Справа № 2а-27/2010
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 р.Справа № 2а-27/2010Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного Управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області на постанову Валківського
районного суду Харківської області
від 09.02.2010р. по справі № 2а-27/2010

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного
фонду України в Харківській області

про поновлення пропущеного строку для
звернення до адміністративного суду та
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги "дитині
війни",

ВСТАНОВИЛА:

14.09.09 р. позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом.

За результатами розгляду справи в
порядку письмового провадження
постановою Валківського районного
суду Харківської області від 09.02.2010
року задоволено частково позов ОСОБА_1.

Визнано протиправною бездіяльність
відповідача.

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого ч.1
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та провести відповідні
виплати за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача витрати зі сплати
судового збору в розмірі 1 грн. 70 коп.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України та ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Враховуючи відсутність клопотання від
усіх осіб, які беруть участь у справі, з
огляду на приписи п.1 ч.1 ст.197 КАС
України справа підлягає розгляду в
порядку письмового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач має статус
дитини війни та відповідно до ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни" має право на отримання
державної соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідач не здійснює позивачу
виплати у відповідності до вимог
зазначеного Закону, посилаючись на
відсутність у нього коштів на такі
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищене до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Приймаючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з наявності у
позивача права на отримання, а у
відповідача обов'язку щодо здійснення
позивачу доплати до пенсії, відповідно
до приписів ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни", з 22.05.2008
року по 31.12.2008 року.

Колегія суддів погоджується із
зазначеними висновками суду, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України та дати ухвалення
рішень Конституційним Судом України,
колегія суддів погоджується з
висновками суду, щодо наявності у
відповідача обов'язку нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни", з 25.08.2008
року по 31.12.2008 року.

Як вбачається з апеляційної скарги,
відповідач у 2008 році не здійснював
позивачу доплату до пенсії ,
передбачену ст.6 Закону України " Про
соціальний захист дітей війни ". Між
тим, відповідач мав сплатити позивачу
доплату до пенсії з 25.08.2008 року по
31.12.2008 року.

Щодо доводів апеляційної скарги
про необґрунтоване застосування до
спірних правовідносин ст.28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни".

Колегія суддів також відхиляє
доводи відповідача щодо
невизначеності на законодавчому рівні
питання відносно органу, на який
покладено обов'язок по виплаті
підвищення до пенсії особам, які мають
статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності Положення „Про
Пенсійний фонд України" і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
управління пенсійного фонду України за
місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на
себе обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Колегія суддів, звертає увагу, що
відповідно до приписів ч.2 ст.87 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
суми пенсії, не одержані своєчасно з
вини органу, що призначає або виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком. Таким
чином, на не отримані позивачем суми
доплати до пенсії строки звернення до
суду не розповсюджуються , оскільки
порушено право громадян на отримання
пенсії у повному обсязі.

Також, колегія суддів зазначає, що
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин ст. 100 КАС
України передбачала, що пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін, а ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
був встановлений річний строк
звернення до суду обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не подав заперечення до
суду в якому просив застосувати ст. 99, 100
КАС, хоча був обізнаний про час і місце
слухання справи, а тому суд першої
інстанції правомірно не застосував
ст.99, 100 КАС України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог є
законним та обґрунтованим, а тому не
вбачає підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Харківській області залишити без
задоволення.

Постанову Валківського районного суду
Харківської області від 09.02.2010р. по
справі № 2а-27/2010 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Перцова Т.С.Судді
Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.