаючись на обставини викладені у
позовній заяві та просив
адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував та просив врахувати подані
письмові заперечення (а.с. 25-26).

Заслухавши пояснення учасників
процесу, повно, всебічно, об'єктивно
дослідивши надані у справу докази,
надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Розпорядженням голови Оратівської
районної державної адміністрації № 25-к
від 25 квітня 2013 року ОСОБА_1 призначено
на посаду начальника правового і
кадрового забезпечення апарату
райдержадміністрації на конкурсній
основі і укладено усний безстроковий
трудовий договір.

Відповідно до розпорядження № 66-к
Оратівської районної державної
адміністрації від 11 червня 2014 року
ОСОБА_1 звільнено з займаної посади
начальника відділу правового і
кадрового забезпечення апарату
райдержадміністрації відповідно до п. 5
ч. 1 статті 41 Кодексу законів про працю
України у зв'язку з припиненням
повноважень посадової особи (а.с. 5).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходить з наступного.

Правові відносини, що стосуються
проходження державної служби,
регулюються Конституцією України,
Законом України "Про державну службу"
та Кодексом законів про працю України.

Статтею 43 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку вільно погоджується.

Законом України "Про державну службу"
регулюються суспільні відносини, які
охоплюють діяльність держави щодо
створення правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, що є складовою
права громадян на працю.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону
України "Про державну службу" підстави
припинення державної служби можуть
бути загальними, тобто передбаченими
Кодексом законів про працю України, та
спеціальними, які наведені в цьому
Законі.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону
України "Про державну службу" державна
служба припиняється, передусім, із
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю, а також з
підстав, визначених даною статтею.

Таким чином, при звільненні особи з
публічної служби за загальними
підставами, передбаченими КЗпП
України, на цю особу поширюються
гарантії, передбачені цим Кодексом,
якщо інше прямо не передбачено
спеціальним законом.

Кодекс законів про працю України
регулює трудові відносини всіх
працівників, сприяючи зростанню
продуктивності праці, поліпшенню
якості роботи, підвищенню ефективності
суспільного виробництва і піднесенню
на цій основі матеріального і
культурного рівня життя трудящих,
зміцненню трудової дисципліни і
поступовому перетворенню праці на
благо суспільства в першу життєву
потребу кожної працездатної людини
(стаття 1 Кодексу законів про працю
України).

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю
України визначено гарантії
забезпечення права громадян на працю.

Так, держава гарантує працездатним
громадянам, які постійно проживають на
території України, зокрема, правовий
захист від необґрунтованої відмови у
прийнятті на роботу і незаконного
звільнення, а також сприяння у
збереженні роботи (пункт 6 частини
1статті 5-1 Кодексу законів про працю
України).

Прийняття на державну службу на посади
третьої-сьомої категорій передбачених
статтею 25 Закону України "Про державну
службу" відповідно до статті 15 даного
Закону здійснюється на конкурсній
основі, крім випадків коли інше не
встановлено законом.

Статтею 48 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації" визначено, що
посадові особи місцевих державних
адміністрацій є державними
службовцями, їх основні права,
обов'язки, відповідальність, умови
оплати праці і соціально-побутового
забезпечення визначаються Законом
України "Про державну службу".

Крім загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України,
державна служба припиняється у разі:
порушення умов реалізації права на
державну службу недотримання
пов'язаних із проходженням державної
служби вимог, передбачених статтями 16 і
16-1 цього Закону; досягнення
державним службовцем граничного
віку проходження державної служби;
відставки державних службовців, які
займають посади першої або другої
категорії; виявлення або виникнення
обставин, що перешкоджають
перебуванню державного службовця на
державній службі; відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої статтею 17 цього
Закону; притягнення державного
службовця до кримінальної або
адміністративної відповідальності за
корупційні правопорушення, пов'язані з
порушенням обмежень, передбачених
Законом України "Про засади
запобігання і протидії корупції".

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про
державну службу" визначено, що зміна
керівників або складу державних
органів не може бути підставою для
припинення державним службовцем
державної служби на займаній посаді з
ініціативи новопризначених
керівників, крім державних службовців
патронатної служби.

Пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП
України визначено, що трудовий договір
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадку припинення
повноважень посадової особи. Тобто
обов'язковою підставою для звільнення
є наявність юридичного факту (події)
припинення повноважень. Проте, ст. 41
КЗпП України не передбачено право
звільняти особу з посади начальника
відділу правового і кадрового
забезпечення апарату
райдержадміністрації у зв'язку із
припиненням повноважень

Окрім того, суд зазначає, що
розпорядження видано з порушенням ст.
49-2 КЗпП України.

Відповідно до частини 1 ст. 49-2 КЗпП
визначено, що про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці. При
вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Як випливає із матеріалів справи,
ОСОБА_1 про вивільнення у зв'язку із
скороченням посад був ознайомлений 14
квітня 2014 року, що підтверджується
підписом останнього (а.с. 29), а
оскаржуване розпорядження видано 11
червня 2014 року тобто з порушенням вимог
ст. 49-2 КЗпП України.

Окрім того, під час розгляду справи
судом встановлено, що відповідно до
розпорядження голови Оратівської
районної державної адміністрації № 45-к
від 11 квітня 2014 року "Про внесення змін
до структури апарату районної
державної адміністрації" та № 5-к від 06
червня 2014 року відділ правового і
кадрового забезпечення ліквідовано.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про
працю України у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

З аналізу зазначеної статті випливає,
що у разі встановлення судом
звільнення працівника без законної
підстави, такий працівник повинен бути
поновлений саме на попередній, а не
іншій роботі.

Аналогічна правова позиція висвітлена
в рішенні Вищого адміністративного
суду України у справі за позовом гр.
ОСОБА_2 до Львівської митниці про
поновлення на роботі. Скасовуючи
рішення судів попередніх інстанцій суд
касаційної інстанції зазначив, що суди
попередніх інстанцій дійшовши
висновку, що при звільненні позивача
йому не було запропоновано вакантної
посади.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вище викладене
суд дійшов висновку, що відповідач як
суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються їхні заперечення. Тому з
урахуванням викладеного
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Відповідно частини 1 статті 5 Закону
України "Про судовий збір" від сплати
судового збору звільняються позивачі -
за подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають із
трудових правовідносин, судовий збір
відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Оратівської районної
державної адміністрації № 66-к від 11
червня 2014 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
відділу правового і кадрового
забезпечення апарату Оратівської
районної державної адміністрації.

В частині поновлення на посаді
постанова підлягає негайному
виконанню.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна