Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/38610/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2011

у справі № 2а-4435/10/0970
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

до Калуської об'єднаної державної
податкової інспекції (ОДПІ)

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
24.01.2011 позов задоволено: визнано
протипрваними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 01.06.2010 №
/0 та № /0.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2011
скасовано постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24.01.2011 та
прийнято нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі фізична особа -
підприємець ОСОБА_4 просить скасувати
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2011 та
залишити в силі постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24.01.2011,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався своїм правом
надати заперечення на касаційну
скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення СПД
ОСОБА_4 податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, з податку з
доходів фізичних осіб та застосування
штрафних (фінансових) санкцій згідно з
податковими повідомленнями-рішеннями,
з приводу правомірності яких виник
спір, стали висновки контролюючого
органу, викладені в акті перевірки від
19.05.2010 № 1773/1702/НОМЕР_1, про порушення
позивачем норм підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та пункту 19.1 статті 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

На підставі акту перевірки податковим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 01.12.2010 №
/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 4393,00 грн., у т.ч.
основний платіж - 2899,00 грн. та 1494,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції, та
податкове повідомлення-рішення
№ /0, якими позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у сумі
340705 грн.

Відповідно до статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998 № 727/98 (далі - Указ № 727/98) спрощена
система оподаткування поширюється,
зокрема на фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою в розумінні ст. 1 цього Указу є
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення умов перебування на
спрощеній системі, установлених ст.1
вказаного Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу) (ст.5 Указу
№ 727/98)

Оскільки Указ не містить положень, які
б регулювали питання оподаткування
доходу, що перевищує граничний обсяг
виручки, такий доход оподатковується
із застосуванням правил загальної
системи оподаткування, врегульованих,
зокрема, Законом «Про податок з доходів
фізичних осіб» (при оподаткуванні
доходу фізичної особи-підприємця).

Згідно з пунктом 22.10 ст. 22 Прикінцевих
положень Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» до набрання
чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької дальності діє розділ IV
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
який застосовується з урахуванням
положень пункту 9.12 ст. 9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
ст. 9 вказаного Закону оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Якщо фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності або
фізична особа, яка сплачує ринковий
збір, отримує інші доходи, ніж
визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту,
то такі доходи оподатковуються за
загальними правилами, встановленими
цим Законом для платників податку, що
не є такими суб'єктами підприємницької
діяльності (підпункт 9.12.2 пункту 9.12 цієї
статті).

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» визначено, що
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

В судовому процесі встановлено, що
позивач впродовж 2007 - 2009 років
перебувала на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності,
сплачуючи єдиний податок. В 4-у
кварталі 2009 року розмір виручки
позивача, визначений підсумовуючим
показником з 1 січня цього року, склав
533302,00 грн., у зв'язку з чим позивач з 1
січня 2010 року перейшла на загальну
систему оподаткування, але не
оподаткувала доход в розмірі 23463,65 грн.
за 2009 рік, визначений із суми
перевищення граничного розміру
виручки, встановленого статтею 1 Указу
№ 727/98, зменшеної на суму документально
підтверджених витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням цього доходу, а
саме - на 2250,00 грн. із задекларованої в
декларації про доходи за 2009 рік суми
витрат 32552,00 грн. З огляду на
встановлений в судовому процесі факт
підтвердження задекларованих витрат
документами, суд апеляційної інстанції
зробив правильний висновок про
безпідставність доводів позивача щодо
обов'язку податкового органу визначити
суму витрат, на яку зменшується її
сукупний доход, із застосуванням норм у
відсотках до суми задекларованого
сукупного доходу, затверджених у
додатку № 6 до Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 р. № 12.

Оскільки позивач не оподаткувала доход
розмірі 23463,65 грн. за 2009 рік, суд
апеляційної інстанції обґрунтовано
визнав правомірним донарахування
податковим органом позивачу
податкового зобов'язання з податку з
доходів у сумі 3407,05 грн.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1
ст. 3 Закону України «Про податок на
додану вартість» (Закон № 168/97-ВР)
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України.

Згідно із пунктом 4.1 ст. 4 цього Закону
база оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається, виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів (
обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг).

Згідно з висновками, викладеними в акті
перевірки, позивач занизила податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість за листопад 2009 року на 2899,00
грн. внаслідок не включення до обсягу
поставок грошових коштів у сумі 17396,43
грн., одержаних від ТОВ «Реал», що
виявлено на підставі дослідження
банківських виписок та платіжних
доручень № 297 від 25.11.2009, №№ 298, 299 від
26.11.2009 на суми (з ПДВ) 20000,00 грн., 4600,00
грн.,100,00 грн. відповідно, тоді як згідно
з реєстром виданих податкових
накладних позивач виписала ТОВ «Реал»
податкову накладну на суму 7060,56 грн., в
тому числі ПДВ 1176,76 грн. (а.с.22).

Суд апеляційної інстанції дав
правильну оцінку наданим сторонами
доказам, в тому числі платіжному
дорученню ТОВ «Реал» № 297 від 25.11.2009 на
суму 20000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 3333,33 грн., з
призначенням платежу «оплата за взуття
згідно з рахунком № 58 від 25.11.2009» (а.с.
109), платіжному дорученню ТОВ «Реал» №
297 від 25.11.2009 на суму 20000,00 грн., в т.ч. ПДВ -
3333,33 грн., з призначенням платежу
«оплата за товар згідно одержаних
накладних № 10 від 27.02.2009, № 11/1 від 05.03.2009,
№ 30 від 29.05.2009 та 56 від 28.08.2009» (а.с.56) та з
огляду на встановлений факт, що під час
перевірки позивач останнє із цих
платіжних доручень не надала, оскільки
воно було виписано пізніше, та не
заявляла про декларування податкових
зобов'язань з операцій з поставки
взуття ТОВ «Реал» за першою подією -
подією поставки за податкові звітні
періоди, що передували листопаду 2009
року, дійшов обґрунтованого висновку
про доведення податковим органом
заниження позивачем суми податкових
зобов'язань за листопад 2009 року на 2899,00
грн.

Доводи касаційної скарги правильність
висновків апеляційного суду не
спростовують, у зв'язку з чим підстави
для скасування постанови суду
відсутні.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від06.06.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: підписЄ.А.
УсенкоСудді підписО.А. Веденяпін
підписВ.П. Юрченко