Справа № 805/6296/14
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Олішевська
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року
справа №805/6296/14

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Білак С.В.,
Сухарьок М.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Добропіллі та
Добропільському районі Донецької
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
17 червня 2014 року у справі № 805/6296/14 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ" м. Добропілля до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Добропіллі та Добропільському
районі Донецької області про визнання
недійсним та скасування Рішення № 30/17а
від 31.01.2014 року про застосування
фінансових санкцій в розмірі 680 грн. за
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Добропіллі та Добропільському районі
Донецької області, в якому просив
визнати недійсним та скасувати рішення
№30/17а від 31 січня 2014 року Управління
Пенсійного фонду України в м.
Добропіллі та Добропільському районі
Донецької області про застосування
фінансових санкцій у розмірі 680 гривень
до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» за
подання недостовірних відомостей, що
використовуються системі
персоніфікованого обліку (а.с. 3-4).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня
2014 року позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДТЕК
ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ" м. Добропілля
задоволені в повному обсязі, визнано
недійсним та скасовано Рішення № 30/17а
від 31 січня 2014 року про застосування
фінансових санкцій в розмірі 680 грн. за
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку (а.с. 44-46).

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі (а.с. 48-49).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що Управлінням
Пенсійного фонду України в м.
Добропіллі та Добропільському районі
Донецької області правомірно
застосовані фінансові санкції згідно
п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» оскільки порушення і
штрафні санкції виникли в період дії
ст. 106 вказаного Закону.

Тому, апелянт вважає, що рішення
управління Пенсійного фонду України в
м. Добропіллі та Добропільському
районі Донецької області №30/17а від 31
січня 2014 року скасуванню не підлягає.

Крім того, апелянт посилається на те, що
такої ж правової позиції дотримується
Головне управління ПФУ в Донецькій
області та Пенсійний фонд України в
своїх рішеннях за результатамии
розгляду скарги від 11 березня 2014 року
№1849/08 та від 15 квітня 2014 року №9986/09-10
відповідно.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Добропіллі та
Добропільському районі Донецької
області проведена позапланова
перевірка позивача щодо достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування за
період з 01 січня 2005 року до 31 грудня 2009
року, за наслідками якої складено акт №
7 від 24 січня 2014 року (а.с. 6-13а).

Актом перевірки встановлено порушення
п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та реквізитів 26-30 п. 8.3
"Порядку формування та подання органам
Пенсійного фонду України відомостей
про застраховану особу, що
використовуються в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування" від 10 червня 2004
року № 7-6 в частині подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування по 62
застрахованих особах за період з 01
січня 2005 року до 31 грудня 2009 року, в
результаті чого складено припис про
усунення порушень (а.с. 6-13а).

За результатами перевірки Управлінням
Пенсійного фонду України в м.
Добропіллі та Добропільському районі
Донецької області 31 січня 2014 року було
винесено Рішення № 30/17а про
застосування фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку. Відповідно
до зазначеного рішення до позивача на
підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" застосовані фінансові
санкції в розмірі 680 грн.(а.с. 14).

Вищезазначене рішення було направлено
на адресу позивача та отримано
позивачем 06 лютого 2014 року, що
підтверджується матеріалами справи.

Не погоджуючись з Рішенням Управління
Пенсійного фонду України в м.
Добропіллі та Добропільському районі
Донецької області № 30/17а від 31 січня 2014
року, позивач направив скаргу № 52/123 від
14 лютого 2014 року до Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Донецькій області (а.с. 15).

За результатами розгляду скарги
позивача Головне Управління
Пенсійного Фонду України в Донецькій
області прийняло рішення про
залишення скарги без задоволення, а
рішення № 30/17а від 31 січня 2014 року без
змін (а.с. 16).

24 березня 2014 року позивачем до
Пенсійного фонду України була
направлена скарга № 5-2/226 на рішення №
30/17а від 31 січня 2014 року про
застосування фінансових санкцій (а.с.
17).

Рішенням Пенсійного Фонду України від
15 квітня 2014 року №9986/09-10 вищезазначена
скарга залишена без задоволення (а.с. 18).

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом.

Спірним у даній справі є питання
правомірності застосування
відповідачем 31 січня 2014 року вимог п.5
ч.9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині застосування
фінансової санкції.

Задовольняючи адміністративний позов
суд першої інстанції зробив висновок
про те, що на момент прийняття спірного
рішення норми, яка встановлює
відповідальність за подання
недостовірних відомостей, що
використовуються у системі
персоніфікованого обліку не існувало.
Отже на момент притягнення позивача до
відповідальності норм, тобто підстав
для відповідальності не існувало, що
доводить протиправність спірного
рішення.

З висновком суду першої інстанції
судова колегія погоджується та
зазначає наступне.

За період до 1 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом № 1058-IV. Зазначеним Законом
визначалися платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Згідно з пунктом 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону № 1058-IV за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ накладається штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 7
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону № 2464-VI, що набрав чинності з 1
січня 2011 року, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону № 1058-ІV та
абзаців п'ятого, шостого пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону № 2464-VI.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що управління ПФУ
протиправно винесло рішення від 31.01.2014
року про застосування до позивача
фінансових санкцій за подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку за 2005-2009 роки
на підставі пункту 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону № 1058-IV, оскільки
зазначена норма Закону втратила
чинність з 1 січня 2011 року згідно із
Законом № 2464-VI і не діяла на дату
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Верховного суду України від
20 листопада 2012 року (21-367а12).

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Добропіллі та Добропільському районі
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня
2014 року у справі № 805/6296/14 - залишити
без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня
2014 року у справі № 805/6296/14 - залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Ухвала прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

М.Г. Сухарьок

С.В. Білак