Справа № 0670/4368/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м. Київ
К/9991/82170/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 30 травня
2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня
2011 року

у справі № 0670/4368/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авант»

до Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від 30
травня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2011 року, позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авант»
(далі - ТОВ «Авант»; позивач) до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області (далі - Коростенська ОДПІ
Житомирської області; відповідач)
задоволено. Визнано нечинним податкове
повідомлення-рішення № від 20
квітня 2011 року. Відшкодовано з
Державного бюджету України на користь
ТОВ «Авант» 3,40 грн. понесених судових
витрат.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Коростенська ОДПІ Житомирської
області, посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2011
року, ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну невиїзну
перевірку податкової звітності ТОВ
«Авант» з податку на додану вартість за
січень 2011 року, за результатами якої
складено акт № 449/15-02
від 05 квітня 2011 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки Коростенською ОДПІ
Житомирської області прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 20 квітня 2011 року,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 18 649,00 грн. (18 648,00 грн.
- основний платіж, 1,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
товариством пунктів 198.3, 198.6 статті 198,
пунктів 201.4, 201.6 статті 201 Податкового
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - ПК України) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість на підставі податкової
накладної № 17011 від 17 січня 2011 року,
виписаної на його адресу Товариством з
обмеженою відповідальністю «Херсон
Пак», з підстав невідповідності суми
нарахованого податкового кредиту сумі
податкових зобов'язань контрагента.

Зокрема, обґрунтовуючи свою
правову позицію, контролюючий орган
посилався на неподання постачальником
позивача до органу державної
податкової служби за місцем реєстрації
декларації з податку на додану
вартість за січень 2011 року та,
відповідно, невідображення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за проведеною з ТОВ «Авант»
господарською операцією.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті
198 ПК України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
ПК України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, підставою для виникнення у
платника права на податковий кредит з
податку на додану вартість є факт
реального здійснення операції з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідної операції
належним чином складеними первинними
документами, які містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суму податку на додану вартість,
сплачену в ціні придбаного у ТОВ
«Херсон Пак» товару (макухи
соняшникової), на підставі належним
чином оформленої податкової накладної,
виписаної на його адресу особою, яка
має статус платника податку на додану
вартість.

При цьому реальність здійснення
господарської операції з придбання
позивачем товару в контрагента
підтверджується дослідженими судовими
інстанціям первинними та платіжними
документами, що, зокрема, податковим
органом не заперечується, як і не
заперечується, що понесені ТОВ «Авант»
витрати безпосередньо пов'язані з його
господарською діяльністю, а
розглядувана операція здійснена за
наявності розумних економічних причин
(ділової мети) та наміру одержати
економічний ефект.

В свою чергу, слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від іншої
особи, зокрема, від звітування
контрагентом до органу державної
податкової служби за місцем реєстрації
або фактичної сплати ним податку до
бюджету, а відтак, якщо останній не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку або мінімізував свої податкові
зобов'язання, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, проте
вказана обставина не є підставою для
позбавлення платника податку-покупця
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
наявності факту реального вчинення
господарської операції та у разі, якщо
такий платник має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Що ж стосується доводів
відповідача про безтоварний характер
спірної операції з підстав ненадання
позивачем транспортної документації,
то колегія суддів вважає, що суди
першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано не прийняли їх до уваги,
оскільки, за наявності документів, які
підтверджують фактичне отримання
платником податку товару та його
використання у власній господарській
діяльності, як у розглядуваній
ситуації, ненадання транспортної
документації не може бути єдиною
беззаперечною підставою для висновку
про відсутність підтвердження
реальності здійснення господарської
операції з придбання
товарно-матеріальних цінностей з
огляду на те, що відповідною
документацією має бути підтверджено
здійснення послуг з перевезення
вантажів, а не факт придбання товару.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 30
травня 2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
відхилити, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 30
травня 2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.