Справа № 810/1936/14
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1936/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 02 квітня
2014 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
04.03.2014 року №, №, №, №
, № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року позовні вимоги позивача
задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні вимог позивача.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, учасників судового
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про
задоволення вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
позивач ОСОБА_3 13.12.2004 року
зареєстрований як Фізична особа -
підприємець Виконавчим комітетом
Ірпінської міської ради Київської
області, згідно Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця
Серії НОМЕР_4, та є платником податку на
додану вартість.

Станом на 17.10.2011 року позивач перебував
на загальній системі оподаткування.

Основним видом діяльності позивача є
діяльність автомобільного вантажного
транспорту, крім того, видами
діяльності позивача є: технічне
обслуговування та ремонт
автотранспортних засобів, роздрібна та
оптова торгівля деталями та приладам
для автотранспортних засобів,
організація перевезення вантажів,
надання інших комерційних послуг.

Податковим органом у період з 31.01.2014
року по 12.02.2014 року проведено
документальну планову виїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2013 року, за наслідками якої складено
акт від 19.02.2014 року №122/173/НОМЕР_3 «Про
результати документальної планової
виїзної перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_3 за період з 01.01.2012 року
по 31.12.2013 року».

Актом перевірки встановлені порушення
позивачем підпункту «а» пункту 176.1
статті 176 Податкового кодексу України в
частині неналежного ведення книги
обліку доходів та витрат (форма № 10) за
період з 01.07.2009 року по 31.12.2011 року;
пункту 193.1 статті 193, пункту 198.3, пункту
198.6 статті 198 Податкового кодексу
України в частині включення до складу
податкового кредиту сум податку в
розмірі 3950 грн., не підтвердженими
податковими накладними та включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, що призвело до
заниження податку на додану вартість в
сумі 94358,00 грн.; пункту 138.4, пунктів 138.6 -
138.9, підпунктів 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пункту 138.11 статті 138, підпункту 139.1.5
пункту 139.1 статті 139, пункту 177.2, пункту
177.4 статті 177 Податкового кодексу
України в частині включення до валових
витрат суми амортизації та витрат на
придбання транспортних засобів в сумі
342 269,88 грн., що призвело до заниження
податку на доходи фізичних осіб в сумі
53 766,39 грн.; пункту 3 Порядку заповнення
та подання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 року №1020,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.01.2011 року за № 46/18784 та
підпункту «а» пункту 176.2 статті 176
Податкового кодексу України; пункту 11
статті 25 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в частині
заниження суми чистого доходу на 342 269,88
грн., що призвело до заниження єдиного
соціального внеску в сумі 40 425,83 грн.

За наслідками розгляду заперечень на
акт перевірки, відповідачем надано
відповідь від 03.03.2014 року №314/Г/173,
згідно із якою висновки акту перевірки
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства викладені в
наступній редакції: підпункту «а»
пункту 176.1 статті 176 Податкового
кодексу України в частині неналежного
ведення книги обліку доходів та витрат
(форма № 10) за період з 01.07.2009 року по
31.12.2011 року; пункту 198.3, пункту 198.6 статті
198 розділу V Податкового кодексу
України в частині включення до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість в розмірі 1282,50 грн., яка
не підтверджена податковою накладною
та включення до податкового кредиту
сум податку на додану вартість за
придбані транспортні засоби, що
призвело до заниження податку на
додану вартість в сумі 94 358,00 грн.;
пункту 138.4, пунктів 138.6 - 138.9, підпунктів
138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пункту 138.11
статті 138, підпункту 139.1.5 пункту 139.1
статті 139, пункту 177.2, пункту 177.4 статті
177 Податкового кодексу України в
частині включення до складу валових
витрат суми амортизації в розмірі 31 610,48
грн., що призвело до заниження податку
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на суму 4
741,57 грн.; пункту 3 Порядку заповнення та
подання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 № 1020,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.01.2011 за № 46/18784 та
підпункту «а» пункту 176.2 статті 176
Податкового кодексу України в частині
подання не у повному обсязі та з
недостовірними відомостями
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку і сум утриманого з
них податку за встановленою формою №
1ДФ; пункту 11 статті 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в частині
заниження суми чистого доходу на 31610,48
грн., що призвело до заниження єдиного
соціального внеску в сумі 10968,84 грн.

На підставі висновків акту перевірки
та за результатами розгляду заперечень
позивача Заступником керівника
Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області були винесені
податкові повідомлення-рішення:

- від 04.03.2014 року №, яким платнику
збільшено грошове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування в
розмірі 7112,36 грн. (основний платіж - 4741,57
грн., штрафні (фінансові) санкції - 2370,79
грн.);

- від 04.03.2014 року №, яким платнику
збільшено грошове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 510,00 грн.;

- від 04.03.2014 року №, яким платнику
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в розмірі 141 537,00 грн. (основний
платіж - 94358,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції - 47179,00 грн.);

- від 04.03.2014 року №, яким платнику
збільшено грошове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 510,00 грн.;

- від 04.03.2014 року №, яким платнику
збільшено грошове зобов'язання за
платежем для фізичних
осіб-підприємців, у тому числі які
обрали спрощену систему оподаткування
та осіб, які проводять незалежну
професійну діяльність в розмірі 14654,52
грн. (основний платіж -10968,84 грн., штрафні
(фінансові) санкції - 3685,68 грн.).

Вирішуючи правомірність спірних
податкових повідомлень-рішень колегія
суддів виходить з наступного.

Приймаючи спірне податкове
повідомлення-рішення від 04.03.2014 року
№, відповідач дійшов висновку про
порушення позивачем п.138.4, п.138.6-138.9,
п.п.138.10.2-138.10.4 п.138.10, п.138.11 ст.138 та п.п.139.1.5
п.139.1 ст.139, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року (із
змінами та доповненнями) в частині
включення до складу валових витрат
суму амортизації та витрати на
придбання транспортних засобів в сумі
342 269,88 грн., що призвело до заниження
податку на доходи фізичних осіб в сумі
53766,39 грн.

На думку апелянта, до складу витрат
фізичної особи - підприємця на
загальній системі оподаткування не
включається сума амортизації основних
засобів.

За матеріалами справи, позивачем за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року
включено до складу валових витрат
витрати на придбання транспортних
засобів, а саме: автомобіль б/в «Peugeot
BOXER» у TOB «IЛTA» вартістю 100 000,00 грн. з ПДВ
згідно накладної №599 від 24.10.2012 року,
договору №1210С2-БО-114778 та акту прийняття
- здачі від 24.10.2012 року; автомобіль «Peugeot
BOXER» у TOB «ЯРДА» вартістю 112 000,00 грн. з
ПДВ згідно накладної №28 від 31.01.2013 року,
договору купівлі - продажу №2012/12/01 від
03.12.2012 року; автомобіль ГАЗ 33307-12 у ТОВ
«Атлантіс» вартістю 16000,00 грн. з ПДВ
згідно накладної №756 від 27.02.2013 року,
договору купівлі-продажу №2013/02/01 від
27.02.2013 року та акту прийняття-здачі від
27.02.2013 року; автомобіль ГАЗ 3307 у ТОВ
«Савсервіс-Мова» вартістю 20 000,00 грн. з
ПДВ згідно накладної №27805 від 30.05.2013
року, договору купівлі-продажу №30-05/01
від 30.05.2013 року; автомобіль ГАЗ 3307 у ТОВ
«Савсервіс-Мова» вартістю 20 000,00 грн. з
ПДВ згідно накладної №14549 від 25.05.2013
року, договору купівлі-продажу №24-05/01
від 24.05.2013 року; автомобіль ГАЗ 3307 у ТОВ
«Савсервіс-Мова» вартістю 20000,00 грн. з
ПДВ згідно накладної №18406 від 21.03.2013
року, договору купівлі-продажу №б/н від
11.03.2013 року; автомобіль FORD Tranzit у ТОВ
«Фірма Медіком» вартістю 39793,19 грн. з
ПДВ згідно накладної №126 від 26.07.2013
року, акту прийняття-здачі від 26.07.2013
року; автомобіль FORD Tranzit у ТОВ «Фірма
Медіком» вартістю 44998,09 грн. з ПДВ
згідно накладної №120 від 26.07.2013 року,
акту прийняття-здачі від 26.07.2013 року,
копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно із пунктом 177.2. статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування фізичних
осіб-підприємців є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України до
переліку витрат фізичних
осіб-підприємців, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу («Податок на
прибуток підприємств»).

Норма пункту 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України є відправною нормою,
яка вказує на те, що витрати суб'єкта
господарювання, який не є платником
податку на прибуток, але надає
звітність про доходи від заняття
підприємницької діяльністю,
формуються у тому ж порядку як у
платників податку на прибуток.

Згідно із підпунктом 139.1.5 пункту 139.1
статті 139 розділу III Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу,
з урахуванням пунктів 146.11, 146.12 статті 146
та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до абзацу «в» підпункту
138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством, зокрема, це
витрати на витрати на утримання
основних засобів, до яких відноситься і
амортизація.

Правовий аналіз зазначених положень
кодексу дає підстави для висновку, що
до складу витрат не включаються
витрати на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію та інше поліпшення
основних засобів.

Вказані витрати підлягають
амортизації у порядку, визначному
статтями 144 -146 Податкового кодексу
України та включаються до валових
витрат у вигляді амортизаційних
відрахувань.

Згідно із підпунктом 17.1.3 пункту 17.1
статті 17 Податкового кодексу України
платник додатків має право обирати
самостійно метод ведення обліку
доходів і витрат.

Частиною третьою статті 2 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 № 996-ХІУ встановлено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

З урахуванням зазначеного, фізична
особа-підприємець має право вести
спрощений облік доходів і витрат, при
цьому не позбавлений права вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації та витрат на утримання
основних засобів, придбання
пально-мастильних матеріалів.

Обґрунтування вимог апеляційної
скарги про відсутність у позивача
права на нарахування амортизації та
включення до валових витрат
амортизаційних відрахувань не
заслуговують на увагу, та є
помилковими.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 04.03.2014 року № , яким платнику
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в розмірі 141 537,00 грн. (основний
платіж - 94358,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції - 47179,00 грн.), колегія суддів
зважає на наступні обставини справи.

Як зазначалося вище, позивачем за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року
включено до складу валових витрат
витрати на придбання транспортних
засобів, та сформовано податковий
кредит суми податку на додану вартість
за придбані транспортні засоби.

Податковий орган дійшов висновку, про
порушення позивачем вимог п.193.1 ст.193,
п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України,
оскільки платник податку має право
включати до податкового кредиту суми
податку на додану вартість по
операціях з придбання транспортних
засобів лише за умови їх реєстрації за
суб'єктом господарювання.

Відповідно до пункту 6 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 року №1388, транспортні засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції. При
цьому транспортні засоби, що належать
фізичним особам-підприємцям,
реєструються за ними як за фізичними
особами.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх звезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту є дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Для операцій із
звезення на митну територію України
товарів датою виникнення права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту є дата сплати (нарахування)
податку за податковими зобов'язаннями
згідно із пунктом 187.8 статті 187 цього
Кодексу, а для операцій з постачання
послуг нерезидентом на митній
території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться До податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Особливих умов для формування
податкового кредиту та визначення дати
виникнення права на податковий кредит
для фізичних осіб-суб'єктів
господарювання, зареєстрованих
платниками податку на додану вартість,
Податковим кодексом України не
передбачено.

В матеріалах справи наявні копії
первинних документів, які надавались
під час перевірки, та підтверджують
використання позивачем транспортних
засобів у власній господарській
діяльності.

Зважаючи, що в перевіряємому періоді
основним видом діяльності позивача за
КВЕД був вантажний автомобільний
транспорт (49.41), позивачем правомірно
сформовано податковий кредит з податку
на додану вартість за наслідками
операцій з придбання транспортних
засобів, тому висновки акту перевірки
про заниження позивачем податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість є помилковими.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 04.03.2014 року №, яким платнику
збільшено грошове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 510,00 грн., слід зазначити
наступне.

Відповідно до підпункту «а» п. 176.1 ст.
176 Податкового Кодексу України,
платники податку зобов'язані вести
облік доходів і витрат в обсягах,
необхідних для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі якщо такий платник
податку зобов'язаний відповідно до
цього розділу подавати декларацію або
має право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його
ведення визначаються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
фінансової політики

Під час перевірки податковим органом
досліджувалась книга обліку доходів і
витрат, яку ведуть фізичні
особи-підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність № К//2/436 за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року.

В акті перевірки відсутні посилання на
порушення позивачем заповнення книги
обліку доходів і витрат.

Висновок відповідача про порушення
позивачем підпункту «а» пункту 176.1
статті 176 Податкового кодексу України в
частині неналежного ведення книги
обліку доходів та витрат (форма № 10) за
період з 01.07.2009 року по 31.12.2011 року є
помилковим, оскільки питання належного
ведення книги обліку доходів та витрат
(форма № 10) за період з 01.07.2009 року по
31.12.2011 року під час перевірки не
досліджувалось.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 04.03.2014 року №, відповідач
дійшов висновку про подання не у
повному обсязі та з недостовірними
відомостями податкового розрахунку
сум доходу, нарахованого (сплаченого)
на користь платників податку і сум
утриманого з них податку за
встановленою формою № 1ДФ за період з
01.01.2012 року по 31.12.2013 року, в частині не
включення до податкового розрахунку
сум доходу, нарахованого (сплаченого)
на користь фізичних осіб підприємців,
чим порушено вимоги п. 3 «Порядку
заповнення та подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку і сум
утриманого з них податку»
затвердженого наказом ДПА України від
24.12.2010 року №1020, зареєстрованого в
Мін'юсті України 13.01.2011 року за №46/18784
та п.п. «а» п.176.2 ст.176 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
(зі змінами та доповненнями).

При здійсненні підприємницької
діяльності позивач за перевіряє мий
період використовував працю належним
чином зареєстрованих найманих осіб, у
кількості - 6 осіб.

До загального місячного
оподаткованого доходу найманих
працівників в перевіряємому періоді
включено одержані за місцем основної
роботи доходи за виконання трудових
обов'язків.

Податок на доходи фізичних осіб з
оподаткованого доходу найманих
працівників утримувався з джерела
виплат згідно ст. 167 р. IV Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 року за
ставкою 15% за період з 01.01.2012 року по
31.12.2013 року від об'єктів оподаткування.

В акті перевірки відсутнє
обґрунтування в чому саме полягає
порушення позивачем п. 3 «Порядку
заповнення та подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку і сум
утриманого з них податку»
затвердженого наказом ДПА України від
24.12.2010 року №1020, зареєстрованого в
Мін'юсті України 13.01.2011 року за №46/18784 та
п.п. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу
України.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 04.03.2014 року №, яким платнику
збільшено грошове зобов'язання за
платежем для фізичних
осіб-підприємців, у тому числі які
обрали спрощену систему оподаткування
та осіб, які проводять незалежну
професійну діяльність в розмірі 14654,52
грн. (основний платіж - 10968, 84 грн.,
штрафні (фінансові) санкції - 3685,68 грн.)
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою убезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно із пунктом 6 частини першої
статті 1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», недоїмка - сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені цим Законом, обчислена
органом доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом.

Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013 року №455 затверджено
Інструкцію про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, яка визначає
процедуру нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
страхувальниками, визначеними Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», нарахування і
сплати фінансових санкцій, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
коштів органами доходів і зборів.

З урахуванням зазначеного вище,
колегія суддів приходить до
однозначного висновку з судом першої
інстанції, що висновок податкового
органу про заниження позивачем суми
чистого доходу спростовується
матеріалами перевірки та даними
податкової звітності, а також та
первинними документами та документами
бухгалтерського обліку, а тому
збільшення грошового зобов'язання за
платежем для фізичних
осіб-підприємців, у тому числі які
обрали спрощену систему оподаткування
та осіб, які проводять незалежну
професійну діяльність є протиправним.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
обґрунтованість і законність
прийняття спірних податкового
повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного відповідачем рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200,
205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 02 квітня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
10.07.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.