Справа № 816/2358/14
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 р.Справа № 816/2358/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Полтаві,
Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м.Полтаві на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.07.2014р. по
справі №816/2358/14

за позовом Управління Пенсійного
фонду України Октябрського району в
м.Полтаві

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
м.Полтаві

про відшкодування витрат,

ВСТАНОВИЛА:

18 червня 2014 року Управління Пенсійного
фонду України Октябрського району в м.
Полтаві звернулось до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області про відшкодування
витрат за період з січня по березень 2014
року на виплату пенсій у зв'язку з
втратою годувальника в розмірі 902,61
грн., витрат на виплату і доставку
пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва в розмірі 1498,71 грн.
та допомоги на поховання в розмірі 563,37
грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.07.14 року
по справі № 816/2358/14 зазначений позов
задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області (,
вул. Автобазівська, 2/9, к.16 м. Полтава) на
користь Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району м. Полтави
(вул. Калініна, 30, м. Полтава, р/р 1 в
ОПРЕВ Ощадбанку, МФО 331467, ) суму витрат за період з січня по
березень 2014 року на виплату і доставку
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання в розмірі
1498,71 грн. (одна тисяча чотириста
дев'яносто вісім гривень сімдесят одна
копійка) та пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання в розмірі 449,
04 грн. (чотириста сорок дев'ять гривень
чотири копійки).

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві, не
погодившись з рішенням суду першої
інстанції, подало апеляційну скаргу, в
якій просить суд апеляційної інстанції
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району м. Полтави відмовити в повному
обсязі.

Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м.Полтаві, не
погодившись з рішенням суду першої
інстанції, подало апеляційну скаргу, в
якій просить суд апеляційної інстанції
скасувати оскаржувану постанову про
часткове задоволення позову та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційних
скарг апелянти зазначили, що постанову
винесено з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України дана
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, гр.
ОСОБА_1 отримав травму 5 жовтня 1960 року.

Акт про нещасний випадок складений 5
жовтня 1960 року відповідно до діючого на
час його складення Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві. Тобто, трудове
каліцтво гр. ОСОБА_1 отримав в період
дії законодавства СРСР. З 21 серпня 1974
року гр. ОСОБА_1 встановлено
безстроково 2 групу інвалідності
внаслідок трудового каліцтва.

Гр. ОСОБА_2 отримав травму 24 листопада
1993 року.

Акт про нещасний випадок складений 29
січня 1994 року відповідно до діючого на
час його складення Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві. З 23 листопада
1995 року гр. ОСОБА_2 встановлено
безстроково 3 групу інвалідності
внаслідок трудового каліцтва.

Гр. ОСОБА_3 отримав травму 30 листопада
1983 року.

Акт про нещасний випадок складений 6
грудня 1983 року відповідно до діючого на
час його складення Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві. Тобто, трудове
каліцтво гр. ОСОБА_3 отримав в період
дії законодавства СРСР. З 15 жовтня 1987
року гр. ОСОБА_3 встановлено
безстроково 3 групу інвалідності
внаслідок трудового каліцтва.

Згідно актів щомісячної звірки
особових справ пенсіонерів, які мають
право на отримання пенсії у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві або
професійного захворювання, та таблиці
розбіжностей, складеної між Фондами, за
період з січня по березень 2014 року
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області не враховані суми
витрат на:

- виплату пенсій громадянам
держав-учасників СНД та членам їх
сімей, які отримали каліцтво в державах
СНД і переїхали на постійне місце
проживання в Україну у розмірі 1 498,71
грн.;

- виплату пенсій у зв'язку із втратою
годувальника в розмірі 902,61 грн.;

- виплату допомоги на поховання в
розмірі 563,37 грн.

Нещасні випадки на виробництві з
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сталися при
здійсненні ними трудової діяльності на
території держави учасниці СНД, про що
свідчать акти про нещасні випадки на
виробництвах.

Даним особам Управлінням Пенсійного
фонду України Октябрського району в м.
Полтаві призначено та проводяться
виплати пенсії по інвалідності, що
підтверджується відповідними списками
та розрахунками .

Внаслідок відмови ФССНВ від
відшкодування коштів, витрачених
Пенсійним фондом на виплату гр. ОСОБА_1,
гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3 пенсії, за
січень-березень 2014 року включно на
загальну суму 2404грн. 32 коп. позивач для
захисту своїх прав звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 відповідають визначенню осіб,
які мають право на одержання
щомісячних страхових виплат
відповідно до статті 33 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а відтак Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на виплату вказаній особі
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, а тому позов в зазначеній
частині підлягає задоволенню.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
часткового задоволення позову та
стягнення з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Полтаві
Полтавської області (,
вул. Автобазівська, 2/9, к.16 м. Полтава) на
користь Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району м. Полтави
(вул. Калініна, 30, м. Полтава, р/р 1 в
ОПРЕВ Ощадбанку, МФО 331467, ) суму витрат за період з січня по
березень 2014 року на виплату і доставку
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання в розмірі
1498,71 грн. (одна тисяча чотириста
дев'яносто вісім гривень сімдесят одна
копійка) та пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання в розмірі 449,
04 грн. (чотириста сорок дев'ять гривень
чотири копійки).

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 вказаних Основ в
Україні залежно від страхового випадку
є такі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування:
пенсійне страхування; страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням; медичне
страхування; страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

За пенсійним страхуванням згідно
пункту 1 частини 1 статті 25 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення, як: пенсії
за віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених п. 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

За страхуванням від нещасного випадку
на виробництві та професійного
захворювання відповідно до пункту 4
частини 1 статті 25 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
надається, зокрема, такий вид
соціальних послуг та матеріального
забезпечення, як пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Статті 21, 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1991 року № 1105-ХІV
(надалі - Закон № 1105-XIV), зокрема,
передбачають обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі його смерті при
настанні страхового випадку,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1105-XIV
визначено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів зазначає, що страховиком, який
має виплачувати пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві або професійних
захворювань, який у разі виплати пенсії
органами Пенсійного фонду України має
відшкодувати останньому витрати.

За змістом частини 2 статті 2 Закону №
1105-XIV особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991
року № 1788-XII встановлено, що громадянам
України - переселенцям з інших держав,
які не працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
Прикінцевих положень Закону України №
1105-XIV відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 пункту 3 розділу XI Прикінцевих
положень вказаного Закону встановлено,
що уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 8 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Інструкцією про порядок передачі
виконавчій дирекції Фонду соціального
страхування нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України документів,
підтверджують право застрахованого
або членів його сім'ї на страхову
виплату, затверджено. постановою
Правління Фонду від 20 квітня 2001 року,
встановлено, що Відділення виконавчої
дирекції Фонду приймають документи на
тих працівників (членів їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 01.04.2001 року
та право яких встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їхніх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що усі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, що надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

За таких обставин страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків. В разі виплати такої
пенсії органами Пенсійного фонду
України, страховик має відшкодувати ці
витрати органам Пенсійного фонду
України.

Постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4 визначено, що відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Законів України "Про
пенсійне забезпечення", "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій (пункт 4
постанови).

Отже, сума витрат Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві на виплату пенсій по
інвалідності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
підлягала відшкодуванню Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, а тому відповідач повинен
був прийняти їх до заліку для
відшкодування згідно порядку,
затвердженого постановою від 04 березня
2003 року № 5-4/4.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що позовні вимоги про
стягнення суми витрат на виплату
пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва у розмірі 1498,71 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог про витрати на
виплату пенсій у зв'язку з втратою
годувальника на суму 902,61 грн., колегія
суддів зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачем не прийнято до заліку
суми витрат на виплату пенсій у зв'язку
із втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з січня по
березень 2014 року, громадянкам ОСОБА_5
(453,57 грн. ) та ОСОБА_4 (449,04 грн).

Відповідно до статті 33 Закону № 1105-XIV у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті. Такими
непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) призначено пенсію
у зв'язку з втратою годувальника
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3
внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

На момент загибелі чоловіка ОСОБА_5
мала 40 років, докази перебування її на
утриманні ОСОБА_6 або права на
одержання від нього утримання на день
смерті потерпілого відсутні.

Колегія суддів зазначає, що страховими
виплатами є грошові суми, які згідно із
статтею 21 Закону № 1105-ХІV, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку. Зазначені
грошові суми, в тому числі, складаються
із страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами під час розгляду справи у
суді першої інстанції не доведено та
матеріалами справи не підтверджено, що
ОСОБА_5 відповідає визначенню осіб, які
мають право на одержання щомісячних
страхових виплат відповідно до статті
33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а відтак у Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відсутній
обов'язок відшкодовувати Пенсійного
фонду витрати на виплату вказаній
особі пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

За змістом статей 8, 10, 81 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" пенсійне
забезпечення громадян, призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України з виплатою
пенсій за рахунок його коштів.

Також колегія суддів зазначає, що
аналогічну правову позицію викладено в
ухвалі Вищого адміністративного Суду
України від 12 червня 2013 року у справі
№К/9991/3983/12 щодо зобов'язання Фонду
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми витрат на виплату
пенсій у зв'язку із втратою
годувальника лише тим особам, які мають
право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого відповідно до
статті 33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позовні вимоги щодо
стягнення витрат на виплату пенсії
ОСОБА_5 за період з січня по березень 2014
року у розмірі 453,57 грн. задоволенню не
підлягають.

Що стосується сум витрат на виплату
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника ОСОБА_4, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно документів пенсійної справи
ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2) призначено та
виплачується пенсія у зв'язку з втратою
годувальника ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок нещасного
випадку на виробництві.

Відповідний вид пенсії обрано ОСОБА_4
згідно заяви від 11.12.2008 до Управління
Пенсійного фонду України міста
Дзержинська Донецької області.

Факт перебування ОСОБА_4 на повному
утриманні ОСОБА_7 до смерті останнього
ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено рішенням
Дзержинського міського суду Донецької
області від 10.11.2003 року. У рішенні суду
зазначено, що ОСОБА_4 до смерті чоловіка
не працювала, була непрацездатною,
оскільки доглядала малолітніх дітей,
єдиним джерелом її існування був
заробіток чоловіка ОСОБА_7

За таких обставин суд приходить до
висновку, що ОСОБА_4 відповідає
визначенню осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до статті 33 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а відтак Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на виплату вказаній особі
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

Отже колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
позовні вимоги про стягнення витрат на
виплату пенсії ОСОБА_4 за період з січня
по березень 2014 року у розмірі 449,04 грн.
підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення
витрати на виплату допомоги на
поховання на суму 563,37 грн.,
колегія суддів зазначає наступне.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків, передбачений
статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року
№105-XIV.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку організувати
поховання померлого, відшкодувати
вартість пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826, регулює питання відшкодування
Фондом таких витрат страхувальнику або
сім'ї застрахованого, чи іншій особі,
яка здійснювала поховання потерпілого,
на організацію поховання та пов'язаних
з цим ритуальних послуг.

Відповідно до пункту 2 цього Порядку,
витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом 2 частини дев'ятої
статті 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Аналіз норм Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який визначає правову
основу, економічний механізм та
організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до пункту 11 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03 грудня 2009 року
№1317, медико-соціальні експертні
міські, районні, міжрайонні комісії
визначають, зокрема, причини смерті
інваліда або особи, ступінь втрати
працездатності якої визначений
комісією у відсотках на підставі
свідоцтва про смерть у разі, коли
законодавством передбачається надання
пільг членам сім'ї померлого.

Враховуючи те, що докази, які
підтверджують причинний зв'язок смерті
громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, професійним захворюванням не
надані, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність правових підстав для
відшкодування відповідачем понесених
Управлінням Пенсійного фонду України
Октябрського району в м. Полтаві витрат
на поховання зазначеної особи.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.07.2014 року
по справі № 816/2358/14 відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянтів.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Полтаві,
Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м.Полтаві
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.07.2014р. по
справі № 816/2358/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Чалий І.С.