Справа № К/9991/2099/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року м. Київ
К/9991/2099/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Розваляєвої Т.С.

Цуркана М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Львівської митниці
на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2009
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 грудня 2010 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "УРСУС" до Львівської
митниці, Головного управління
Державного казначейства України у
Львівській області про визнання дій
неправомірними, скасування довідки та
зобов'язання вчинення дій,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2009
року позов товариства з обмеженою
відповідальністю "УРСУС" задоволено.
Визнано протиправною відмову
Львівської митниці у митному
оформленні товарів згідно ВМД
№209060000/2008/022330 від 20 жовтня 2008 року.
Визнано нечинною довідку Львівської
митниці №18/28-9581 від 21 жовтня 2008 року
щодо визначення митної вартості
товарів. Стягнуто з держбюджету на
користь позивача 864, 19 грн. надмірно
сплаченого податку на додану вартість.
Стягнуто з державного бюджету на
користь позивача витрати на правову
допомогу у сумі 800, 00 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року рішення суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову
Львівської митниці у митному
оформленні товарів згідно ВМД
№209060000/2008/022330 від 20 жовтня 2008 року.
Визнано нечинною довідку Львівської
митниці №18/28-9581 від 21 жовтня 2008 року
щодо визначення митної вартості
товарів. Стягнуто з держбюджету на
користь позивача 864, 19 грн. надмірно
сплаченого податку на додану вартість.
В частині стягнення з державного
бюджету на користь позивача витрат на
правову допомогу у сумі 800, 00 грн. судом
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, відповідач
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, товариство з обмеженою
відповідальністю «УРСУС» є суб'єктом
господарювання, зареєстроване
Яворівською районною державною
адміністрацією Львівської області
31.07.2002 року та взяте на облік як платник
податків 02.08.2002 року Державною
податковою інспекцією у Яворівському
районі.

Згідно угоди купівлі-продажу № 2/08 від
20.12.2007 року з фірмою «Z.P.H.U. WA-BIS» Waldemar Wata
(Польща) ТОВ «УРСУС» ввезло партію
вантажу будівельних виробів для
облаштування дахів. Для підтвердження
заявленої до оформлення митної
вартості вищевказаного вантажу
Львівській митниці було надано
повідомлення про намір ввезення (ПНУ) №
209060000.08.022205.011 від 17.10.2008 року, висновок
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи (МОЗ України) № 05.03.02-03/1745 від
21.01.2008 року, облікову картку суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності №
20900/13/08/100369 від 03.06.2008 року,
зовнішньоекономічну угоду № 2/08 від
20.12.2007 року та додаток № 1 до неї від
19.09.2008 року, рахунок-фактуру (інвойс) №
32/08 ЕХР від 16.10.2008 року, накладну CMR №
0470977 від 16.10.2008 року, калькуляцію
транспортних витрат 8/2008 р. від 20.10.2008
року.

В рахунку-фактурі (інвойс) № 32/08 ЕХР від
16.10.2008 року зазначено кількість одиниць
ввезеного товару та ціну одиниці
останнього, загальна вартість якого 13
892,92 EUR. Згідно платіжного доручення від
09.10.2008 року дану суму було перераховано
фірмі «Z.P.H.U. WA-BIS» Waldemar Wata (Польща). Як
вбачається з калькуляції транспортних
витрат 8/2008 від 20.10.2008 року, вартість
перевезення по території Польщі 552 км
автомобілем становить 3350 zl. Згідно
фактури № 32/08 ЕХР від 16.10.2008 року
транспортні витрати становлять:
страхування 70 zl, навантаження 35 zl,
транспортування 895 zl.

Під час проведення митного оформлення
працівниками митного поста
«Новояворівськ» було направлено запит
№ 35/86-2573 у Львівську митницю таВМД
№209060000/2008/022330 від 20.10.2008 року щодо
питання правильності визначення
митної вартості товару № 1,2,3,4,5.

За наслідком розгляду даного запиту
відділом контролю митної вартості та
номенклатури Львівської митниці 21.10.2008
року прийнято довідку № 18/28-9581 про
визначення митної вартості товарів
(здійснення митної оцінки), згідно якої
митна вартість визначалась відповідно
до положень ст. ст. 266-273 МК України,
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.2006 року, метод оцінки
резервний, ст. ст. 249, 273 МК України,
Цінова база ПІК ДМСУ визначено митну
вартість на стрічку до комина 8803,85 EUR
(8413,21 EUR - заявлено позивачем), стрічку
гребеневу «мультівент» 3163,85 EUR (3013,91 EUR -
заявлено позивачем), лиштву до комина
648,09 EUR (615,01 EUR - заявлено позивачем).

Позивач визначив вартість товарів у
сумі, яка дорівнює вартості товарів,
визначеній умовами угоди від 20.12.2007
року та Додатку № 1 до угоди, проте за
ВМД №209060000/2008/022330 від 20.10.2008 року товар
не розмитнив, був змушений заповнити
ВМД № 209060000/2008/022414 від 21.10.2008 року та
сплатив митні платежі, що підтверджено
відтиском печатки Львівської митниці.

Водночас, варто зазначити, що 10.09.2008
року позивачем ввозилися аналогічні
будівельні вироби за ціною,
аналогічній ціні ВМД №209060000/2008/022330 від
20.10.2008 року, яку Львівської митницею не
піддано сумніву.

Так, згідно ст. 259 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 262 МК України передбачено, що
митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості. Порядок та
умови декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, встановлюються
Кабінетом Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно приписів ст. 265 МК України митний
орган здійснює контроль правильності
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями цього Кодексу.
Такий контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69
цьогоКодексу, після закінчення
операцій митного контролю, оформлення
та пропуску через митний кордон
України товарів і транспортних
засобів. Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України. Митний
орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу
України встановлено, що визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України,
здійснюється шляхом застосування
таких методів: за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються (метод 1); за
ціною угоди щодо ідентичних товарів
(метод 2); за ціною угоди щодо подібних
(аналогічних) товарів (метод 3); на
основі віднімання вартості (метод 4); на
основі додавання вартості (метод 5);
резервного (метод 6).

Частиною 2 ст. 266 МК України визначено,
що основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). Крім того,
положеннями даної статті передбачено,
що якщо митна вартість не може бути
визначена за ціною договору,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обгрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу.

Частиною 5 статті 266 МК України
встановлено, що кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Згідно пункту 7 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
за № 1766 від 20.12.2006 року, для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
за № 339 від 09.04.2008 року, контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
операцій їх митного контролю і митного
оформлення покладено на митні органи,
при цьому послідовність дій посадових
осіб митного органу під час здійснення
передбаченого цим пунктом контролю
визначається Державною митною службою
України.

Відповідно до п. 11 Порядку для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Тобто, системний аналіз вищевказаних
норм свідчить, що митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Однак дискреційні функції
митних органів мають законодавчі
обмеження у випадках незгоди із
задекларованою митною вартістю. До
таких, зокрема належать процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості та обов'язок послідовного
вибору методів (від першого до шостого)
визначення митної вартості товарів.

Враховуючи, що позивачем було подано
всі необхідні документи для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість ввезеного ним
товару за ціною договору, а будь-яких
інших документів на підтвердження
заявленої позивачем митної вартості
ввезеного ним товару за ціною договору,
митним органом у позивача не було
витребувано, колегія суддів погоджує
висновки судів попередніх інстанцій
щодо задоволення позовних вимог в
частині визнання протиправною відмови
Львівської митниці у митному
оформленні товарів згідно ВМД
№209060000/2008/022330 від 20 жовтня 2008 року та
довідки №18/28-9581 від 21 жовтня 2008 року
щодо визначення митної вартості
товарів.

Що стосується висновків судів про
наявність правових підстав для
задоволення позову та стягнення на
користь позивача 864, 19 грн. надмірно
сплаченого податку на додану вартість,
слід зазначити про таке.

Дійсно, питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.

При цьому суди, встановивши
протиправність рішень митного органу
про визначення митної вартості товару
за тим чи іншим методом, не вправі
підміняти митний орган, стягуючи з
державного бюджету надмірно сплачену з
такої вартості суму ПДВ, фактично
визначаючи при цьому інший метод
обчислення митної вартості.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів прийшла до висновків, що
обставини справи встановлені повно і
правильно, але суд апеляційної
інстанції при ухваленні судового
рішення порушив норми процесуального
права, що призвело до ухвалення
необґрунтованого рішення в частині
задоволення позовних вимог щодо
стягнення на користь позивача 864, 19 грн.
надмірно сплаченого податку на додану
вартість.

Відповідно до ст. 225 КАС України, суд
касаційної інстанції має право змінити
судове рішення, якщо у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Львівської митниці
задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року змінити, скасувавши в частині
задоволення позовних вимог щодо
стягнення з держбюджету на користь
позивача 864, 19 грн. надмірно сплаченого
податку на додану вартість. В цій
частині в позові відмовити.

В іншій частині постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 грудня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: