Справа № 565/1905/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/27814/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Донця О.Є.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кузнецовськ Рівненської області на
постанову Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 23 грудня
2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 22 квітня 2014 року

у справі № 565/1905/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кузнецовськ Рівненської
області

про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
дії

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Кузнецовського міського суду
Рівненської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кузнецовськ Рівненської області про
визнання протиправними дій щодо
відмови в призначенні пенсії за віком
громадянину України та зобов'язання
відповідача призначити пенсію за віком
з моменту його звернення за
призначенням пенсії, тобто з 18.10.2013.

Постановою Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 23.12.2013,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22.04.2014,
позов задоволено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
Управління ПФУ оскаржило їх у
касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення названими судами
норм матеріального та процесуального
права, прийняти нове рішення - про
відмову у позові.

Касаційна скарга обґрунтована серед
іншого тим, що відповідно до положень
частини першої статті 92 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються. Вказана норма права діє
та не конституційною не визнавалась.

У свою чергу суди попередніх інстанцій
безпідставно посилались на рішення
Конституційного Суду України 07.10.2009
№25-рп/2009, оскільки норми пункту 2
частини першої статті 49 і другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які визнано
неконституційними цим рішенням,
стосуються випадків припинення та
поновлення виплати раніше призначених
пенсій, а позивачу пенсія до виїзду за
кордон не призначалась.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, позивач народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні, де проживав та
працював. У кінці 2001 року виїхав на
постійне проживання в Сполучені Штати
Америки. Будучи за кордоном, позивач в
2009 році досяг пенсійного віку, який
встановлений чинним законодавством
України. Після виникнення права на
пенсію згідно з частиною першою статті
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», маючи відповідний
страховий стаж та вік, 18.10.2013 ОСОБА_2
особисто звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кузнецовськ Рівненської області (за
місцем свого останнього проживання
(реєстрації) в Україні) із заявою про
призначення йому пенсії за віком, до
якої додав всі необхідні документи.
Проте, в результаті розгляду
зазначеної заяви відповідач надав
відповідь, викладену у листі від 28.10.2013
№3609/Т-11, в якій повідомив про відмову в
призначенні пенсії з мотивів ненадання
паспорту або довідки уповноважених
органів з місця проживання (реєстрації)
та, посилаючись на частину першу статті
92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», у зв'язку тим, що позивач
виїхав на постійне місце проживання за
кордон.

Також судами установлено, що при
особистому зверненні до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кузнецовськ Рівненської області 18.10.2013
з письмовою заявою про призначення
пенсії за віком позивач надав паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон та долучив його копію до
вказаної заяви. У зазначеному паспорті
вказано, що ОСОБА_2 є громадянином
України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1,
має постійне місце проживання в США та
15.10.2004 прийнятий на консульський облік
в Генеральному консульстві України в
Сан-Франциско.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що відмова Управління ПФУ у
призначенні пенсії є неправомірною.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції погоджується зі вказаним
обґрунтованим висновком судів
попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 24
Конституції України громадяни мають
рівні конституційні права і свободи та
є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за
ознаками раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно з статтею 46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, а
також у старості та в інших випадках,
передбачених законом. Тобто, право на
отримання пенсії в Україні є
конституційним правом громадянина
України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини визначено, що кожна
людина має право на вільне пересування
і свободу вибору місця проживання.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з частиною другою статті 2
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Частиною першою статті 92 Закону
України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення» визначено, що
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються.

У той же час, статтею 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначено, що
пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк),
протягом якого особа підлягала
державному соціальному страхуванню,
якою або за яку сплачувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування згідно із законодавством,
що діяло раніше, та/або підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню згідно із цим
Законом і за який сплачено страхові
внески.

Частиною першою статті 26 Закону
України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 досягнув
60-річного віку, набув необхідного
страхового стажу, протягом якого
здійснювалось його соціальне
страхування, а також зважаючи на вищу
юридичну силу Конституції України
поряд із Законом України «Про пенсійне
забезпечення» і більш пізнє прийняття
Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до положень
якого позивач має право на призначення
пенсії, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій щодо
протиправності відмови відповідача у
призначенні пенсії за віком
громадянину ОСОБА_2

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються
викладеними норми права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішень судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кузнецовськ Рівненської області
залишити без задоволення.

Постанову Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 23 грудня
2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 22 квітня 2014 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
КАС України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

О.Є. Донець

Згідно з оригіналом помічник судді

М.Р. Мергель