Справа № 802/2631/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 липня 2014 р. Справа № 802/2631/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Вергелеса Андрія Валерійовича

суддів:
Крапівницької Наталі Леонідівни

Мультян Марини Бондівни

за участю:

секретаря судового засідання:
Федчук Тетяни Юріївни

позивача: не
з`явилась

представника відповідача:
Пасічник Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_3

до: Державної виконавчої служби
України в особі відділу примусового
виконання рішень

про: визнання постанови протиправною

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
Хмельницького окружного
адміністративного суду надійшла
адміністративна справа за позовом
ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби
України в особі відділу примусового
виконання рішень про визнання
постанови протиправною.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 05 березня 2014
року ВП №42339935. Вказаною постановою
позивачу відмовлено в прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №2а/2218/211/2008 виданого 20 листопада
2013 року з тих підстав, що пропущено
строк на пред'явлення документа до
виконання та не зазначено з якого
боржника провести стягнення боргу.

Позивач вважає вказану постанову
протиправною та просить її скасувати, а
також зобов`язати відповідача
прийняти до виконання виконавчий лист
за № 2а/2218/211/2008, виданий Хмельницьким
міськрайсудом 20 листопада 2013 року .

Позивач в судове засідання не
з`явилась. Про дату, час та місце
судового розгляду справи
повідомлялась належним чином. В
матеріалах справи міститься заява, в
якій позивач просить розглянути справу
у її відсутність та задовольнити
позовні вимоги.

Представник відповідача щодо позовних
вимог заперечує з підстав, викладених в
письмових запереченнях. В судовому
засіданні представник Державної
виконавчої служби України в особі
відділу примусового виконання рішень
пояснила, що постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 05 березня 2014
року ВП №42339935 винесена з дотриманням
вимог чинного законодавства, є
обґрунтованою та правомірною, в зв'язку
з чим в задоволенні позовних вимог слід
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
адміністративної справи , суд
встановив наступне.

Постановою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 12 травня 2008 року по справі
№ 2а-211/2008 позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто в її користь з Міністерства
фінансів України шляхом списання з
розрахункового рахунку Управління
Державного казначейства України на
користь позивачки компенсацію втрати
частини заробітку в зв'язку з
справлянням прибуткового податку на
доходи фізичних осіб в 2004 та 2005рр. в
сумі 4536,74 грн., вартості службового
обмундирування в сумі 17086,00 грн.,
неправомірно утриманий прибутковий
податок з вихідної допомоги в сумі 7310,16
грн., а всього стягнуто 28932,90 грн.,
зобов'язавши Державне казначейство
України перерахувати дані кошти
Державній судовій адміністрації
України.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2009
року постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 12 травня 2008 року по справі
№ 2а-211/2008 в частині задоволення позову
про стягнення компенсації втрати
частини заробітку в зв'язку з
справлянням податку на доходи фізичних
осіб та відшкодування вартості
невиданого службового обмундирування
скасовано, прийнято нову постанову,
якою позов в цій частині задоволено
частково, зокрема зобов`язано ТУ ДСА в
Хмельницькій області провести
нарахування у встановленому законом
порядку компенсації вартості
невиданого службового обмундирування
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кожному, за період
роботи суддею, з 1.01.2000р. по 20.03.2002р. та з
20.03.2002р. по 4.09.2003р., видати відповідні
довідки, на підставі яких зобов'язати
Міністерство фінансів України шляхом
списання з розрахункового рахунку
управління Державного казначейства
України виплатити позивачам суму такої
компенсації.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 03 жовтня 2013 року постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2009
року та постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 12 травня 2008 року в не
скасованій частині залишено без змін.

20 листопада 2013 року Хмельницьким
міськрайонним судом Хмельницької
області видано виконавчий лист у
справі №2а/2218/211/2008.

27 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України із
заявою про прийняття до виконання
виконавчого листа №2а/2218/211/2008р. від
20.11.2013р.

05 березня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України відмовлено в прийнятті
до провадження виконавчого документа
та у відкритті виконавчого провадження
з примусового виконання виконавчого
листа №2а/2218/211/2008 виданого 20 листопада
2013 року (постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 05 березня 2014
року ВП №42339935).

Вищевказану постанову ОСОБА_3
направлено згідно супровідного листа
від 05.03.2014р. №Н-2811/5-428/14 та отримано
позивачем 11 березня 2014 року.

Ухвалою суду, занесеною в журнал
судового засідання, причини пропуску
строку звернення до суду, зазначені
позивачем в її клопотанні, були визнані
поважними.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
керувався наступним.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 124 Конституції
України та частини 2 статті 14 КАС
України судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог статті 255 КАС
України постанова або ухвала яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть у справі, для їх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Згідно з ч. 4 ст. 257 КАС України примусове
виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

Закон України "Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" (від 21.04.1999р.
№ 606- ХІV) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону
України "Про виконавче провадження"
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і
Морської арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Пунктом 1, 2 статті 22 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання в такі строки:
1) посвідчення комісій по трудових
спорах, постанови судів у справах про
адміністративні правопорушення та
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців; 2) інші
виконавчі документи - протягом року,
якщо інше не передбачено законом.

Так, виконавчий лист у справі
№2а/2218/211/2008р. виданий Хмельницьким
міськрайонним судом Хмельницької
області на підставі постанови
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 12 травня 2008
року, яка набула законної сили 14 травня
2009 року.

Законом України «Про виконавче
провадження» (в редакції чинній на час
набрання рішенням законної сили)
передбачено, що виконавчі документи
можуть бути пред'явлені до виконання в
такі строки: виконавчі листи та інші
судові документи - протягом трьох
років (п. 1 ч. 1ст. 21 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону
України «Про виконавче провадження»
строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для виконання
рішень і вироків судів у частині
майнових стягнень - з наступного дня
після набрання рішенням законної сили
чи закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а у випадках, коли
рішення підлягає негайному виконанню, -
з наступного дня після його
постановлення.

Тобто, з урахуванням того, що постанова
Хмельницького міськрайсуду, на
підставі якої видано виконавчий лист
№2а/2218/211/2008р., набула законної сили 14
травня 2009 року, кінцевою датою
пред'явлення останнього до виконання є
15 травня 2012 року.

Таким чином, на момент винесення
оскаржуваної постанови, збіг
трьохрічний строк на пред`явлення
виконавчого листа до виконання.

При цьому, частиною 1 статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, і він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом.

В той же час, за приписами частини 2
статті 18 Закону України "Про виконавче
провадження " у разі якщо рішення
ухвалено на користь кількох позивачів
або проти кількох відповідачів, а
також якщо належить передати майно,
що перебуває в кількох місцях, у
виконавчому документі зазначаються
один боржник та один стягувач, а також
визначається, в якій частині необхідно
виконати таке рішення, або
зазначається, що обов'язок чи право
стягнення є солідарним.

Норми даної статті Закону України " Про
виконавче провадження "
кореспондуються з нормами статті 258 КАС
України, якими встановлено, що за
кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається один
виконавчий лист. Якщо судове рішення
ухвалено на користь кількох позивачів
чи проти кількох відповідачів, суд має
право видати кілька виконавчих листів,
точно зазначивши, яку частину судового
рішення треба виконати за кожним
виконавчим листом.

Так, у виконавчому листі №2а/2218/211/2008 р.
від 20 листопада 2013 року зазначено два
боржника: Міністерство фінансів
України та Державне казначейство
України.

В силу положень частини 2 статті 18
Закону України " Про виконавче
провадження " мало бути видано два
виконавчих листа.

Згідно п. 1, 6 ч. 1 статті 26 Закону України
" Про виконавче провадження " державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;
невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону.

Таким чином, відповідач, виносячи
оскаржувану постанову, правомірно
дійшов висновку про неможливість
відкриття виконавчого провадження із
вищезазначених підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що дії відділу примусового
виконання рішень ДВС України щодо
винесення постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження, а
також сама постанова, є законними та
правомірними, в зв'язку з чим, позивачу
слід відмовити в задоволенні цієї
частини позовних вимог.

Щодо позовних вимог з приводу
зобов`язання відділу примусового
виконання рішень ДВС прийняти до
виконання виконавчий лист за №
2а/2218/211/2008, виданий Хмельницьким
міськрайсудом 20 листопада 2013 року, то в
даному випадку слід зазначити
наступне.

Вимога про зобов`язання відділу
примусового виконання рішень ДВС
України прийняти до виконання
виконавчий лист за № 2а/2218/211/2008, виданий
Хмельницьким міськрайсудом 20
листопада 2013 року, є похідною від
вимоги про скасування постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, а оскільки, судом
встановлено, що постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження є
правомірною, то в задоволенні цієї
частини позовних вимог також слід
відмовити.

Частина друга статті 19 Конституції
України зобов'язує органи державної
влади діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто, з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто, протягом розумного
строку.

Відповідно до положень, закріплених
статтею 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 КАС України оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього
Кодексу в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі
матеріали, які свідчать про його
правомірні дії.

З обставин адміністративної справи,
встановлених судом, вбачається, що
відповідачем доведено правомірність
свого рішення, відтак позовні вимоги не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду адміністративної справи.

У відповідності до ст. 94 КАС України
підстав для стягнення судових витрат
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий суддя Вергелес Андрій
Валерійович Судді: Крапівницька
Наталя Леонідівна Мультян Марина
Бондівна