Справа № 824/2524/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/2524/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук
О.І.,

представника позивача Заставного Ю.І.
та представника відповідача Федонюк
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Зеленецьке» до Хотинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Зеленецьке»
звернулось до суду з позовом до
Хотинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень форми «Ш» від 08
липня 2014 року №0005390 та №0005400.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, якими
зобов'язано товариство з обмеженою
відповідальністю «Зеленецьке»
сплатити штраф за порушення граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах), були прийняті щодо
узгоджених сум податку на додану
вартість за період до набрання
чинності Податкового кодексу України,
а тому є неправомірним застосування
відповідачем його норм до вказаних
правовідносин.

Закон України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», що діяв до 01 січня 2011 року і
який, на думку позивача, потрібно
застосовувати у даних спірних
правовідносинах, не визначає такого
поняття «як узгоджене податкове
зобов'язання», а тому застосування
штрафних санкцій за порушення строків
сплати узгодженого податкового
зобов'язання за період до 01 січня 2011
року не передбачено.

Позивач вважає, що відповідач не мав
права приймати оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, оскільки
зобов'язання було нараховано поза
межами строку давності - 1095 днів,
визначеного підпунктом 15.1.1 пункту 15.1
статті 15 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами».

Крім цього, позивач вважає
неправомірним податкове
повідомлення-рішення форми «Ш» від 08
липня 2014 року №0005400 у зв'язку з тим, що у
відповідності до пункту 203.1 статті 203
Податкового кодексу України граничний
10-денний строк сплати суми податкового
зобов'язання, зазначеної у поданій
декларації, закінчується 01 липня 2014
року.

Також зазначає, що понеділок 30 червня
2014 року в товаристві з обмеженою
відповідальністю «Зеленецьке» був
вихідним днем, а тому згідно пункту 49.20
статті 49 Податкового кодексу України в
разі якщо останній день строку подання
податкової декларації припадає на
вихідний або святковий день, то
останнім днем строку вважається
операційний (банківський) день,
наступний за вихідним або святковим
днем. Вказує, що сплату податку на
додану вартість в сумі 968, 00 грн 01 липня
2014 року згідно декларації від 11 червня
2014 року № товариство з обмеженою
відповідальністю «Зеленецьке»
здійснило своєчасно, а тому відповідач
не мав підстав для застосування
штрафних санкцій за порушення вимог
статей 57, 203 Податкового кодексу
України.

Відповідач надав суду заперечення
проти позову у письмовій формі, в яких,
посилаючись на правомірність своїх дій
та обґрунтованість оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, просив
суд в задоволенні позову відмовити
повністю.

Зокрема, вказував про те, що податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість, визначене податковим
повідомленням-рішенням від 12 жовтня 2009
року, стало узгодженим лише після
набрання законної сили рішення суду
апеляційної інстанції від 07 липня 2011
року, яким вказане податкове
повідомлення-рішення визнано
правомірним.

Посилаючись на норми Податкового
кодексу України, зазначає, що грошове
зобов'язання, визначене в податковому
повідомленні-рішенні від 12 жовтня 2009
року, не могло бути предметом стягнення
до завершення процедури його судового
оскарження та набуття статусу
податкового боргу.

Також вказує про аналогічність норм,
які регулюють спірні правовідносини, у
Законі України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», що діяв до 01 січня 2011 року, та
в Податковому кодексі України, чинного
на час винесення оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Вважає, що контролюючим органом
правомірно донараховано позивачу
штрафні санкції за несвоєчасну сплату
узгодженого податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 81136,85
грн із затримкою більше 30 календарних
днів.

Крім цього, в обґрунтування законності
податкового повідомлення-рішення від 08
липня 2014 року №0005400 зазначає, що на
відміну від граничних термінів подання
звітності, що переносяться за вихідним
або святковим днем, для термінів сплати
податків і зборів Податковим кодексом
України та іншими нормативними актами
таке перенесення не передбачено.

Вказує, що оскільки позивачем сплата
податкового зобов'язання згідно
декларації від 11 червня 2014 року №
здійснена 01 липня 2014 року, тобто з
порушенням граничного строку сплати
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 1 день і з заявою
про розстрочення та відстрочення
грошових зобов'язань або податкового
боргу позивач не звертався, то
контролюючий орган мав всі підстави
для застосування до платника податків
штрафних санкцій за порушення правил
сплати податків, передбачених пунктом
126.1 статті 126 Податкового кодексу
України.

Наголошував, що ні норми Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», ні
норми Податкового кодексу України не
звільняють платників
податків-суб'єктів господарювання від
обов'язків вчасно нараховувати та
сплачувати податок на додану вартість,
а також нести відповідальність за
порушення податкового законодавства.

В судовому засіданні представник
позивача просив суд позов задовольнити
у повному обсязі з підстав, викладених
у позові.

Представник відповідача надав суду
пояснення аналогічні тим, що містяться
у запереченнях на позовну заяву. Просив
суд у задоволенні позову відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши наявні матеріали, всебічно
та повно з'ясувавши всі обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, що
мають юридичне значення для вирішення
спору по суті, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Хотинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області
проведено камеральну перевірку
дотримання термінів сплати узгоджених
сум податкових зобов'язань товариства
з обмеженою відповідальністю
«Зеленецьке», про що складено Акт від 08
липня 2014 року №115/1500/30795974.

Перевіркою встановлено порушення
товариством з обмеженою
відповідальністю «Зеленецьке» пункту
57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203
Податкового кодексу України,
відповідно до яких встановлено
несвоєчасну сплату суми узгодженого
податкового зобов'язання сплати за
платежем:

- /14010100/ податок на додану вартість по
вітчизняних товарах із затримкою
сплати більше 30 календарних днів в сумі
81136,85 грн, із затримкою сплати до 30
календарних днів в сумі 968,00 грн;

- /11021000/ податок на прибуток приватних
підприємств із затримкою сплати більше
30 календарних днів в сумі 13009,00 грн.

На підставі Акту перевірки від 08 липня
2014 року №115/1500/30795974 Хотинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області 08
липня 2014 року прийнято податкові
повідомлення-рішення форми «Ш»:

- №00005390 про донарахування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 16227,37 грн за
несвоєчасну сплату узгоджених
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість;

- №0005400 про донарахування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 96,80 грн за
несвоєчасну сплату узгоджених
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість;

- №0005380 про донарахування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 2601,80 грн за
несвоєчасну сплату узгоджених
податкових зобов'язань з податку на
прибуток.

Не погоджуючись та вважаючи
протиправними податкові
повідомлення-рішення №0005390 та №0005400,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Зеленецьке»
звернулось до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулює та визначає Податковий кодекс
України від 02 грудня 2010 року № 2755 - VI.

Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4
Податкового кодексу України
передбачено, що податкове
законодавство України ґрунтується на
принципі загальності оподаткування,
відповідно до якого кожна особа
зобов'язана сплачувати встановлені цим
кодексом, законами з питань митної
справи податки та збори, платником яких
вона є згідно з положенням цього
Кодексу.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового
кодексу України визначено, що
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податків обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового
кодексу України виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк.

Статтею 31 Податкового кодексу України
передбачено, що строком сплати податку
та збору визнається період, що
розпочинається з моменту виникнення
податкового обов'язку платника податку
із сплати конкретного виду податку і
завершується останнім днем строку,
протягом якого такий податок чи збір
повинен бути сплачений у порядку,
визначеному податковим
законодавством. Податок чи збір, що не
був сплачений у визначений строк,
вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового
обов'язку платника податків, у тому
числі податкового агента, визначається
календарною датою.

Строк сплати податку та збору
обчислюється роками, кварталами,
місяцями, декадами, тижнями, днями або
вказівкою на подію, що повинна настати
або відбутися.

Строк сплати податку та збору
встановлюється відповідно до
податкового законодавства для кожного
податку окремо. Зміна платником
податку, податковим агентом або
представником платника податку чи
контролюючим органом встановленого
строку сплати податку та збору
забороняється, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Пунктом 36.5. статті 36 Податкового
кодексу України передбачено, що
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків, крім
випадків, визначених цим Кодексом або
законами з питань митної справи

Підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16
Податкового кодексу України також
зазначає, що платники податків і зборів
зобов'язані сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Погашення податкового боргу -
зменшення абсолютного значення суми
такого боргу, підтверджене відповідним
документом (підпункт 14.1.152 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
застосовувати до платників податків
передбачені законом фінансові
(штрафні) санкції (штрафи) за порушення
податкового чи іншого законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи;
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України.

Отже, норми діючого податкового
законодавства встановлюють обов'язок
для платників податків дотримуватись
строків сплати (перерахування)
податкових зобов'язань та зобов'язують
контролюючі органи здійснювати
контроль за їх дотриманням з правом у
встановлених законом випадках
застосовувати до платників податків
передбачені законом фінансові
(штрафні) санкції (штрафи).

З обставин справи вбачається, що за
результатами проведеної Хотинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області
камеральної перевірки дотримання
термінів сплати узгоджених сум
податкових зобов'язань товариства з
обмеженою відповідальністю
«Зеленецьке» встановлено порушення
останнім вимог пункту 57.1 статті 57,
пункту 203.2 статті 203 Податкового
кодексу України. Зокрема, встановлено
несвоєчасну сплату суми узгодженого
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість із затримкою сплати
більше 30 календарних днів в сумі 81136,85
грн.

В силу пункту 126.1 статті 126 Податкового
кодексу України у разі якщо платник
податків не сплачує узгоджену суму
грошового зобов'язання протягом
строків, визначених цим Кодексом, такий
платник податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання,- у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Судом встановлено, що в результаті
перевірки виявлено несвоєчасну сплату
позивачем узгодженого податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість, визначеного на підставі
податкового повідомлення-рішення
(форми Р) від 12 жовтня 2009 року зі сплати
податкового зобов'язання в сумі 178321,50
грн.

Згідно Акту перевірки від 08 липня 2014
року №115/1500/30795974 відповідач встановив
порушення позивачем граничного строку
сплати податку на додану вартість і за
деклараціями №11145 від 20 жовтня 2009 року,
№12189 від 19 листопада 2009 року, №12702 від 21
грудня 2009 року.

Вказане вище податкове
повідомлення-рішення було оскаржено
товариством з обмеженою
відповідальністю «Зеленецьке» в
судовому порядку.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року (справа №2а-2196/10/2470), залишеною без
змін ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 07 липня 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

Тобто, фактично податкове
повідомлення-рішення (форми Р) від 12
жовтня 2009 року зі сплати податкового
зобов'язання в сумі 178321,50 грн було
визнано судом правомірним та таким, що
скасуванню не підлягає.

Згідно частини першої статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх -
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій України.

Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Поряд з цим суд зазначає наступне.

Згідно пункту 1.2 статті 1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від 21
грудня 2000 року №2181-ІІІ, що був чинним на
момент винесення податкового
повідомлення-рішення від 12 жовтня 2009
року, податковим зобов'язанням є
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом.

Тобто, зобов'язання сплатити
відповідну суму коштів до бюджету є
безумовним та виникає за прямою
вказівкою щодо обов'язку сплати, що
міститься у відповідному
законодавчому акті.

Підпунктом 5.2.3 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначено, що заява, подана із
дотриманням строків, визначених
підпунктом 5.2.2 цього пункту, зупиняє
виконання платником податків
податкових зобов'язань, визначених у
податковому повідомленні, на строк від
дня подання такої заяви до
контролюючого органу до дня закінчення
процедури адміністративного
оскарження. Протягом зазначеного
строку сума податкового зобов'язання,
що оскаржується, вважається
неузгодженою.

Згідно підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» день закінчення процедури
адміністративного оскарження
вважається днем узгодження
податкового зобов'язання платника
податків. При зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійним податкового рішення
податкове зобов'язання вважається
неузгодженим до розгляду судом справи
по суті та прийняття відповідного
рішення.

У зв'язку з вступом в дію Податкового
кодексу України та втратою чинності з 01
січня 2011 року норм указаного закону
зазначенні положення податкового
законодавства по своїй суті не зазнали
змін.

Зокрема, підпунктом 56.15 статті 56
Податкового кодексу України
передбачено, що скарга, подана із
дотриманням строків, зупиняє виконання
платником податків грошових
зобов'язань, визначених у податковому
повідомленні-рішенні (рішення), на
строк від дня подання такої скарги до
контролюючого органу до дня закінчення
процедури адміністративного
оскарження.

Протягом зазначеного строку сума
грошового зобов'язання, що
оскаржується, вважається неузгодженою.

Згідно приписів підпункту 56.18 ст.56
Податкового кодексу України при
зверненні платника податків до суду з
позовом про визнання недійним рішення
контролюючого органу податкове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Відтак, податкове зобов'язання з
податку на додану вартість, визначене
податковим повідомленням-рішенням від
12 жовтня 2009 року, стало узгодженим лише
після набрання законної сили рішення
суду апеляційної інстанції - 07 липня 2011
року.

Згідно пункту 57.3 статті 57 Податкового
кодексу України у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3
статті 54 цього Кодексу, платник
податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Таким чином, грошове зобов'язання,
визначене в податковому
повідомленні-рішенні від 12 жовтня 2009
року про донарахування податку на
додану вартість, не могло бути
предметом стягнення до завершення
процедури його судового оскарження та
набуття статусу податкового боргу.

Податкове зобов'язання, визначене
вказаним податковим
повідомленням-рішенням, стало
узгодженим та набуло статусу
податкового боргу у липні 2011 року після
закінчення процедури судового
оскарження та набрання законної сили
судового рішення.

Отже, суд вважає безпідставними доводи
позивача про те, що відповідач при
винесенні 08 липня 2014 року
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення №0005390 не повинен
був застосовувати норми діючого
Податкового кодексу України.

Крім цього, суд зазначає, що пунктом 5.1
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», чинного до 01 січня
2011 року, передбачалось, що податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації. Зазначене податкове
зобов'язання не може бути оскаржене
платником податків в
адміністративному або судовому
порядку. Якщо у майбутніх податкових
періодах платник податків самостійно
виявляє помилки у показниках раніше
поданої податкової декларації, такий
платник податків має право надати
уточнюючий розрахунок.

Відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Аналогічні норми закріплено і в
Податковому кодексі України.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54
Податкового кодексу України платник
податків самостійно обчислює суму
податкового та/або грошового
зобов'язання та/або пені, яку зазначає у
податковій (митній) декларації або
уточнюючого розрахунку, що подається
контролюючому органу у строки,
встановлені цим Кодексом. Така сума
грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 203.2 статті 203 та
пунктом 57.1 статті 57 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого
пунктом 203.1 цієї статті для подання
податкової декларації.

Згідно пунктом 102.1 статті 102
Податкового кодексу України,
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 календарного
дня, що настає за останнім днем
граничного строку подання податкової
декларації та/або граничного строку
сплати грошових зобов'язань,
нарахованих контролюючим органом, а
якщо така податкова декларація була
надана пізніше, - за днем її фактичного
подання.

Відповідно до пункту 102.4 ст.102
Податкового кодексу України у разі
якщо грошове зобов'язання нараховане
контролюючим органом до закінчення
строку давності, визначеного у пункті
102.1 цієї статті, податковий борг, що
виник у зв'язку з відмовою у
самостійному погашенні такого
грошового зобов'язання, може бути
стягнутий протягом наступних 1095
календарних днів з дня виникнення
податкового боргу. Якщо платіж
стягується за рішенням суду, строки
стягнення встановлюються до повного
погашення такого платежу або
визначення боргу безнадійним.

Правило щодо стягнення податкового
боргу було закріплено і в статті 15
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Згідно підпункту 15.2.1 пункту 15.2 статті
15 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондам» у разі коли
податкове зобов'язання було нараховане
податковим органом до закінчення
строку давності, визначеного у пункті
15.1 цієї статті, податковий борг, що
виник у зв'язку з відмовою у
самостійному погашенні податкового
зобов'язання, може бути стягнутий
протягом наступних 1095 календарних днів
від дня узгодження податкового
зобов'язання. Якщо платіж стягується за
рішенням суду, строки стягнення
встановлюються до повного погашення
такого платежу або до визнання боргу
безнадійним.

Судом встановлено, що позивач,
незважаючи на встановлені
законодавством строки сплати
податкового боргу, не погашав його, у
зв'язку з чим податковий орган
неодноразовано звертався до суду з
метою стягнення податкового боргу в
судовому порядку.

Так, постановою Чернівецького
окружного адміністративного суду від 01
грудня 2011 року (справа№2а/2470/2708/11)
задоволено позовні вимоги ДПІ у
Кельменецькому районі Чернівецької
області про стягнення з ТОВ
«Зеленецьке» за рахунок активів
податкову заборгованість з податку на
прибуток та податку на додану вартість
на загальну суму 232842,45 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2012
року, залишеною без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 13
червня 2013 року, постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року (справа№2а/2470/2708/11) скасовано і в
задоволенні позовних вимог відмовлено
у зв'язку із невідповідним способом
захисту права та невідповідністю
форми звернення до суду за таким
захистом.

Хотинська ОДПІ (як правонаступник ДПІ у
Кельменецькому районі Чернівецької
області) звернулась до Чернівецького
окружного адміністративного суду з
позовом до ТОВ «Зелененьке» про
стягнення коштів за податковим боргом
з податку на прибуток та податку на
додану вартість на загальну суму 238166,05
грн з рахунків у банках, обслуговуючих
такого платника податків та за рахунок
готівки, що належить боржнику.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2011
року (справа№824/2032/13-а) позовні вимоги
Хотинської ОДПІ задоволено, стягнуто
кошти за податковим боргом в сумі 238166,05
грн за рахунок готівки та з банківських
рахунків ТОВ «Зелененьке» до
Державного бюджету України.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року відмовлено у відкритті
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ТОВ «Зелененьке»
на постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2011
року (справа№824/2032/13-а).

Відтак, вказане судове рішення суду
першої інстанції набрало законної
сили.

Відповідач у відповідності до вимог
статті 95 Податкового кодексу України
звернтався до Чернівецького окружного
адміністративного суду з позовом про
надання дозволу на погашення усієї
суми податкового боргу за рахунок
майна платника податків, що перебуває у
податковій заставі на загальну суму
293062,50 грн.

Ухвалою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 13 червня 2014
року було відкрито провадження у
справі №824/2195/14-а за позовом Хотинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Зеленецьке» про
надання дозволу на погашення
податкового боргу за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі.

У зв'язку із добровільною сплатою
відповідачем податкового боргу у
повному обсязі контролюючий орган
подав заяву про відкликання позову і
ухвалою суду від 04 липня 2014 року
позовну заяву Хотинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області залишено без
розгляду.

Отже, зі встановлених судом обставин
вбачається, що самостійно визначені
позивачем у деклараціях податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість та податкові зобов'язання,
узгоджені в судовому порядку, не були
сплачені в повному обсязі у
встановлені податковим законодавством
строки, а лише після неодноразових
звернень контролюючого органу до суду
з позовами, які стосувалися стягнення
та погашення податкового боргу.

Згідно із пунктом 11 підрозділу 10
розділу XX Податкового кодексу України
штрафні санкції за наслідками
перевірок, які здійснюються
контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних санкцій.

З огляду на викладене, суд вважає, що
відповідачем правомірно, з дотриманням
норм діючого Податкового кодексу
України, за результатами проведеної у
липні 2014 року камеральної перевірки
дотримання термінів сплати узгоджених
сум податкових зобов'язань товариства
з обмеженою відповідальністю
«Зеленецьке» донараховано штрафні
(фінансові) санкції за несвоєчасну
сплату узгодженого податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 81136,85 грн із затримкою
сплати більше 30 календарних днів.

Податкове повідомлення-рішення форми
«Ш» від 08 липня 2014 року №00005390 про
донарахування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 20%, що складає суму
16227,37 грн за несвоєчасну сплату
узгоджених податкових зобов'язань з
податку на додану вартість є
правомірним та скасуванню не підлягає.

Правомірним є і податкове
повідомлення-рішення форми «Ш» від 08
липня 2014 року №0005400 про донарахування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
10%, що складає суму 96,80 грн за
несвоєчасну сплату узгоджених
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

Судом встановлено, що позивачем сплата
податкового зобов'язання у розмірі 968,00
грн згідно декларації від 11 червня 2014
року № здійснена 01 липня 2014 року,
тобто з порушенням граничного строку
сплати податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на 1
календарний день. Із заявою про
розстрочення та відстрочення грошових
зобов'язань або податкового боргу
позивач до відповідача не звертався.

Відповідно до статті 203 Податкового
кодексу України податкова декларація
подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця. Платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого
пунктом 203.1 цієї статті для подання
податкової декларації.

Пунктом 49.20 статті 49 Податкового
кодексу України чітко визначено, що
якщо останній день строку подання
податкової декларації припадає на
вихідний або святковий день, то
останнім днем строку вважається
операційний (банківський) день, що
настає за вихідним або святковим днем.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних дні в, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, нормами Податкового кодексу
України передбачено тільки
перенесення строку подання податкової
звітності, у разі якщо останній день
подання припадає на вихідний або
святковий день, а податкові
зобов'язання, зазначені у поданій
декларації, платники сплачують
самостійно протягом 10 календарних
днів, що настають за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого Податковим кодексом
України.

Разом з тим положення пункту 49.20 статті
49 Податкового кодексу України, якими
встановлено перенесення граничного
строку подання податкової декларації у
зв'язку із вихідними і святковими
днями, не можуть бути застосовані для
цілей визначення граничного строку
сплати узгодженого податкового
зобов'язання. У разі якщо останній день
сплати податкового зобов'язання
припадає на вихідний або святковий
день, то таке зобов'язання необхідно
сплатити в день, що передує вихідному
або святковому дню.

Тобто, відміну від граничних термінів
подання звітності, що переносяться на
наступний за вихідним або святковим
днем, для термінів сплати податків і
зборів Податковим кодексом України та
іншими нормативними актами таке
перенесення не передбачено.

Таким чином, за порушення правил сплати
(перерахування) податків відповідачем
правомірно до позивача застосовані
штрафні (фінансові) санкції,
передбачені пунктом 126.1 статті 126
Податкового кодексу України: при
затримці до 30 календарних днів включно,
наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 10 відсотків погашеної суми
податкового боргу.

Враховуючи викладене, суд вважає
безпідставним посилання позивача в
обґрунтування позову на те, що оскільки
понеділок 30 червня 2014 року в товаристві
з обмеженою відповідальністю
«Зеленецьке» був вихідним днем, то
сплату податку на додану вартість в
сумі 968,00 грн 01 липня 2014 року згідно
декларації від 11 червня 2014 року №
товариство з обмеженою
відповідальністю «Зеленецьке»
здійснило своєчасно і відповідач не
мав підстав для застосування штрафних
санкцій за порушення вимог статей 57, 203
Податкового кодексу України.

До того ж, перелік святкових і
неробочих днів, які, зокрема, надають
пільгу у вигляді права перенесення
граничного строку подання податкової
декларації у зв'язку із вихідними і
святковими днями, чітко визначено
законодавством України (зокрема,
Кодексом законів про працю України), а
не графіком роботи підприємства.
Водночас, положення пункту 49.20 статті 49
Податкового кодексу України
стосується лише строку подання
податкової декларації, а не сплати
податків і зборів.

При цьому ні ця норма, ні податкове
законодавство в цілому не звільняє
платника податків від обов'язку
дотримуватись граничних строків
сплати податкових зобов'язань,
визначених пунктом 203.2 статті 203
Податкового кодексу України, а також
від відповідальності, передбаченої
пунктом 126.1 статті 126 Податкового
кодексу України у вигляді штрафу за їх
порушення.

Відтак, суд вважає, що відповідачем
правомірно донараховано штрафні
(фінансові) санкції за несвоєчасну
сплату узгодженого податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 968,00 грн із затримкою
сплати до 30 календарних днів.

Відповідно до частини першої та другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідач -
суб'єкт владних повноважень довів
правомірність оскаржуваних рішень.

За таких обставин, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Оскільки частиною третьою статті 4
Закону України «Про судовий збір» від 08
липня 2011 року №3674-VI передбачено, що під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору, позивачем при поданні позовної
заяви було сплачено 182,70 грн.

Поряд з цим частиною третьою статті 4
Закону України «Про судовий збір»
також визначено, що решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Зважаючи на те, що позивачу відмовлено
у задоволенні позовних вимог повністю,
останній повинен сплатити до
Державного бюджету України недоплату
судового збору за подання даного
позову, яка становить 1644,30 грн (1827,00 грн -
182,70 грн).

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Зеленецьке» до
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1644 (одна тисяча шістсот
сорок чотири) грн 30 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 15
серпня 2014 року