Справа № 2а/431/36/13
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/43965/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Кравцова О.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Старобільського районного суду
Луганської області від 27 травня 2013 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
Старобільської міської ради, треті
особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до
Старобільської міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення тридцять третьої сесії п'ятого
скликання Старобільської міської ради
№ 33/27 від 27.03.2009 року та рішення
тридцять п'ятої сесії п'ятого скликання
Старобільської міської ради № 35/34 від
21.07.2009 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
оскаржуваними рішеннями протиправно
передано у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, оскільки частина спірної
ділянки не стосується нерухомого майна
третіх осіб, а при прийнятті рішень не
були враховані вимоги законодавства в
галузі будівництва.

Постановою Старобільського районного
суду Луганської області від 27 травня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року, позовні вимоги задоволено,
визнано протиправними та скасовані
рішення тридцять третьої сесії п'ятого
скликання Старобільської міської ради
№ 33/27 від 27.03.2009 року та рішення
тридцять п'ятої сесії п'ятого скликання
Старобільської міської ради № 35/34 від
21.07.2009 року.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та відмовити у
позові.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивач є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 07.05.2011
року.

Вказана квартира знаходиться на
земельній ділянці яка знаходиться у
комунальній власності Старобільскій
міський громади.

27 березня 2009 року рішенням № 33/27, 33
сесії п'ятого скликання Старобільської
міської ради затверджено акт комісії
міської ради від 13.03.2009 року по
закріпленню земельної ділянки за кв.
АДРЕСА_2 та надано дозвіл ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на виготовлення технічної
документації із землеустрою для
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

21 липня 2009 року рішенням № 35/34, 35 сесії
п'ятого скликання Старобільської
міської ради була затверджена технічна
документація із землеустрою для
складання документів що посвідчують
право спільної часткової власності на
земельну ділянку та передано у
власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельна
ділянка, загальної площею 0,0398 га за
адресою АДРЕСА_2

Про наявність вказаних рішень позивач
дізналася після відповіді
Старобільського міського голови від 18
грудня 2012 року.

Частина території, безпосередньо між
стіною квартири позивача та парканом
сусіднього домоволодіння, згідно
оскаржуваних рішень, була передана на
праві спільної часткової власності
власникам квартир АДРЕСА_2, третім
особам по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що не
заперечується сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що затвердження акту
розмежування та технічної
документації із землеустрою для
складання документів що посвідчують
право спільної часткової власності на
земельну ділянку, згідно яких
встановлена межа земельної ділянки
безпосередньо по стіні квартири не
належної заявникам, є такими, що
суперечить нормам законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 41 Земельного
кодексу України, порядок використання
земельних ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначається
співвласниками.

Відповідно до статті 118 Земельного
кодексу України, громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
висновки конкурсної комісії (у разі
надання земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Згідно з пунктом 3.25 Державних
будівельних норм, затверджених Наказом
Держкоммістобудування від 17.04.1992 № 44,
для догляду за будівлями і здійснення
їх поточного ремонту відстань до межі
сусідньої ділянки від найбільш
виступної конструкції стіни треба
приймати не менше 1,0 м.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
затвердження акту розмежування та
технічної документації із землеустрою
для складання документів що
посвідчують право спільної часткової
власності на земельну ділянку третім
особам загальної площею 0,0398 га, згідно
яких встановлена межа земельної
ділянки безпосередньо по стіні
квартири позивача не належної
заявникам, є такими, що суперечить
вказаним нормам.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій про те, що твердження третіх
осіб щодо законності встановлення меж
у зв'язку з тим, що згода на саме таке
розташування земельних меж було дано
попереднім власником квартири
позивача, є необґрунтованим, оскільки
при встановленні меж земельної ділянки
орган владних повноважень повинен
керуватись встановленими нормами і
згода осіб на їх порушення є
протиправною.

Щодо тверджень третіх осіб та заявника
касаційної скарги відносно
обізнаності позивача з умовами
розташування меж земельної ділянки під
час укладання договору купівлі-продажу
квартири, суди попередніх інстанцій
вірно вказали на безпідставність таких
тверджень, так як предметом договору
купівлі-продажу від 07.05.2011 року, була
виключно квартира № 5.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Старобільського районного
суду Луганської області від 27 травня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша