Справа № 872/18002/13
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2014 рокусправа № 334/9454/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 11 листопада 2013 року у
справі № 334/9454/13-а за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя про зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В
И Л А:

Постановою Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 11 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є
громадянином України, що
підтверджується копією паспорта. В
грудні 1998 року ОСОБА_1 виїхав на
постійне місце проживання до Ізраїлю.
Позивач з 01.09.1970 року по 29.06.1975 року
навчався Запорізькому
машинобудівному інституті ім.. Чубаря,
та з 06.08.1975 року по 15.12.1998 року працював
на території Української РСР, що
підтверджується трудовою книжкою,
довідкою про заробітну плату №588 від
07.07.2013 року виданою ПАТ «Запорізький
автомобільний завод», довідкою про
заробітну плату №68/58 від 02.07.2013 року
виданою ПАТ «Електротехнологія»,
довідками про заробітну плат № 1311, №
1312, №1313 виданими ПАТ
«Запоріжтрансформатор».

Позивач, 10.07.2013 рок ОСОБА_1 звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя з
заявою про призначення пенсії за віком,
разом з тим, рішенням засідання Комісії
для розгляду питань, пов'язаних з
призначеннями та виплатою пенсій
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя №245 від
18.07.2013 року ОСОБА_1 було відмовлено в
призначенні пенсії за віком, оскільки
він фактично постійно проживає за
межами України в Ізраїлі, реєстрація
місця проживання на території України
відсутня.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, необхідно зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій
передбачені Законами України «Про
пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" передбачено, що іноземні
громадяни та особи без громадянства,
які проживають в Україні, мають право
на пенсію нарівні з громадянами
України на умовах, передбачених
законодавством або міждержавними
угодами.

Пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів (угод)
з іншими державами.

Згідно з приписами ст. 92 цього Закону
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються. Виключення з даного
правила встановлено тільки для пенсій,
призначених внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного Фонду України або
за рішенням суду припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України. У статті 51 вказаного
закону передбачено, що у разі виїзду
пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед виїздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 07.10.2009 року № 25-рп/2009
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що питання щодо призначення та виплати
пенсій громадянам України, які виїхали
на постійне місце проживання за межі
України, після визнання положень
пункту 2 частини першої статті 49,
другого речення статті 51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" такими,
що не відповідають Конституції України
рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
ст.ст. 1, 92 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", що на час існування
спірних правовідносин та розгляду
справи є чинними так як
неконституційними не визнавалися та є
обов'язковими для всіх громадян,
підприємств, установ та організацій і
підлягають застосуванню на всій
території України.

Виходячи з наведеного, суд надходить до
висновку, що у відповідачів в силу
положень ст.ст. 1, 92 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" відсутні
правові підстави для призначення
пенсій громадянам, які виїхали на
постійне проживання в держави, з якими
Україною не укладено міжнародні
договори, що врегульовують питання
пенсійного забезпечення таких осіб
(крім пенсій, призначених внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання).

Пунктом 16 Порядку визначено, що особа,
яка звертається за пенсією (незалежно
від виду пенсії), повинна пред'явити
паспорт (або інший документ, що
засвідчує цю особу, місце її доживання
(реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка «уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування (п. 29 Порядку).

З наданої копії паспорта позивача
вбачається, що він був знятий з
реєстрації та прийнятий на
консульський облік в консульському
відділі посольства України в державі
Ізраїль, та його постійним місцем
проживання є країна Ізраїль.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 11
листопада 2013 року у справі № 334/9454/13-а -
без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені статтею 212
Кодексу адміністративного судочинства
України .

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов