Справа № 2а/2470/2700/12
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2013-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2013 року м. Чернівці
Справа № 2а/2470/2700/12

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді - Маренича І.В.

секретаря судового засідання - Столяра
О.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Муляр Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Державної міграційної
служби України в Чернівецькій області
про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-Позивач) звернувся до суду
з адміністративним позовом (з
урахуванням усної заяви про уточнення
позовних вимог) до Управління
Державної міграційної служби України в
Чернівецькій області (далі-Відповідач)
про скасування рішення.

Позов обґрунтовується тим, що 21 березня
2012 року відділом ПРФО УМВС України в
Чернівецькій області позивачу ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю та громадянину
Республіки Вірменія, було відмовлено у
надані дозволу на імміграцію. Про це
він дізнався з листа відповідача
ВГІРФО УМВС України в Чернівецькій
області від 08.06.2012 року. Самого рішення
позивачу на руки ніхто не видавав. Дане
рішення позивач вважає неправомірним,
тому що немає конкретно вказаних
причин заборони імміграції для нього в
Україну. У Законі України «Про
імміграцію» окремі норми права
викладені у формі статей, а не пунктів.
Крім цього, у ст. 10 даного закону є
вичерпний перелік осіб, яким
забороняється перетин кордону в
Україну. Стосовно пунктів даної статті
і, взагалі, попередньо перебуваючи на
території України, позивач не
здійснював порушення стосовно
законодавства України.

Позивач вважає, що відмовляючи йому у
наданні дозволу на імміграцію,
відповідачем порушуються його права,
передбачені ст. 26 Конституції України,
ст. 2 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства».

Позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив у
його задоволенні відмовити та надав
пояснення аналогічні викладеним у
запереченнях проти позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
встановивши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, дослідивши та оцінивши
надані докази в сукупності,
проаналізувавши законодавство, яке
регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

15 березня 2012 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець та громадянин Республіки
Вірменія звернувся до ВПРФО УМВС
України в Чернівецькій області з
заявою про надання дозволу на
імміграцію в Україну.

05 червня 2012 року рішенням за
результатами розгляду заяви про
надання дозволу на імміграцію в
Україну громадянина Республіки
Вірменія ОСОБА_1 відмовлено у надані
дозволу на імміграцію в Україну.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4
(мати - ОСОБА_1) пояснила, що у зв'язку з
тим, що її син ОСОБА_1 хворіє епілепсією,
часто лікується в лікарнях міста
Чернівці вона зверталася до
відповідача з заявами про продовження
перебування його на території України
та з заявою для отримання сином
громадянства України. В березні їм
зателефонували працівники ВГІРФО УМВС
України в Чернівецькій області та
запропонували з'явитись для отримання
документів, яких саме не вказали.
З'явившись за адресою де знаходиться
ВПРФО УМВС України в Чернівецькій
області в коридорі їм було надано заяву
і запропоновано розписатися в ній,
вказавши що там все уже правильно
написано, так як вони неодноразово
зверталися до них з даним питання. Під
час розмови з працівниками відповідача
нею неодноразово наголошувалося, що її
син ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності притягувався, але
судимість погашена. Про те, що
притягнення до кримінальної
відповідальності і погашення
судимості є різні речі вона не знала і
їй працівники відповідача не пояснили.
Рішення про відмову в імміграції вони
не отримували.

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення закону та
робить висновки по суті спору.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до статті 26 Конституції
України іноземці та особи без
громадянства, що перебувають в Україні
на законних підставах, користуються
тими самими правами і свободами, а
також несуть такі самі обов'язки, як і
громадяни України, - за винятками,
встановленими Конституцією, законами
чи міжнародними договорами України.

Правовий статус, основні права, свободи
та обов'язки іноземців та осіб без
громадянства, які проживають або
тимчасово перебувають в Україні,
порядок вирішення питань, пов'язаних з
їх в'їздом в Україну або виїздом з
України визначається Законом України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" від 22.09.2011 року №3773-VI
(далі Закон № 3773-VI).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» іноземці та особи без
громадянства мають ті ж права і свободи
та виконують ті ж обов'язки, що і
громадяни України, якщо інше не
передбачене Конституцією, цим та
іншими законами України, а також
міжнародними договорами України.

Згідно вимог ст. 3 цього ж Закону
іноземці та особи без громадянства
можуть у встановленому порядку
іммігрувати в Україну на постійне
проживання або прибути для
працевлаштування на визначений термін,
а також тимчасово перебувати на її
території. Порядок видачі дозволу на
імміграцію, а також посвідки на
постійне проживання та вирішення інших
питань, пов'язаних з імміграцією
іноземців та осіб без громадянства,
визначається Законом України про
імміграцію.

Статтею 1 Закону України «Про
імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-III (далі
Закон України № 2491-III) визначено, що
імміграція - це прибуття в Україну чи
залишення в Україні у встановленому
законом порядку іноземців та осіб без
громадянства на постійне проживання;
іммігрант - іноземець чи особа без
громадянства, який отримав дозвіл на
імміграцію і прибув в Україну на
постійне проживання, або, перебуваючи в
Україні на законних підставах, отримав
дозвіл на імміграцію і залишився в
Україні на постійне проживання;
імміграційна віза - позначка у
паспортному документі, що засвідчує
право іноземця чи особи без
громадянства на в'їзд в Україну для
постійного проживання.

Згідно ст. 12 Закону України № 2491-III
дозвіл на імміграцію може бути
скасовано органом, який його видав,
якщо: 1) з'ясується, що його надано на
підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів чи
документів, що втратили чинність;
2)іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили; 3) дії іммігранта
становлять загрозу національній
безпеці України, громадському порядку
в Україні; 4) це є необхідним для охорони
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України; 5)
іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства; 6)в інших випадках,
передбачених законами України.

Виходячи з викладених обставин та
аналізуючи матеріали справи, пояснення
позивача та свідка суд вважає, що
рішення за результатами розгляду заяви
про надання дозволу на імміграцію в
Україну громадянина Республіки
Вірменія ОСОБА_1 від 05.06.2012 року, яким
відмовлено у надані дозволу на
імміграцію в Україну перешкоджає
родинним стосункам позивача з матір'ю -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сестрою, які
зареєстровані за адресою в АДРЕСА_1 з
2007 року та є громадянами України.

Суд зазначає, що відповідно до п.1 ч. 3
ст. 4 Закону України «Про імміграцію»
від 7 червня 2001 року N 2491-III, дозвіл на
імміграцію поза квотою імміграції
надається, зокрема, одному з подружжя,
якщо другий з подружжя, з яким він
перебуває у шлюбі понад два роки, є
громадянином України, дітям і батькам
громадян України.

За вказаних обставин згідно положень ч.
13 ст. 4 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 року
вважаються такими, які на законних
підставах перебувають на території
України на період до отримання дозволу
на імміграцію, іноземці, які прибули на
Україну з метою возз'єднання сім'ї з
особами, які є громадянами України.

Як передбачено положеннями ч. 1 статті 8
Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права. Згідно статті 8 КАС України при
вирішенні справи суд керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість держави. Суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини. В
цьому аспекті верховенство права
проявляється у субординації закону
перед правом, як таким.

В рішенні Європейського Суду з прав
людини, у справі "Фадєєва проти Росії"
від 9 червня 2005 року, Суд зазначив, що:
"Згідно з усталеною практикою Суду саме
національні органи влади мають дати
вихідну оцінку "необхідності"
втручання як стосовно законодавчого
поля, так і реалізації конкретного
заходу, але, незважаючи на надану
національним органам влади свободу
розсуду, їхнє рішення підлягає
перевірці Судом на предмет його
відповідності вимогам Конвенції".

В рішенні у справі "Христов проти
України" від 19 лютого 2009 року, в якому
Європейський Суд з прав людини
зазначив: "Суд наголошує на
необхідності підтримання
"справедливої рівноваги" між загальним
інтересом суспільства та захистом
основних прав конкретної особи.
Необхідну рівновагу не буде
забезпечено, якщо відповідна особа
несе "особистий і надмірний тягар".
Зважаючи на ці обставини, Суд визнає, що
"справедлива рівновага" виявилася
порушеною і що заявник ніс особистий і
надмірний тягар. Це означає, що було
порушено пункт 1 статті 6 Конвенції і
статтю 1 Першого протоколу.

Виходячи з того, що відмова у надані
дозволу на імміграцію в Україну
негативно впливає на сімейні
відносини, порушить принцип
"справедливої рівноваги" між загальним
інтересом суспільства та захистом
основних прав конкретної особи.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно положень ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Звертаючись з адміністративним
позовом до суду відповідачем не
доведено правомірність прийнятого
рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, рішення за
результатами розгляду заяви про
надання дозволу на імміграцію в
Україну громадянина Республіки
Вірменія ОСОБА_1 від 05.06.2012 року, яким
відмовлено у надані дозволу на
імміграцію в Україну, суд вважає
протиправним, та належним захистом
порушеного права є його скасування.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України
та ст.71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Державної міграційної
служби України в Чернівецькій області
про скасування рішення підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 14, 50, 70, 71, 79, 86, 94, 159-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2.Скасувати рішення ВГІРФО УМВС України
в Чернівецький області від 05 червня 2012
року щодо відмови у наданні дозволу на
імміграцію в Україну ОСОБА_1.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

У судовому засіданні 04 квітня 2013 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Постанову
виготовлено в повному обсязі 09 квітня
2013 року.

Суддя

Маренич І.В.