Справа № К/9991/52469/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/52469/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Гаманка О.І., Головчук С.В.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
прокурора Бахмацького району
Чернігівської області в інтересах
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
фермерського господарства «МП
Горизонт» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за касаційною скаргою
фермерського господарства «МП
Горизонт» на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 7 квітня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року прокурор Бахмацького
району Чернігівської області, який діє
в інтересах Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, звернувся до суду з вказаним
позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що згідно форми звіту №10-ПІ за 2008-2009
роки у фермерському господарстві «МП
Горизонт» працювало 18 працівників;
кількість інвалідів, які повинні були
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог статті 19 цього
Закону, складала одну особу. На
вказаному підприємстві фактично
працевлаштований один штатний
працівник ОСОБА_1, якому встановлена
інвалідність. Проте, як встановлено
перевіркою, ОСОБА_1 протягом
зазначеного періоду працював у
фермерському господарстві «МП
Горизонт» за сумісництвом, в той час
коли основним місцем роботи його було
товариство з обмеженою
відповідальністю «Торг сервіс-2006».
Таким чином, невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів становить одне робоче місце.
Сума адміністративно-господарських
санкцій за одне робоче місце, не
зайняте інвалідом, становить за 2008 рік
18273,68 грн, за 20009 рік - 25433,33 грн. Позивач
просив поновити строк звернення до
суду; стягнути з фермерського
господарства «МП Горизонт» суму
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 43707,01 грн та пеню в розмірі
3652,06 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2010
року в задоволенні позову прокурора
Бахмацького району Чернігівської
області в інтересах Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року апеляційну скаргу Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задоволено. Постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 27
жовтня 2010 року скасовано. Позов
прокурора Бахмацького району
Чернігівської області в інтересах
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
задоволено. Поновлено строк звернення
до суду. Стягнуто з фермерського
господарства «МП Горизонт» на користь
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2008-2009
роках в сумі 43707,01 грн та пеню в розмірі
3914,26 грн.

Вказуючи на допущені, на думку
фермерського господарства «МП
Горизонт», апеляційним судом порушення
норм чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
відповідач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за повідомленням
Бахмацького районного центру
зайнятості від 12 жовтня 2010 року №03-17/1397
фермерське господарство «МП Горизонт»
звіти форми 3-ПН про наявність
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів протягом
2008-2009 років до Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів не
подавало, оскільки вважало протягом
вказаного періоду норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів
виконаним. Інваліди на підприємство
для працевлаштування протягом 2008-2009
років не направлялись.

Як вбачається із поданих фермерським
господарством «МП Горизонт» до
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звітів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за формою
№10-ПІ за 2008-2009 роки середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу у 2008 році складала 19
осіб, а у 2009 році - 18 осіб. Кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», - 1
особа.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у фермерському
господарстві «МП Горизонт» рахується
один штатний працівник ОСОБА_1, якому у
визначеному законом порядку
встановлено інвалідність, та якого
було внесено до списку працюючих
інвалідів, зайнятих на підприємстві
протягом 2008-2009років.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 року № 875-ХІІ підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

За правилами статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно з частиною 9 статті 19 цього
Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєструються у
відповідних відділеннях Фонду
соціального захисту інвалідів за своїм
місцезнаходженням і щороку подають цим
відділенням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Частиною 4 статті 20 Закону України «Про
зайнятість населення» від 1 березня 1991
року № 803-XII, чинного на час існування
спірних правовідносин, встановлено, що
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, та про працівників, які
працюють неповний робочий день
(тиждень), якщо це не передбачено
трудовим договором, або не працюють у
зв'язку з простоєм виробництва з не
залежних від них причин, і в
десятиденний строк - про всіх прийнятих
працівників у порядку, встановленому
законодавством. Несвоєчасна
реєстрація або відмова від неї,
порушення порядку подання
адміністративних даних тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Суд першої інстанції вважав
встановленим, що звіти про наявність
вакансій від фермерського
господарства «МП Горизонт» не
надходило у зв'язку із виконанням
нормативу у працевлаштуванні
інвалідів.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна.

Крім цього, частина 4 статті 20 Закону
України «Про зайнятість населення» не
пов'язує надання звітності з фактичною
наявністю чи відсутністю вакансій
працевлаштування інвалідів. Зазначена
звітність містить обов'язок
підприємства повідомляти не лише про
наявність вакансій, але і про всіх
працівників, прийнятих у порядку,
встановленому законодавством.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що згідно витягу з наказу
директора фермерського господарства
«МП Горизонт» від 1 квітня 2008 року №5
громадянина ОСОБА_1, якому у
визначеному законом порядку
встановлено інвалідність, прийнято на
посаду сторожа по сумісництву. З копії
трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що
згідно наказу від 8 травня 2008 року він
був також прийнятий на посаду охоронця
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Торг сервіс-2006».

Частиною першою статті 20 цього Закону
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування» від 25 червня 1991 року №
1251-XII, а заходом впливу на
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Суд апеляційної інстанції прийшов до
вірних висновків, що працюючих
інвалідів за сумісництвом не можна
відносити до облікового складу
працівників, які перебувають в штаті
даного підприємства, оскільки
відповідно до п.2.3 Інструкції зі
статистики чисельності працівників,
зайнятих в народному господарстві, до
облікового складу штату працівників не
включаються працівники, прийняті на
роботу за сумісництвом, облік таких
працівників ведеться окремо, оскільки
зазначені працівники перебувають на
обліку в штаті працівників за основним
місцем роботи.

За таких обставин відповідачем
належним чином не було повідомлено
центр зайнятості щодо наявності
вакантних місць для працевлаштування
інвалідів, що підтверджує неналежне
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а тому
апеляційний суд обґрунтовано на
підставі статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» задовольнив
позовні вимоги в частині стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 43707,01 грн та пені в сумі 3562,06
грн.

Доводи касаційної скарги відповідача
про те, що, на його думку, ОСОБА_1
працював у МП «Горизонт» не за
сумісництвом, оскільки був прийнятий
на роботу раніше, ніж у ТОВ «Торг-Сервіс
2006» спростовуються записами у трудовій
книжці ОСОБА_1, дослідженої судом
апеляційної інстанції, відповідно до
яких основним місцем роботи ОСОБА_1
було ТОВ «Торг-Сервіс 2006».

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фермерського
господарства «МП Горизонт» залишити
без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Гаманко О.І.

Головчук С.В.