Справа № 810/1069/13-а
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення заяви про перегляд
судового рішення

за нововиявленими обставинами без
задоволення

21 липня 2014 року 15:31
810/1069/13-а

м. Київ

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючий суддя Журавель
В.О., при секретарі судового засідання
Мкртчян Н.Ц., розглянувши у відкритому
судовому засіданні заяву Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області про
перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Київського
окружного адміністративного суду від
03.04.2013 в адміністративній справі
№810/1069/13а за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "КЗС" до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
Державна податкова інспекція у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області із
заявою про перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Київського
окружного адміністративного суду від 3
квітня 2013 року в адміністративній
справі №810/1069/13а за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "КЗС" до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Цю заяву обґрунтовано тим, що після
винесення судових рішень в цій
адміністративній справі, якими позовні
вимоги ТОВ "КЗС" задоволено повністю,
визнано реальними здійснені позивачем
із його контрагентами господарські
операції, а тому скасовано податкові
повідомлення-рішення, якими збільшено
грошові зобов'язання з податку на
додану вартість та з податку на
прибуток, було отримано повідомлення
про результати розслідування справ про
кримінальні правопорушення щодо
контрагентів позивача: ТОВ "АТЗ-Сервіс",
ТОВ "Агрохімпостач-2003". Керівників цих
підприємств засуджено за ч.1 ст.205 КК
України. Податковий орган вважає, що
факт засудження цих осіб за вчинення
фіктивного підприємництва свідчить
про те, що позивач не міг мати з ними
реальні господарські відносини.

У судовому засіданні заявник вказану
заяву підтримав і просив суд
переглянути вказане судове рішення від
03.04.2013 та скасувати його, відмовивши у
задоволенні позову.

Представник ТОВ "КЗС" в судовому
засіданні проти задоволення заяви
заперечив, надав письмові заперечення,
в яких зазначив, що наведені в заяві
обставини не є нововиявленими та
істотними для справи, оскільки
оскаржені податкові
повідомлення-рішення приймалися без
урахування вироку по кримінальних
справах щодо посадових осіб ТОВ
"АТЗ-Сервіс", а щодо посадових осіб ТОВ
"Агрохімпостач-2003" твердження
відповідача вироком взагалі не
підтверджено. Стверджує, що оскаржені
податкові повідомлення-рішення
винесено щодо ТОВ "КЗС", тоді як вироки
судів не стосуються ні ТОВ "КЗС", ні його
посадових осіб, а тому не є
обов'язковими для суду у цій справі.
Зазначає, що відповідач посилається на
вироки судів, які були постановлені
після розгляду справи Київським
окружним адміністративним судом та
Київським апеляційним
адміністративним судом, і на час
розгляду адміністративної справи не
існували. Вважає, що обставини,
зазначені в заяві, не можуть
визнаватися нововиявленими, а тому
відсутні підстави для перегляду
постанови Київського окружного
адміністративного суду від 03.04.2013.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд встановив наступні
обставини справи та правовідносини, що
склалися між сторонами.

ТОВ "КЗС" у 2013 році звернулось до
Київського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до ДПІ у
Києво-Святошинському районі Київської
області, в якому просило визнати
недійсними та скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від 31
жовтня 2012 року № про збільшення
ТОВ «КЗС» суми грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на 2706286 грн
та нарахування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 528171 грн та від 31
жовтня 2012 року № про збільшення
ТОВ «КЗС» суми грошового зобов'язання з
податку на прибуток на 3066129 грн та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 121012,75 грн. Постановою
Київського окружного адміністративною
суду від 03 квітня 2013 року позовні
вимоги ТОВ "КЗС" задоволено повністю та
скасовано ці податкові
повідомлення-рішення. У подальшому
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 04
березня 2014 року постанову Київського
окружного адміністративного суду від 03
квітня 2013 року залишено без змін.

При скасуванні податкових
повідомлень-рішень судом встановлено,
що укладені між ТОВ "КЗС" та ТОВ
"Агрохімпостач-2003", ТОВ "АТЗ Сервіс"
правочини відповідають вимогам
чинного законодавства України, мають
своїм наслідком зміну у майновому
стані учасників правочинів, є
економічно виправданими, а факт
виконання господарських зобов'язань
сторін підтверджується первинними
документами бухгалтерської та
податкової звітності, які досліджено в
судовому засіданні (договори, довідки
про вартість виконаних робіт і витрат,
акти приймання виконаних будівельних
робіт, податкові накладні, банківські
виписки).

Листом за № 1065/10-13-09-02 слідче управління
фінансових розслідувань ДПІ у
Києво-Святошинському районі
повідомило Головне управління
Міндоходів у Київській області про те,
що в провадженні слідчого управління
фінансових розслідувань перебувають
матеріали досудового розслідування,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000026 від 28.11.2012
за ч.3 ст. 212 КК України за фактом
ухилення від сплати податків в
особливо великих розмірах.

Податковий орган вважає, що досудовим
розслідуванням установлено, що
службовими особами ТОВ "КЗС" протягом
2011 - 2012 років безпідставно сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість в сумі 2706286 грн при
фінансово-господарських
взаємовідносинах із підприємствами з
ознаками "фіктивності", а саме: ТОВ
"АТЗ-Сервіс", ТОВ "Агрохімпостач-2003".

При досліджені матеріалів
кримінального провадження по
обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.1 ст.205 КК
України встановлено, що останній за
попередньою змовою з невстановленою
слідством особою, умисно, не маючи за
мету здійснювати господарську
діяльність, добровільно, за грошову
винагороду від невстановлених осіб
зареєстрував на своє ім'я суб'єкт
підприємницької діяльності ТОВ
"АТЗ-Сервіс". Вироком Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 13.09.2014 ОСОБА_1 визнано винним за ч.1
ст. 205 КК України та призначено
покарання у вигляді штрафу в розмірі 500
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян.

Директор ТОВ «АТЗ-Сервіс» ОСОБА_1
показав на допиті під час досудового
розслідування, що підприємство
перереєстрував на своє ім'я за
винагороду, товарів (робіт, послуг) в
адресу TOB «КЗС» не поставляв (не
виконував), грошових коштів від ТОВ
«КЗС» не отримував. Розрахунковими
рахунками ТОВ «АТЗ-Сервіс» не
розпоряджався. Частково на первинних
документах ТОВ «КЗС», що підтверджують
факт взаємовідносин з ТОВ «АТЗ-Сервіс»,
підписи виконані від імені громадянина
ОСОБА_2 Також встановлено, що директор
TOB «АТЗ Сервіс» ОСОБА_1 підписав
довіреність, якою уповноважив
громадянина ОСОБА_2 вести
фінансово-господарську діяльність та
підписувати первинні документи від
мені директора ТОВ «АТЗ Сервіс». У ході
допиту ОСОБА_2 встановлено, що
останньому ТОВ "АТЗ-Сервіс", ТОВ «КЗС»
та громадянин ОСОБА_1 не відомі,
інтереси ТОВ "АТЗ-Сервіс" він ніколи не
представляв, фінансово-господарські
документи TOB "АТЗ-Сервіс" не підписував.

Білоцерківським MB НДЕКЦ при ГУМВС
України в Київській області проведено
почеркознавчу експертизу підписів,
виконаних на первинних документах ТОВ
«КЗС», що підтверджують факт
взаємовідносин з ТОВ «АТЗ-Сервіс».
Згідно з висновком експерта №757 від
22.08.2013 підписи на документах ТОВ «КЗС»
по взаємовідносинах з ТОВ «АТЗ-Сервіс»
виконані не ОСОБА_1 і не ОСОБА_2, а іншими
особами. Цих осіб у справі не
встановлено і до відповідальності не
притягнуто.

Також встановлено, що відповідно до
податкової звітності з податку на
додану вартість ТОВ «АТЗ-Сервіс» одним
із основним постачальників товарів
(робіт, послуг) є ПП «Діловий партнер
плюс». В ході досудового розслідування
допитано керівника ПП «Діловий партнер
плюс» ОСОБА_3, який показав, що
підприємство зареєстрував за
винагороду та без мети здійснення
фінансово-господарською діяльності.

Вироком Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
08.10.2013 ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 205
КК України та призначено покарання у
вигляді штрафу в розмірі 500
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян. У цій справі відсутні
відомості про конкретні вчинені
господарські операції із позивачем.

Директор ТОВ «Агрохімпостач - 2003»
ОСОБА_5 під час досудового
розслідування на допиті показала, що
підприємство в державних органах не
реєструвала, податкову та фінансову
звітність не подавала, товарів (робіт,
послуг) на адресу ТОВ «КЗС» не
поставляла (не виконувала), грошових
коштів від ТОВ «КЗС» не отримувала,
розрахунковими рахунками ТОВ
«Агрохімпостач-2003» не розпоряджалась.

Надаючи правову оцінку заяві про
перегляд судового рішення у даній
справі за нововиявленими обставинами,
суд виходить з такого.

Частиною першою статті 245 КАС України
встановлено, що постанова або ухвала
суду, що набрала законної сили, може
бути переглянута у зв'язку з
нововиявленими обставинами. Пункт
перший частини другої статті 245 КАС
України передбачає, що підставами для
перегляду судового рішення за
нововиявленими обставинами є, зокрема,
істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

Таким чином, для визнання обставин
нововиявленими в розумінні положень
пункту 1 частини 2 статті 245 КАС України
необхідною є наявність чотирьох ознак.
Зокрема, обставини повинні об'єктивно
існувати під час розгляду справи та
прийняття рішення по суті, по-друге,
вони повинні бути істотними для справи,
по-третє, про них не було відомо суду та
сторонам у справі, по-четверте, такі
обставини не могли бути відомі
сторонам та суду. Наявність всіх
викладених умов для визнання обставини
нововиявленою є обов'язковими.

Відповідно до частини четвертої статті
72 КАС України вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

Згідно з листом Вищого
адміністративного суду України від
14.11.2012 №2379/12/13-12, обов'язковими для
врахування адміністративним судом є
факти, наведені у вироку в кримінальній
справі чи постанові у справі про
адміністративний проступок, щодо часу,
місця та об'єктивного характеру
відповідного діяння тієї особи,
правові наслідки, дій чи бездіяльності
якої є предметом розгляду в
адміністративній справі. Водночас
правова кваліфікація діяння особи,
наведена у вироку в кримінальній
справі або постанові про
адміністративний проступок (тобто
застосування тих чи інших правових
норм до відповідної поведінки), не є
обов'язковою для адміністративного
суду.

Висновки та оцінки іншого суду щодо
правомірності поведінки особи, її
винуватості у вчиненні правопорушення
тощо не позбавляють адміністративний
суд, який розглядає по суті справу,
предмет якої пов'язаний із
відповідними діяннями цієї особи,
права надати їм власну оцінку.

В обґрунтування заяви податковий орган
посилається виключно на вироки в
кримінальних справах щодо
контрагентів позивача, які нібито
вказують на фіктивність господарських
операцій між підприємством позивача та
його контрагентами, при цьому, навіть
не конкретизуючи, що які саме факти із
встановлених вороком суду маються на
увазі та що саме вони змінюють у раніше
наданій їм адміністративним судом
правовій оцінці.

З урахуванням наведеного суд зазначає
про наступне. Згідно з ст. 205 КК України
фіктивне підприємництво - це створення
або придбання суб'єктів
підприємницької діяльності (юридичних
осіб) з метою прикриття незаконної
діяльності або здійснення видів
діяльності, щодо яких є заборона. Цією
нормою встановлено відповідальність
за дії, які зовні є легальними. Під
створенням суб'єкта підприємницької
діяльності у ст. 205 КК України розуміють
вчинення дій, результатом яких має
стати юридичне заснування нової
організації (підприємства). До таких
дій належать, зокрема, розробка і
прийняття установчих документів,
оголошення підписки на акції
створюваного акціонерного товариства,
подання установчих документів до
органів, які здійснюють державну
реєстрацію суб'єктів підприємництва,
власне державна реєстрація юридичної
особи, відкриття банківських рахунків,
постановка на облік у податкових
органах, отримання дозволу на
виготовлення штампів і печаток. При
цьому особи, які скоюють фіктивне
підприємництво, можуть або повністю
відмовлятись від здійснення тієї
офіційної діяльності, котра фіксується
в установчих документах юридичної
особи, або вести її у мінімальному
обсязі, що дозволяє вважати комерційну
структуру такою, що насправді
функціонує, тобто імітувати
підприємницьку діяльність.

Законодавче визначення фіктивної
підприємницької діяльності надано у
ст. 55-1 ГК України. Так, цією статтею
передбачено наступні ознаки
фіктивності, що дають підстави для
звернення до суду про припинення
юридичної особи або припинення
діяльності фізичною особою -
підприємцем, в тому числі визнання
реєстраційних документів недійсними:
зареєстровано (перереєстровано) на
недійсні (втрачені, загублені) та
підроблені документи; не зареєстровано
у державних органах, якщо обов'язок
реєстрації передбачено
законодавством; зареєстровано
(перереєстровано) у органах державної
реєстрації фізичними особами з
подальшою передачею (оформленням) у
володіння чи управління підставним
(неіснуючим), померлим, безвісти
зниклим особам або таким особам, що не
мали наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження;
зареєстровано (перереєстровано) та
проваджено фінансово-господарську
діяльність без відома та згоди його
засновників та призначених у законному
порядку керівників.

Суд бере до уваги, що юридичною особою є
організація, яку створено і
зареєстровано у встановленому законом
порядку (ст. 80 ЦК України). Юридична
особа існує до моменту внесення запису
про її припинення до державного
реєстру. Це означає, що навіть за
наявності очевидних ознак її
фіктивності, вона ще тривалий час
залишається правоздатною і дієздатною.

Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону. При
цьому інститут схвалення правочинів,
укладених неналежним представником
(ст. 241 ЦК), на ці правовідносини не
поширюється, оскільки схвалення
повинно здійснюватися належним
представником, а таких фіктивна
юридична особа не має.

Отже, визнання юридичної особи
фіктивною утворює підстави для
припинення цієї юридичної особи.
Визнання недійсними установчих
документів фіктивної юридичної особи
саме по собі не призводить до
недійсності всіх угод, укладених з
моменту державної реєстрації такої
особи до моменту виключення її з
державного реєстру, та не позбавляє
правового значення видані за цими
господарськими операціями податкові
накладні та інші бухгалтерські
документи. Фіктивність юридичної особи
є підставою для визнання недійсними
усіх її правочинів та господарських
операцій (кожного окремо). Якщо на час
здійснення господарських операцій
продавці були включені до ЄДР, а також
мали свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, то покупець
не може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Суд бере до уваги, що у вироках, на які
посилається податковий орган, не
встановлено фіктивності жодної з
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами, та жодного
фіктивного правочину між ними, які є
предметом дослідження в цій
адміністративній справі. Ці обставини
у кримінальних справах не
розслідувалися і засудженим у них
особам не інкримінувалися. Згідно з п. 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 за № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» у разі
якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний. Суд
враховує також, що у вироку не
зазначено, що спірні правочини, вчинені
з позивачем, інкримінуються засудженим
особам.

Господарські операції та договори з
фіктивними контрагентами вчиняються з
метою корегування податкових
зобов'язань або легалізації товару,
виробленого (ввезеного) незаконним
шляхом. Тому за ними відбувається і
відображається рух товарів та коштів.
Такі правочини виконуються (формально)
щонайменше однією з сторін, а тому не
можуть бути визнані фіктивними.

Суд також враховує, що у зазначених
податковим органом вироках відсутнє
будь-яке підтвердження наявності
фіктивних документів, в яких
зафіксовано інформацію, яка завідомо
для особи, яка його складає, не
відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Таким чином, якщо
факту господарської операції не було,
то первинний документ не може
складатися. В цьому випадку первинний
документ не може бути використано для
бухгалтерського і податкового обліку
господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи та з
наданих податковим органом вироків у
кримінальних справах, жодного із
засуджених осіб (ОСОБА_1, ОСОБА_3) не
притягнуто до кримінальної
відповідальності за ст. 358 та ст. 366 КК
України (підроблення документів,
використання підроблених документів,
службове підроблення). Отже, цими
вироками не встановлено будь-яких
фактів підроблення документів, зокрема
шляхом внесення до них завідомо
недостовірних відомостей, чи
використання підроблених документів.

З огляду на це зазначені у вироку
висновки експерта про підроблення
підписів від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
є належними та достатніми доказами
підтвердження факту підроблення цих
документів. Згідно з матеріалами цих
справ ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після
реєстрації підприємства печатку і
документи передали особам, які просили
зареєструвати підприємство, у
подальшому діяльністю підприємства
більше не цікавилися. Факт підписання
первинних документів від імені
постачальника невстановленою особою
сам по собі за відсутності інших фактів
і обставин не може розглядатися як
підстава для визнання податкової
вигоди необґрунтованою, а
господарської операції такою, що не
відбулася реально.

Як вбачається з матеріалів вказаних
кримінальних проваджень, під час їх
досудового розслідування та судового
розгляду осіб, які спонукали
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до
вчинення зазначених у вироку дій по
створенню фіктивних підприємств, які
від імені вказаних осіб вчиняли
господарські операції та здійснювали
іншу господарську діяльність,
отримували кошти тощо, не встановлено.

Цими вироками також не встановлено
умисел у позивача на укладення угоди із
вказаними контрагентами з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, тому наявність цих
вироків суду про притягнення посадових
осіб контрагентів сумлінного платника
податків до кримінальної
відповідальності за статтею 205 КК
України не є підставою для визнання
недійсними всіх угод, як таких, що
суперечать інтересам держави і
суспільства. Вказаними вироками також
не було встановлено обізнаності
позивача щодо протиправного характеру
діяльності його контрагента, прямої чи
опосередкованої причетності до такої
протиправної діяльності з метою
отримання податкової вигоди. При цьому
суд враховує, що норма частини
четвертої статті 72 КАС України
поширюється лише на особу, щодо якої
постановлено відповідний вирок або
прийнято постанову. Тому обов'язковими
є лише обставини щодо безпосередньо
цієї особи (засудженого або
притягнутого (не притягнутого) до
адміністративної відповідальності), а
не щодо інших осіб. Доказів того, що
позивач знав або повинен був знати, що
директори підприємств були їх
номінальними керівниками, податковим
органом не надано та не доведено
узгодженість дій підприємства і його
контрагентів, спрямованих виключно на
штучне створення умов для виникнення
податкової вигоди. Відсутні докази
цього і в зазначених податковим
органом вироках.

Згідно з наявними матеріалами справи
роботи виконувались ТОВ
"Агрохімпостач-2003", ТОВ "АТЗ Сервіс" на
підставі ліцензій Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю к Київській області від 22
квітня 2011 року № 576310 (т. 1 а.с. 20), від 7
вересня 2011 року № 591741 (т. 1 а.с. 21). Ці
ліцензії було отримано позивачем перед
укладанням правочинів із вказаними
контрагентами. Наявність цих ліцензій
на думку суду є належним і достатнім
доказом підтвердження наявності у
вказаних контрагентів як статусу
юридичної особи, так і наявності
трудових ресурсів, кваліфікованого
персоналу і матеріально-технічних умов
для здійснення вказаної у ліцензіях
діяльності. Саме так у постанові суду і
було надано оцінку цим ліцензіям.

Отже, витребування в контрагентів під
час укладання договорів вказаних
ліцензій є достатнім проявом
розумності й обачності позивача при
виборі контрагента.

Як обґрунтовано встановлено
матеріалами справи, податковим органом
не спростовано доводів ТОВ «КЗС» про
те, що на час виписки податкових
накладних за договорами підряду № 3-П
та № 4-П ТОВ «Агрохімпостач-2003» та ТОВ
«АТЗ Сервіс» були зареєстровані у
Єдиному державному реєстрі
підприємств і організацій України,
знаходилось за юридичною адресою та
перебували на обліку як платники
податку на додану вартість.
Спростовуючи твердження відповідача
про безтоварність операцій між
позивачем та ТОВ «Агрохімпостач-2003» та
ТОВ «АТЗ Сервіс» суд враховує ту
обставину, що жодних доказів
відсутності факту виконання
будівельних робіт відповідач не надав.

Натомість, первинними документами з
будівництва споруд, актами виконаних
робіт, довідками про вартість
виконаних робіт, податковими
накладними, банківськими виписками
тощо, які досліджено судом,
підтверджується реальність здійснення
операцій з виконання будівельних
робіт, що спростовує доводи
податкового органу про безтоварність
вчинених правочинів.

Як встановлено судом контрагенти
позивача - TOB «Агрохімпостач-2003» та TOB
«АЗС-Сервіс» були зареєстровані як
платники податків на додану вартість
та мали право видавати податкові
накладні на час підписання та
виконання господарських договорів.

При вирішенні цієї справи суд бере до
уваги і правові позиції Верховного
Суду України. Так, у постанові від
13.01.2009 р. (справа № 21-1578во08) Верховний
Суд України зазначив, що визнання
недійсними установчих документів
юридичної особи та подальше анулювання
свідоцтва платника ПДВ самі по собі не
призвели до недійсності всіх угод,
укладених з моменту державної
реєстрації такої особи до моменту
виключення її з державного реєстру, та
не позбавляло правового значення
видані за цими господарськими
операціями податкові накладні. У
постанові від 11.12.2007 р. (справа №
21-137бво06) Верховний Суд України дійшов
висновку, що у разі невиконання
контрагентом зобов'язання зі сплати
податку до бюджету, відповідальність
та негативні наслідки настають саме
щодо цієї особи. Ця обставина не є
підставою для позбавлення платника ПДВ
права на його відшкодування у разі,
коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту. У
постанові від 10 грудня 2010 року (справа
№ 21-43а10) Верховний Суд України
зазначив, що помилковим є висновок про
те, що позивач не підтвердив своє право
на податковий кредит з огляду на
визнання судом недійсними установчих
документів його контрагента, який
видав податкові накладні за цими
господарськими операціями, у зв'язку з
тим, що ухвалене судове рішення та
пов'язане з ним подальше анулювання
свідоцтва платника ПДВ самі по собі не
призвели до недійсності всіх
договорів, укладених з моменту
державної реєстрації такої особи до
моменту виключення її з державного
реєстру, та не позбавили правового
значення податкові накладні, видані
відповідно до вимог закону за такими
господарськими операціями. Крім того,
чинне законодавство України не ставить
в залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту (постанова
Верховного Суду України від 31 січня 2011
року, справа № 21-47а10).

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД
проти Болгарії» зазначено, що у разі,
якщо національні органи за відсутності
будь-яких вказівок на безпосередню
участь фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподаткованої ПДВ поставки,
який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Надаючи оцінку заяві суд також бере до
уваги, що при вирішенні
адміністративної справи та винесенні
спірної постанови від 03.04.2013 суду вже
було відомо про надання вказаними
керівниками позивача пояснень про
здійснення ними реєстрації фіктивних
підприємств.

Отже, судом підтверджено факт
правомірності укладання правочинів
між ТОВ «КЗС» та ТОВ «АТЗ-Сервіс», ТОВ
«Агрохімпостач-2003», які мали своїми
наслідками зміни у майновому стані
учасників правочинів, були економічно
виправданими, факт виконання
господарських зобов'язань сторін
підтверджується первинними
документами, відтак вказані у заяві
доводи податкового органу згідно з
приписами статті 245 КАС України не є
нововиявленими і не утворюють підстав
для задоволення заяви про скасування
постанови Київського окружного
адміністративного суду від 03.04.2013 у цій
справі.

Ураховуючи викладене, суд вважає за
необхідне залишити заяву про перегляд
судового рішення за нововиявленими
обставинами без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 160, 165, 245, 253 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву Державної податкової інспекції
у Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області про
перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Київського
окружного адміністративного суду від
03.04.2013 в адміністративній справі
№810/1069/13а за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "КЗС" до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без задоволення.

2. Копію ухвали надіслати особам, які
беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом п'яти днів з дня її
проголошення, а в разі постановлення
ухвали у письмовому провадженні або
без виклику особи, яка її оскаржує, -
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Журавель В.О.

Дата виготовлення і
підписання повного тексту ухвали - 26
липня 2014 року