Справа № 826/1898/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1898/14
Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда
Суддя-доповідач: Оксененко
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 11 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Дієса" до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів, картки
відмови в прийнятті митної декларації,
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дієса" звернулось до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України в м. Києві
про визнання протиправними та
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації №100260000/2013/00514 та
рішення про коригування митної
вартості від 19.08.2013 №100260000/2013/200531/2,
стягнення з державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби суми надмірно
сплаченого позивачем податку на додану
вартість у розмірі 131 856,31 грн. та
надмірно сплаченого мита у розмірі 191 791
грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
березня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано протиправною та
скасовано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №100260000/2013/00514; визнано
протиправним та скасовано рішення про
коригування митної вартості товарів
від 19.08.2013 №100260000/2013/200531/2 прийняте
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів. В задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним
судовим рішенням, Київська
міжрегіональна митниця Міністерства
доходів і зборів України подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
березня 2014 року та ухвалити нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем та ТОВ Жейянг Тахай
Индастри енд Трейд Ко. ЛТД
(Индустриальная зона /Гангтоу, город
Лутан, ВУИ Жейянг, Китай) укладено
контракт від 20.01.2013 №20/01 про постачання
товарів (побутова техніка, електроніка,
супутні товари), найменування,
кількість і характеристики яких
зазначені у специфікаціях, які є
невід'ємною частиною даного Контракту.

На виконання вищезазначеного
Контракту, в серпні 2013 року на адресу
позивача надійшов вантаж - плити
електричні переносні для приготування
їжі торгової марки ELENBERG , нові, моделі
ТН-01-1 у кількості 1 500 штук, 1 конфорка,
потужність 1х1000 Вт за ціною 3,85 доларів
США на 1 штуку; ТН-02 у кількості 1 504
штук, 1 конфорка, потужність 1х1000 Вт за
ціною 4,10 доларів США на 1 штуку; ТН-03-2 у
кількості 1 002 штук, 2 конфорки,
потужність 2х1000 Вт за ціною 6,20 доларів
США на 1 штуку; ТН-04-2 у кількості 1 400
штук, 2 конфорки, потужність 2х1000 Вт за
ціною 7,20 доларів США на 1 штуку; ТН-04А-1 у
кількості 1 000 штук, 2 конфорки,
потужність 2х1000 Вт за ціною 8,10 доларів
США на 1 штуку.

Для здійснення митного оформлення
товару на М/п «Східний» Київської
регіональної митниці, позивачем разом
з митною декларацією
№100260000/2013/109129подано наступні
документи: картку обліку особи, яка
здійснює операції з товарами, копію
банківських виписок, копії платіжних
доручень, копію інвойсу, міжнародну
автомобільну накладну, коносамент,
довідку про транспортні витрати, лист
про страхування, копію рахунку-фактури
на морське перевезення вантажу, копію
зовнішньоекономічного контракту,
копію доповнення до
зовнішньоекономічного контракту,
інформацію про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару, декларацію про відповідність,
довідку про декларування валютних
цінностей, копію пакувального листа,
копію сертифікату про проходження
товару загальної форми, копію
екологічної декларації.

Київська міжрегіональна митниця
Міністерства доходів і зборів України ,
не погоджуючись з митною вартістю
товарів, визначеною позивачем за ціною
договору, для підтвердження заявленої
митної вартості запропонував надати
додаткові документи, а саме: виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями; ліцензійний авторський
договір покупця, що стосується
оцінюваних товарів та є умовою продажу
оцінюваних товарів.

На виконання вимог митного органу
позивач додатково надав наступні
документи: виписку з бухгалтерської
документації №1254, ліцензійний договір
від 02.02.2012 та додатки до нього від 02.02.2012
№2 від 08.05.2013 №3 від 08.05.2013, каталоги
виробника, копію прайс-листа, копію
митної декларації країни відправлення,
копію експертного висновку Київської
торгово-промислової палати від 08.08.2013
№Ц-514/1, додаток від 27.07.2013 №1 до
контракту від 20.01.2013 №20/01.

За результатами розгляду поданих до
митного оформлення документів, митним
органом, прийнято рішення про
коригування митної вартості від 19.08.2013
№100260000/2013/200531/2 та надано картку відмови
в прийнятті митної декларації
№100260000/2013/00514.

В графі 33 вищезазначеного рішення
відповідача про коригування митної
вартості вказано, що митна вартість
визначена за резервним методом у
зв'язку з неможливістю застосування
попередніх п'яти методів визначення
митної вартості.

Вважаючи вказані дії та рішення
Київської міжрегіональної митниці
незаконними, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивачем подано відповідачу
достатній пакет документів на
підтвердження кількісних і вартісних
показників імпортованого товару,
повноти і достовірності митної
вартості товару, заявленої позивачем
за першим методом, тому заявлена
позивачем митна вартість товарів за
ціною договору відповідає вимогам ст. 58
МК України.

Колегія суддів погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України, митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: 1) нарахування
митних платежів; 2) застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; 3) ведення митної статистики; 4)
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки.

Частиною 2 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, визначається відповідно до
глави 9 «Методи визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування» Митного кодексу України.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Відповідно до частини 1 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 ст.53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Відповідно до частин 2-7 ст. 54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу (ч. 2).

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345-354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю (ч. 5).

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості (ч. 6).

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (ч. 7).

За правилами частин 1 - 2 Митного кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Відповідно до частини 5 ст. 55 Митного
кодексу України декларант може
провести консультації з митним органом
з метою обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в митному
органі.

Частинами 7 та 8 ст. 55 Митного кодексу
України встановлено, що у випадку
незгоди декларанта або уповноваженої
ним особи з рішенням митного органу про
коригування заявленої митної вартості
товарів митний орган за зверненням
декларанта або уповноваженої ним особи
випускає товари, що декларуються, у
вільний обіг за умови сплати митних
платежів згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу Х цього Кодексу. Строк дії
таких гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

З аналізу наведених норм законодавства
з питань митної справи вбачається, що
право митного органу на витребування
від декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, однією з
підстав виникнення якого є виявлення
розбіжностей у поданих декларантом
документах і такі розбіжності мають
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.

Так, відповідно до вищевказаної норми
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 року та 11.09.2012 року,
зокрема в останніх було зазначено: «за
умови не наведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
витребування цим органом переліку
документів, передбачених пунктом 11
Порядку №1766, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
суд дійшов правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості»;
ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості. Суд залишив в силі
рішення нижчестоящих судів, яким
позовні вимоги задоволені, в тому числі
про стягнення з Державного бюджету
податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи,
митний орган вказав на певні
розбіжності в поданих декларантом
документах, які на його думку,
впливають на числове значення
складових митної вартості товарів та
дають підстави для обґрунтованого
сумніву у достовірності відомостей про
митну вартість товарів, а саме: в
інвойсі та в контракті передбачено, що
оплата повинна проводитись шляхом
передплати у розмірі 30% та остаточної
оплати у розмірі 70% після отримання
міжнародної транспортної накладної.
Однак в наданому позивачем платіжному
дорученні від 29.03.2013 №272 на суму 10 900,14
доларів США не вказано номер та дату
інвойсу на підставі якого
здійснювалась оплата за товар, проте як
платіжне доручення від 26.06.2013 №329 на
суму 25433,66 доларів США містить
посилання на вказаний інвойс.

Також, митний орган зазначає, що в
рахунку-фактурі від 07.08.2013 щодо
вартості морського перевезення
зазначено, що форма оплати - попередня
оплата . Проте декларантом не надано
банківські платіжні документи, які
підтверджують факт попередньої оплати
за надані послуги.

Крім того, митний орган вказує, що
рахунок-фактури від 07.08.2013 щодо
вартості морського перевезення не
містить підпису особи, яка його
виписала.

Однак, вказані митним органом
розбіжності у поданих документах,
колегія суддів не вважає такими, що
впливають на визначення складових
митної вартості товарів та відповідно
дають право митному органу на
витребування додаткових документів, з
огляду на наступне.

Так, як вірно встановлено судом першої
інстанції, інвойс та рахунок-фактури
датовано 25.06.2013, здійснення передплати
відбулось 29.03.2013, що фактично
унеможливлює посилання на згадуваний
інвойс. За умовами контракту
підписання специфікації та проведення
передплати є підставою для оформлення
подальшої поставки, отже посилання
митного органу на відсутність
посилання у платіжному дорученні від
29.03.2013 №272 на номер та дату інвойсу, як
на підставу для коригування митної
вартості є необґрунтованим.

Стосовно посилання митного органу на
рахунок-фактуру щодо вартості
морського перевезення колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно із ст. 53 МКУ одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, відповідно до п. 6 ч. 2
ст. 53 МКУ, зокрема, є транспортні
(перевізні) документи, якщо за умовами
поставки витрати на транспортування не
включені у вартість товару, а також
документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів.

Таким чином, закон вимагає, що вже на
етапі оформлення митної декларації
декларант повинен надати митному
органу інформацію у вигляді документів
про вартість перевезення до пункту
ввезення на митну територію України.

Митним кодексом передбачено, що у разі
якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 (до
них включені транспортні (перевізні)
документи та документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів), містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати додаткові
документи.

Так, з матеріалів справи вбачається що
митним органом не вимагалось надання
банківського платіжного документу, що
підтверджує оплату за послуги
перевезення.

Крім того, згідно рахунку-фактури від
07.08.2013 №LS-3760438 вартість морського
перевезення вантажу за межами кордону
становить 19041,93 грн.

Позивачем також надано довідку про
вартість транспортних витрат від 08.08.2013
№101919, відповідно до якої транспортні
витрати становлять 19041,93 грн. за 1
контейнер, тобто фактично позивачем
надано документи на підтвердження
повної вартості транспортних витрат,
наявність чи відсутність передплати на
думку суду не впливає на числове
визначення загальної суми
транспортних витрат.

Крім того, як вбачається з поданого
позивачем експертного висновку
Київської торгово-промислової палати
від 08.08.2013 № Ц-514/1 вартість імпортованих
позивачем товарів відповідає ринковій
вартості цих товарів.

Частиною 2 статті 11 Закону України "Про
торгово-промислові палати в Україні"
встановлено, що методичні та експертні
документи, видані торгово-промисловими
палатами в межах їх повноважень, є
обов'язковими для застосування на всій
території України.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що митні органи дійсно мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Однак дискреційні функції
митних органів мають законодавчі
обмеження у випадках незгоди із
задекларованою митною вартістю. До
таких, зокрема, належать процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості та обов'язок послідовного
вибору методів (від першого до шостого)
визначення митної вартості товарів.

Разом з тим, доказів
проведення процедури консультації
матеріали справи не містять.

Отже, з врахуванням викладеного,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що у
відповідача були в наявності всі
документи для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані митним
органом, а відтак рішення прийняті
Київською міжрегіональною митницею
Міністерства доходів і зборів України
є протиправними та підлягають
скасуванню.

Таким чином, суд першої
інстанції дав ґрунтовний аналіз нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, що об'єктивно
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду достатньо
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірність
своїх дій та рішень.

Відповідно до частини 1 статті 200
КАС України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В.
Карпушова

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.