Справа № 804/10375/14
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 р. Справа № 804/10375/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Власенка Д.О.

при секретарі судового засідання
Пасічнику Т.В.

без участі сторін

розглянувши у письмовому
провадженні в залі суду у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області до Державного підприємства
"Дніпропетровський науково- дослідний
та проектний інститут землеустрою" про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області звернулась
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державного підприємства
«Дніпропетровський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою», в
якому просить стягнути з рахунків у
банках, обслуговуючих відповідача, на
користь державного бюджету суму
податкового боргу з:

- податку на прибуток підприємств, що
перебувають у державній власності в
сумі 1032211,41 грн. (основне зобов'язання);

- авансових внесків з податку на
прибуток підприємств, що перебувають у
державній власності в сумі 352464 грн.
(основне зобов'язання);

- частини частого прибутку (доходу), що
підлягає сплаті до державного бюджету
державними унітарними підприємствами
та їх об'єднаннями в сумі 660524,56 грн. (в
т.ч. основне зобов'язання - 642049 грн. та
проценти за користування
розстроченням в сумі 18475,56 грн.).

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається те, що у
відповідача виникла податкова
заборгованість, яка добровільно не
сплачується, а тому підлягає
примусовому стягненню.

Від представника позивача надійшло до
суду клопотання про розгляд справи за
його відсутності, позовні вимоги
підтримує у повному обсязі.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, обґрунтування поважності
причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

За таких підстав суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними у ній
матеріалами, оскільки судом вжито усіх
заходів для повідомлення відповідача
належним чином про розгляд судової
справи.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються вимоги
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні обставини справи та
надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що підприємство
відповідача внесено до єдиного
державного реєстру матеріалів
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, знаходиться на
податковому обліку у позивача, і на
теперішній час є боржником перед
бюджетом.

З матеріалів справи вбачається, що
підприємство відповідача має
податковий борг перед бюджетом по:

- податку на прибуток підприємств, що
перебувають у державній власності в
сумі 1032211,41 грн. (основне зобов'язання);

- авансових внесків з податку на
прибуток підприємств, що перебувають у
державній власності в сумі 352464 грн.
(основне зобов'язання);

- частини частого прибутку (доходу), що
підлягає сплаті до державного бюджету
державними унітарними підприємствами
та їх об'єднаннями в сумі 660524,56 грн. (в
т.ч. основне зобов'язання - 642049 грн. та
проценти за користування
розстроченням в сумі 18475,56 грн.).

3 податку на прибуток підприємств (що
перебувають у державній власності)
борг виник внаслідок несплати
Відповідачем розстрочених податкових
зобов'язань за Договором №24 від 11.03.2014р.
«Про розстрочення грошових
зобов'язань», що укладений між
Відповідачем та Дніпропетровською
ОДПІ на підставі рішення Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області №12 від
11.03.2014р. «Про розстрочення грошового
зобов'язання».

За вказаним Договором №24 Відповідачу
розстрочено самостійно задекларовані,
а отже - узгоджені, податкові
зобов'язання в сумі 1054880 грн. згідно
поданої Відповідачем до
Дніпропетровської ОДПІ податкової
декларації № від 27.02.2014р.) з
податку на прибуток підприємств.

Згідно умов цього Договору, укладеного
відповідно до положень Податкового
кодексу України, Відповідачу
перенесено строки сплати податкових
зобов'язань, а Відповідач
зобов'язувався забезпечити своєчасну
сплату розстроченої суми рівними
частинами (в розмірі 131860 грн.) щомісячно
за встановленими у Договорі строками
(починаючи з 11.04.2014р.).

Так, статтями 31 - 33 Податкового кодексу
встановлено, що зміна встановленого
строку сплати податку та збору
забороняється, крім випадків,
передбачених цим Кодексом. Зміна
строку сплати податку та збору
здійснюється шляхом перенесення
встановленого податковим
законодавством строку сплати податку
та збору або його частини на більш
пізній строк. Зміна строку сплати
податку здійснюється у формі:
відстрочки, розстрочки, податкового
кредиту.

Відповідно ст. 100 Податкового кодексу
розстроченням грошових зобов'язань або
податкового боргу є перенесення
строків сплати платником податків його
грошових зобов'язань або податкового
боргу під проценти, розмір яких
дорівнює розміру пені, визначеному п.
129.4 ст. 129 цього Кодексу.

Платник податків, який звернувся до
контролюючого органу із заявою про
розстрочення, відстрочення грошових
зобов'язань, вважається таким, що
узгодив суму такого грошового
зобов'язання. (п. 100.2) .

Розстрочені суми грошових зобов'язань
або податкового боргу погашаються
рівними частками починаючи з місяця, що
настає за тим місяцем, у якому прийнято
рішення про надання такого
розстроченню (п.100.6).

Отже, відповідно ст. 31-33, 100 Податкового
кодексу Відповідачзобов'язаний був
сплачувати розстрочені суми в порядку
і у встановлені цим Кодексом
перенесені строки з наступного місяця,
настає за тим місяцем, у якому прийнято
рішення про надання такого
розстрочення.

В п.п. 100.12.2 п. 100.12 ст. 12 Податкового
кодексу передбачено дострокове
розірвання договору про розстрочення з
ініціативи податкового органу у
випадку, зокрема, якщо платник податків
порушує умови погашення розстроченого
грошового зобов'язання чи податкового
боргу.

Як вказано вище, згідно Договору №24
Відповідач зобов'язаний був сплатити
першу частину розстроченого
зобов'язання у сумі 131860 грн. не пізніше
11.04.2014р.

Але Відповідачем не забезпечено сплати
у повному обсязі частини розстрочених
зобов'язань по строку 11.04.2014р., у зв'язку
із чим Головним управлінням Міндоходів
у Дніпропетровській області 24.04.2014р.
прийнято рішення №6 про скасування з
24.04.2014р. рішення №12 від 11.03.2014р. «Про
розстрочення грошового зобов'язання»
та Дніпропетровською ОДПІ розірвано
Договір №24.

У п. 100.13 ст. 100 Податкового кодексу
закріплено встановлення порядку
розстрочення грошових зобов'язань або
податкового боргу платника податків
центральним органом державної
податкової служби. Згідно п. 4.5
затвердженого наказом ДПА України від
24.12.2010р. №1036 Порядку розстрочення
(відстрочення) грошових зобов'язань
(податкового боргу) платників податків,
рішення про скасування раніше
прийнятого рішення про розстрочення є
підставою для дострокового розірвання
договору.

Таким чином, з 24.04.2014р. вищевказаний
Договір про перенесення строку сплати
податку не діє щодо перенесення
строків сплати зобов'язань.

Додатково про розірвання Договору №24
Дніпропетровською ОДПІ повідомлено
Відповідача листом №7986/8/04-17-25-47 від
28.04.2014р., який вручено посадовій особі
Відповідача 28.04.2014р.

Згідно п. 5.3 Договору про розстрочення
Відповідач зобов'язаний був від дня
дострокового розірвання договору
сплатити невнесену суму розстроченого
зобов'язання та суму процентів,
нарахованих за фактичний строк
користування розстроченням, що
відповідає положенням ст. 31 - 33, 100
Податкового кодексу відносно
визначення обов'язку платника погасити
розстрочений податок в порядку і у
встановлений цим Кодексом перенесений
договором строк.

Через невнесення суми розстроченого
зобов'язання утворився борг в сумі
1032211,41 грн.

Таким чином, судом встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
визначені законом строки сплати
спірних сум грошових зобов'язань
спливли, а відповідачем доказів їх
оплати або доказів відсутності в нього
такого обов'язку до суду не подано,
судом існування таких доказів не
виявлено, суд доходить висновку, що
вимога позивача про стягнення коштів
за податковим боргом з податку на
прибуток підприємств станом на 01.07.2014р.
в сумі 1032211,41 грн.підлягає задоволенню

За авансовими внесками з податку на
прибуток підприємств (що перебувають у
державній власності) борг виник
внаслідок:

1. - несплати Відповідачем
розстрочених зобов'язань за Договором
№30 від 28.03.2014р. «Про розстрочення
грошових зобов'язань», що укладений між
Відповідачем та Дніпропетровською
ОДПІ на підставі рішення
Дніпропетровської ОДПІ №29 від 28.03.2014р.
«Про розстрочення грошового
зобов'язання».

За вказаним Договором №30 Відповідачу
розстрочено самостійно задекларовані,
а отже - узгоджені, податкові
зобов'язання в сумі 88116 грн. згідно
поданої Відповідачем до
Дніпропетровської ОДПІ вищевказаної
податкової декларації (№ від
27.02.2014р.) з податку на прибуток
підприємств.

Згідно умов Договору №30, укладеного на
умовах аналогічних вищевказаному
Договору №24 та відповідно до положень
Податкового кодексу України,
Відповідачу перенесено строки сплати
податкових зобов'язань, а Відповідач
зобов'язувався забезпечити своєчасну
сплату розстроченої суми рівними
частинами (в розмірі 22029 грн.) щомісячно
за встановленими у Договорі строками
(починаючи з 21.04.2014р.).

Але Відповідачем не забезпечено сплати
частини розстрочених зобов'язань по
строку 21.04.2014р., у зв'язку із чим
Дніпропетровською ОДПІ 24.04.2014р.
прийнято рішення №29/1 про скасування з
24.04.2014р. рішення №2 9 від 28.03.2014р. «Про
розстрочення грошового зобов'язання»
та Дніпропетровською ОДПІ розірвано
Договір №30.

Таким чином, з 24.04.2014р. вищевказаний
Договір про перенесення строку сплати
податку не діє щодо перенесення
строків сплати зобов'язань.

Додатково про розірвання Договору №30
Дніпропетровською ОДПІ повідомлено
Відповідача листом №7986/8/04-17-25-47 від
28.04.2014р., який вручено посадовій особі
Відповідача 28.04.2014р.

Згідно п. 5.3 Договору про розстрочення
Відповідач зобов'язаний був від дня
дострокового розірвання договору
сплатити невнесену суму розстроченого
зобов'язання та суму процентів,
нарахованих за фактичний строк
користування розстроченням, що
відповідає положенням ст. 31 - 33, 100
Податкового кодексу відносно
визначення обов'язку платника погасити
розстрочений податок в порядку і у
встановлений цим Кодексом перенесений
договором строк.

Через невнесення суми розстроченого
зобов'язання утворився борг в сумі 88116
грн.;

2. - несплати Відповідачем по
граничних строках 30.04.2014р., 30.05.2014р. та
30.06.2014р. самостійно задекларованих, а
отже - узгоджених, податкових
зобов'язань зі сплати авансових
внесків згідно вищезазначеної поданої
Відповідачем податкової декларації
№ від 27.02.2014р. з податку на
прибуток підприємств, відповідно до
якої Відповідачем розраховано до
сплати щомісячний розмір власного
авансового внеску в сумі по 88"116 грн.
починаючи з березня 2014р. (рядок 23
декларації та таблиця на останній
сторінці декларації).

26.03.2014р. Відповідачем подано уточнюючу
декларацію № від 26.03.2014р. з
податку на прибуток підприємств,
відповідно до якої Відповідачем не
внесено змінено в частині
задекларованого розрахованого до
сплати щомісячного розміру власного
авансового внеску - в сумі по 88116 грн.
починаючи з березня 2014р. (рядок 23
декларації та таблиця на останній
сторінці декларації).

Відповідно абз. 3 п. 57.1 ст. 57 Податкового
кодексу платники податку на прибуток
(крім новостворених, виробників
сільськогосподарської продукції,
неприбуткових установ (організацій) та
платників податків, у яких доходи, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, за останній річний
звітний податковий період не
перевищують 10 мільйонів гривень)
щомісяця сплачують авансовий внесок з
податку на прибуток у порядку і в
строки, які встановлені для місячного
податкового періоду, у розмірі не менше
1/12 нарахованої до сплати суми податку
за попередній звітний (податковий) рік
без подання податкової декларації.

Отже, Відповідач зобов'язаний був
щомісячно сплачувати авансовий внесок
в обумовленій сумі та, у зв'язку із
несплатою, протягом березня - червня 2014
р. виникав податковий борг в сумі по 88116
грн. та на 01.07.2014р. становить 264348 грн.
(88116 х 3 = 264348).

Таким чином, сума боргу Відповідача за
авансовими внесками з податку на
прибуток підприємств (що перебувають у
державній власності) станом на 01.07.2014р.
становить 352464 грн. (264348 + 88116 = 352464).

III. За частиною частого прибутку
(доходу), що підлягає сплаті до
державного бюджету державними
унітарними підприємствами та їх
об'єднаннями борг виник внаслідок:

1. - несплати Відповідачем
розстрочених зобов'язань за Договором
№7 від 19.02.2014р. «Про розстрочення
грошових зобов'язань», що укладений між
Відповідачем та Дніпропетровською
ОДПІ на підставі рішення Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області №7 від
19.02.2014р. «Про розстрочення грошового
зобов'язання».

За вказаним Договором №7 Відповідачу
розстрочено самостійно задекларовані,
а отже - узгоджені, податкові
зобов'язання в сумі 657269 грн. за
четвертий квартал 2013р. згідно поданого
Відповідачем до Дніпропетровської
ОДПІ податкового Розрахунку частиною
частого прибутку (доходу), що підлягає
сплаті до державного бюджету
державними унітарними підприємствами
та їх об'єднаннями за звітний 2013 рік.

Згідно умов Договору №7, укладеного на
умовах аналогічних вищевказаним
Договорам №24 та №30 та відповідно до
положень Податкового кодексу України,
Відповідачу перенесено строки сплати
податкових зобов'язань, а Відповідач
зобов'язувався забезпечити своєчасну
сплату розстроченої суми рівними
частинами (в розмірі 164317,25 грн.)
щомісячно за встановленими у Договорі
строками (починаючи з 25.03.2014р.).

Але Відповідачем не забезпечено сплати
у повному обсязі частини розстрочених
зобов'язань по строках 25.03.2014р., 24.04.2014р.,
у зв'язку із чим Головним управлінням
Міндоходів у Дніпропетровській
області 24.04.2014р. прийнято рішення №7 про
скасування з 24.04.2014р. рішення №7 від
19.02.2014р. «Про розстрочення грошового
зобов'язання» та Дніпропетровською
ОДПІ розірвано Договір №7.

Таким чином, з 24.04.2014р. вищевказаний
Договір про перенесення строку сплати
податку не діє щодо перенесення
строків сплати зобов'язань.

Додатково про розірвання Договору №7
Дніпропетровською ОДПІ повідомлено
Відповідача листом №7986/8/04-17-25-47 від
28.04.2014р., який вручено посадовій особі
Відповідача 28.04.2014р.

Згідно п. 5.3 Договору про розстрочення
Відповідач зобов'язаний був від дня
дострокового розірвання договору
сплатити невнесену суму розстроченого
зобов'язання та суму процентів,
нарахованих за фактичний строк
користування розстроченням, що
відповідає положенням ст. 31 - 33, 100
Податкового кодексу відносно
визначення обов'язку платника погасити
розстрочений податок в порядку і у
встановлений цим Кодексом перенесений
договором строк.

Через невнесення суми розстроченого
зобов'язання утворився борг в сумі 625601
грн.;

2. Відповідачу нараховано
проценти в сумі 18475,56 грн. за
користування розстроченням згідно
вимог ст. 100 Податкового кодексу;

3. несплати Відповідачем самостійно
задекларованих, а отже згоджених,
податкових зобов'язань в сумі 16448 грн.
зі сплати частини прибутку згідно
поданого Відповідачем до
Дніпропетровської ОДПІ Розрахунку
(№ від 07.05.2014р.) за звітний
(податковий) період - перший квартал 2014
року.

Згідно п. 49.18 ст. 48 цього Кодексу
податкові декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному кварталу -
протягом 40 календарних днів, що
настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) кварталу
(півріччя).

Відповідно ст. 57 Податкового кодексу
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом
(п. 57.1).

Отже, Відповідач зобов'язаний був
сплатити розраховану суму платежу не
пізніше 20.05.2014р. але, у зв'язку із
несплатою, виник податковий борг в сумі
16448 грн.

Таким чином, сума боргу Відповідача за
частиною частого прибутку (доходу), що
підлягає сплаті до державного бюджету
державними унітарними підприємствами
та їх об'єднаннями станом на 01.07.2014р.
становить 660524,56 грн. (625601 + 18475,56 + 16448 =
660524,56)

Внаслідок несплати зазначених
податкових зобов'язань у встановлений
Податковим кодексом строк виник
податковий борг, який, згідно пп. 14.1.175
ст. 14 Кодексу, становить сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій зі їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Грошове зобов'язання платника податків
- сума коштів, яку платник повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію (п. 14.1.39). Податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством
(пп. 14.1.156 ст. 14 Кодексу).

Таким чином, вищевказана
заборгованість Відповідача становить
узгоджене грошове (податкове)
зобов'язання та, внаслідок його
несплати, податковий борг.

Згідно ст. 59 Кодексу у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення. У
разі коли у платника податків, якому
надіслано вимогу, сума боргу
збільшується, погашенню підлягає всі
сума боргу, що виник після надіслання
(вручення) вимоги (п. 59.5).

07.05.2014р. Дніпропетровською ОДПІ на суму
наявного в обліку податкового боргу в
розмірі 22029 грн. прийнято податкову
вимогу №270-25, яку вручено 07.05.2014р.
нарочно директору Відповідача.

Податкову вимогу №270-25 сформовано в
автоматичному режимі засобами
програмного забезпечення за даними
інтегрованих карток платника податків
- Відповідача за податковими платежами
щодо виникнення податкового боргу
через не забезпечення сплати частини
розстрочених зобов'язань в сумі 22029 грн.
по строку 21.04.2014р. та скасуванням з
24.04.2014р. рішення №29 від 28.03.2014р. «Про
розстрочення грошового зобов'язання»
та Дніпропетровською ОДПІ розірвано
Договір №30.

Як вказано вище, податковий борг
Відповідача протягом березня - червня
2014р. збільшується до цього часу, але не
переривається (тобто не погашається у
повному обсязі), а отже нові вимоги
прийняттю не підлягали.

Визначення податкового боргу, надане у
пп. 14.1.175 ст. 14 Кодексу, свідчить, що
податковий борг виникає та
збільшується при несплаті узгоджених
(задекларованих/донарахованих)
зобов'язань, за рахунок штрафних
санкцій за їх наявності, а також
нарахування пені та процентів за
користування розстроченням.

Відповідно до п. 59.5 у разі, коли у
платника податків, якому надіслано
(вручено) податкову вимогу, сума
податкового боргу збільшується,
погашенню підлягає вся сума
податкового боргу, що виник після
надіслання (вручення) вимоги.

Підстави для відкликання податкових
вимог встановлені ст. 60 Кодексу, у
даному випадку відсутні.

Відповідно п. 60.6 ст. 60 Кодексу якщо
нарахована сума грошового зобов'язання
або податкового боргу збільшується
внаслідок їх адміністративного
оскарження, раніше" надіслане
податкове повідомлення-рішення або
податкова вимога не відкликаються.
На суму збільшення грошового
зобов'язання надсилається окреме
податкове повідомлення-рішення, а на
суму збільшення податкового боргу
окрема податкова вимога не
надсилається. Отже, Податковий
кодекс не передбачає направлення
необмеженої кількості податкових
вимог в залежності від будь-яких
обставин. Направлення нової
податкової вимоги можливе виключно у
разі відкликання попередньої
відповідно до Кодексу, наприклад, у
зв'язку із погашенням боргу у повному
обсязі. Натомість існування боргу,
який виник раніше і має певну динаміку
часткового збільшення/зменшення,
унеможливлює прийняття інших вимог до
повного зменшення абсолютного
значення цього боргу на конкретну
дату.

Погашенням податкового боргу є
зменшення абсолютного значення суми
такого боргу, підтверджене
відповідним документом (пп. 14.1.152 ст. 14
Кодексу).

Крім того, визначення поняття
податкового боргу свідчить про його
динамічну природу, оскільки борг
включає як основне грошове і податкове
зобов'язання так і штрафи та пеню, які
нараховуються значно пізніше
виникнення боргу у зв'язку із
несвоєчасним погашенням основного
зобов'язання, тобто вже набувшого
статусу боргу, його частин або
повністю, встановленням порушень
податкового/неподаткового
законодавства, і після нарахування
входять до суми цього ж податкового
боргу.

Кодекс не містить також положень які б
визнавали недійсними вимоги прийняті у
попередніх періодах щодо боргу, який
існує на даний час.

Вимоги ст. 19 Конституції України
забороняють державним органам
вчинення дій, що не передбачені чинним
законодавством.

Таким чином, податкова вимога, що
надіслана Відповідачу є чинною,
погашенню підлягає вся сума
податкового боргу, що виник у
Відповідача, а законодавчі підстави
для відкликання податкової вимоги або
прийняття нових чи окремих податкових
вимог -відсутні.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає, що
відповідно до ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
встановлює Податковий Кодекс України.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 Податкового
кодексу України виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк.

Згідно п. 33.1 ст. 33 Податкового кодексу
України строком сплати податку та
збору визнається період, що
розпочинається з моменту виникнення
податкового обов'язку платника податку
із сплати конкретного виду податку і
завершується останнім днем строку,
протягом якого такий податок чи збір
повинен бути сплачений у порядку,
визначеному податковим
законодавством. Податок чи збір, що не
був сплачений у визначений строк,
вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового
обов'язку платника податків, у тому
числі податкового агента, визначається
календарною датою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового
кодексу України платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що за змістом пп.14.1.39 п.14.1
ст.14 ПК України, положення якого
надають визначення поняттю «грошове
зобов'язання платника податків»,
штрафні (фінансові) санкції є грошовим
зобов'язанням. У разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу (п.57.3 ст.57 ПКУ).

Доказів оскарження відповідачем
наведених вище податкових
повідомлень-рішень в
адміністративному або судовому
порядку до суду не надано, а судом на
виконання вимог ст.11 КАС України ознак
існування таких доказів не виявлено.
Між тим, як вбачається з матеріалів
справи, суми грошових зобов'язань,
визначених цими рішеннями не сплачені
відповідачем у встановлений строк.

Таким чином, враховуючи положення
пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 , п. 57.1 ст. 57 ПКУ, суми
узгоджених грошових зобов'язань по
податку на прибуток в сумі 7463 грн.
набули статусу податкового боргу.

У разі коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення (п.59.1 ст.59 ПКУ).

Матеріалами справи підтверджено, що
Позивачем з урахуванням зазначених
положень закону на адресу відповідача
направлена податкова вимога.

Відповідно до положень ст. 95
Податкового кодексу України
контролюючий орган здійснює за
платника податків і на користь держави
заходи щодо погашення податкового
боргу такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання контролюючим органам, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Контролюючий орган звертається до суду
щодо надання дозволу на погашення
усієї суми податкового боргу за
рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного
дозволу є підставою для прийняття
контролюючим органом рішення про
погашення усієї суми податкового
боргу. Рішення контролюючого органу
підписується його керівником та
скріплюється гербовою печаткою
контролюючого органу. Перелік
відомостей, які зазначаються у такому
рішенні, встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган на підставі рішення
суду здійснює стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу за
рахунок готівки, що належить такому
платнику податків. Стягнення
готівкових коштів здійснюється у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Оскільки судом встановлено, що
визначені законом строки сплати
спірних сум грошових зобов'язань
спливли, а відповідачем доказів їх
оплати або доказів відсутності в нього
такого обов'язку до суду не подано,
судом існування таких доказів не
виявлено, суд доходить висновку, що
вимога позивача про стягнення коштів
за податковим боргом підлягає
задоволенню, оскільки підтверджена
матеріалами справи.

Суд не конкретизує, з яких саме
рахунків кошти підлягають стягненню з
метою недопущення звуження прав
податкової інспекції.

Контролюючі органи мають лише
відомості стосовно тих рахунків, які
взяті ними на облік, та не можуть
гарантувати повноту та достовірність
відомостей про банківські рахунки
платників податків, тому що такі дані
сформовані на підставі повідомлень про
відкриття рахунків в установах банків
самих платників податків та/або
повідомлень установ банків, що
надходили до податкових органів згідно
чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати з відповідача не
стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 4-12, 41, 94, 128, 158-163, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області до
Державного підприємства
«Дніпропетровський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою»
про стягнення заборгованості -
задовольнити.

Стягнути з рахунків у банках,
обслуговуючих Державне підприємство
«Дніпропетровський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою»
(вул. Радгоспна, буд. 42, смт. Ювілейне
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області 52005, код за
), на користь державного
бюджету суму податкового боргу з:

- податку на прибуток підприємств, що
перебувають у державній власності в
сумі 1032211,41 грн. (один мільйон тридцять
дві тисячі двісті одинадцять гривень 41
копійка) (основне зобов'язання);

- авансових внесків з податку на
прибуток підприємств, що перебувають у
державній власності в сумі 352464 грн.
(триста п'ятдесят дві тисячі чотириста
шістдесят чотири гривні) (основне
зобов'язання);

- частини частого прибутку (доходу), що
підлягає сплаті до державного бюджету
державними унітарними підприємствами
та їх об'єднаннями в сумі 660524,56 грн.
(шістсот шістдесят тисяч п'ятсот
двадцять чотири гривні 56 копійок), в т.ч.
за основним зобов'язанням 642049 грн. та
процентами за користування
розстроченням в сумі 18475,56 грн.

Судові витрати по справі не стягуються.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.О.
Власенко