Справа № 755/29814/13-а
Суддя: Чех Н. А.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"30" липня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:
Головуючого - судді Чех Н.А.
при секретарі - Кузьменко А.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві Макаренка Сергія
Володимировича про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом посилаючись
на те, що постановою відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
АК 209890 по виконавчому листу 3-465
Дніпровського районного суду м. Києва
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві Макаренко C.B. було
відкрито відносно нього (позивача)
виконавче провадження ВП № 3385343, згідно
якого на транспортні засоби марки
«IVECO», державний номер НОМЕР_1,
державний номер НОМЕР_2 та державний
номер НОМЕР_3, які належать йому на
праві приватної власності, накладено
арешт та заборону на відчуження.
Постанову про відкриття виконавчого
провадження він не отримував і дана
обставина стала йому відома лише при
неможливості зняття з реєстрації для
продажу дані транспортні засоби. 17.06.2013
року в приміщенні Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
відповідачем було його проінформовано,
що у відповідності до електронної бази
даних державної виконавчої служби
України він має сплатити по
виконавчому провадженню ВП № 3385343
штраф в сумі 17,00 грн. та відповідно
виконавчий збір. При цьому, ніяких
підтверджуючих документів, що він має
сплатити саме дані кошти по
виконавчому провадженню ВП № 3385343, йому
надано не було. На виконання вимог
державного виконавця Макаренко C.B., та з
метою закриття виконавчого
провадження ВП № 3385343, і у зв'язку з цим
зняття арешту та заборони на
відчуження на його транспортні засоби,
17.06.2013 року ним було добровільно
сплачено на реквізити надані
відповідачем штраф в сумі 17,00 грн.,
виконавчі витрати - 52,50 грн. та
виконавчий збір - 1,70 грн. Копії даних
платіжних документів було передано
державному виконавцю Макаренко C.B.
Однак, згодом відповідач його
проінформував, що закрити дане
виконавче провадження він не може у
зв'язку з відсутністю паперових
матеріалів по виконавчому провадженню
ВП № 3385343. 25.06.2013 на адресу відповідача в
порядку статті 12 Закону України «Про
виконавче провадження» надсилалась
заява про ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, але державним
виконавцем Макаренко C.B. було усно
повідомлено, що на даний час
ознайомитись з матеріалами
виконавчого провадження немає
можливості, оскільки у відповідності
до наказу МЮ України № 2274/5 від 25.12.2008
року Про порядок роботи з документами в
органах державної виконавчої служби,
матеріали даного виконавчого
провадження були знищенні. У зв'язку з
цим, 03.09.2013 року до УДАІ ГУ МВС України в
м. Києві ним було надіслано
інформаційний запит відносно
накладеного арешту та заборони
відчуження щодо вказаних транспортних
засобів, на що він 23.09.2013 року, отримав
лист, згідно якого його повідомлено, що
постанова відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у Києві
АК 209890 була винесена на підставі
виконавчого листа 3-465 Дніпровського
районного суду м. Києва (вихідний № 1008/13
від 06.11.2006 року). 09.10.2013 року до
Дніпровського районного суду м. Києва
він надсилав заяву про видачу
дубліката виконавчого листа по даному
виконавчому провадженню, що йому
повідомлено, що потрібно звернутися за
належністю до відділу державної
виконавчої служби Дніпровське
районного управління юстиції у м.
Києві.

Позивач в судове засідання не з'явився,
представник позивача надав заяву про
розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримав, просив їх
задовольнити.

Представник відповідача до суду не
з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлений належним чином,
процесуальним правом надати письмові
пояснення по суті предмету спору не
скористався.

За таких обставин, суд вважає можливим
справу розглянути на підставі наявних
в справі доказів у відсутності
позивача та представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В суді встановлено, що транспортні
засоби марки «IVECO», державний номер
НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 та
державний номер НОМЕР_3 зареєстровані
за позивачем.

Як вбачається з повідомлення УДАІ ГУ
МВС України в м. Києві від 11.09.2013 року на
автомобілі марки «IVECO», державний
номер НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 та
державний номер НОМЕР_3, які
зареєстровані за ОСОБА_1, накладено
арешт, заборону на відчуження
відповідно до постанови ВДВС
Дніпровського РУЮ в м. Києві АК 209880 по
виконавчому листу 3-465 Дніпровського
районного суду м. Києва (вихідний № 1008/13
від 06.11.2006 року).

З відповіді на запит суду, яка була
надана ВДВС Дніпровського РУЮ у м.
Києві слідує, що на виконанні у відділі
перебувала постанова № 3-465 видана
10.01.2006 року Дніпровським районним судом
м. Києва про стягнення штрафу ОСОБА_1 на
користь держави. 12.05.2006 року державним
виконавцем була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження,
копії якої були направлені сторонам.
Надати більш детальну інформацію щодо
перебування даного виконавчого
документу не має можливості, так як
документація Відділу до 2012 року
знищена згідно порядку роботи з
документами в органах державної
виконавчої служби затвердженої
наказом № 2274/5 від 25.12.2008 року.

Відповідно до квитанцій № 322, 323 та 324
від 17.06.2013 року позивач сплатив на
рахунок виконавчої служби штраф в сумі
17,00 грн. та виконавчі витрати в сумі 1,70
грн. та 53,50 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб)
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані, зокрема, на примусове
виконання рішень судів, які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших Законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу. Інші органи,
установи, організації і посадові особи
провадять окремі виконавчі дії у
випадках, передбачених законом, у тому
числі відповідно до статті 5 цього
Закону, на вимогу чи за дорученням
державного виконавця. При цьому вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад адміністративного
судочинства, судове рішення, як таке,
вже само по собі являється актом
примусу, спрямованим на вчинення тих чи
інших дій в інтересах та на користь
учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, що
відповідає конституційному положенню
щодо обов'язковості виконання судових
рішень на всій території України (ст. 124
Конституції України).

Пунктом 8 статті 49 Закону України «Про
виконавче проваджені регламентовано,
що виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичні виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

В порядку ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
розглядаються скарги на дії або
бездіяльність державної виконавчої
служби у разі невиконання або
неналежного виконання судового
рішення, прийнятого відповідно до норм
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Як визначено у частині першій та шостій
статі 181 Кодексу адміністративного
судочинства України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутись до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а
також якщо законами не встановлено
інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності таких
осіб.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 26 грудня 2003
року № 14 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження", у
разі визнання неправомірними рішення,
дій або бездіяльності державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби суд
зобов'язує їх усунути допущені
порушення або іншим шляхом поновлює
порушені права чи свободи заявника. При
цьому суд не вправі зобов'язувати
зазначених осіб до вчинення тих дій,
які згідно із Законом України "Про
виконавче провадження" можуть
здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.

З матеріалів справи було встановлено,
що державний виконавець ВДВС
Дніпровського РУЮ м. Києва відкрив
виконавче провадження на підставі
постанови суду щодо стягнення штрафу в
розмірі 17,00 грн. за адміністративне
правопорушення, та наклав арешт на
автомобілі марки «IVECO», державний
номер НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 та
державний номер НОМЕР_3, які
зареєстровані за позивачем. Штраф та
виконавчі видатки позивачем були
сплачені в повному обсязі, проте,
виконавче провадження закрито не було,
арешти з автомобілів не знято.
Матеріали виконавчого провадження
знищено. У зв'язку з чим ОСОБА_1
позбавлений можливості розпоряджатися
своїм майном, що є порушенням його
законних прав.

По даній справі встановлено, що
автомобілі позивача безпідставно,
незаконно до цього часу знаходиться
під арештом, який державний виконавець
мав зняти при закритті виконавчого
провадження. Наявність арешту на
автомобіль позивача є перешкодою у
здійсненні ним свого права на
розпорядження.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про задоволення вимог
позивача в повному обсязі.

Відповідно до положень частини першої
статі 3 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна особа має
право в порядку встановленому цим
Кодексом, звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Сторона відповідача жодного доказу
щодо безпідставності позову ОСОБА_1 до
суду не надала.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 1, 2, 11, 49 Закону України "Про
виконавче провадження", Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 26
грудня 2003 року за № 14 "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" ст.ст. 1, 2, 3, 4, 11, 14, 122, 159-163,
167, 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві Макаренка Сергія
Володимировича про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії - задовольнити.

Визнати неправомірною відмову
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві Макаренко Сергія
Володимировича щодо неможливості
закриття виконавчого провадження ВП №
3385343 відносно ОСОБА_1.

Зобов'язати державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві Макаренко Сергія
Володимировича винести постанову про
закриття виконавчого провадження ВП №
3385343 відносно ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_4) та зняти арешт та
заборону на відчуження на транспортні
засоби марки «IVECO», державний номер
НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2 та
державний номер НОМЕР_3, які
зареєстровані за ОСОБА_1.

Постанова суду може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня її
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні,
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя: