Справа № 809/3658/13-а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року Справа №
876/4219/14Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Гудима Л.В.,

Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засіданні
Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційні скарги
Державної виконавчої служби України та
Державної казначейської служби
України на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державної виконавчої служби України,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Державна казначейська
служба України про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

27.11.2013р. ОСОБА_3 звернувся в
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд з позовом до
Головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Єжова Максима Валерійовича, відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
третьої особи Державної казначейської
служби України, просив визнати
бездіяльність державного виконавця,
зобов'язати відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України вчинити дії в межах, на
підставі та в порядку, визначених
Законом України «Про виконавче
провадження» та про зобов'язання
стягнути заборгованість згідно
рішення Європейського суду з прав
людини і рішень національних судів, які
вступили в законну силу на суму 11 407,73
грн. в його користь, стягнути 4 000,00 грн.
моральної шкоди, 3% річних із суми 11 407, 73
грн. за період з 19.03.2013р. у по час
закінчення розгляду справи в суді.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року в порядку ст.52 КАС України
допущено замінену відповідача:
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Єжова Максима Валерійовича та відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України на
Державну виконавчу службу України.

23 січня 2014 року позивачем подано заяву
про збільшення позовних вимог, в якій
позивач просить стягнути на його
користь моральну шкоду в сумі 32 433,00 грн.
з Державного бюджету України; 3% річних,
виходячи із суми, яка не стягнута за
рішенням Європейського суду з прав
людини і рішеннями національних судів
України з Державного бюджету України,
як відшкодування моральної шкоди в
сумі 285,19 грн. (10 місяців від суми 11 407,73
грн.) станом на 22.01.2014р.; зобов'язати
Державну виконавчу службу України і
Державну казначейську службу України
протягом 10 днів з дня набуття рішення
законної сили надати суду звіт про його
повне виконання.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 11
березня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково: визнано
протиправною бездіяльність Державної
виконавчої служби України щодо
неналежного примусового виконання
виконавчих листів за №2-56, виданих
16.05.2006р. та 26.03.2008р. Городенківським
районним судом Івано-Франківської
області про стягнення з ліквідаційної
комісії Городенківського фонду
економічного розвитку і підтримки
підприємництва «Бізнес-Центр» на
користь ОСОБА_3 2 562,00 грн.
заборгованості по заробітній платі; 4
854, 60 грн. боргу; 1 419,00 грн.
заборгованості по відрядженнях; 3 539,00
грн. по підзвітних сумах; 247,32 грн.
компенсації за невикористану
відпустку за 2004 рік; 154,57 грн.
компенсації відпустки за 2005 рік; 145,97
грн. компенсації індексу індексації та
192,20 грн. заробітної плати за липень 2005
року; стягнуто з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_3 6 000 (шість
тисяч) гривень моральної шкоди. В решті
позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ДВС України та ДКС України
оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт ДВС
України просить постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 11.03.2014р. в
частині задоволення позову скасувати
та в позові відмовити. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що державним
виконавцем здійснено всі передбачені
законодавством дії щодо виконання
рішення Європейського суду з прав
людини. Зазначає, що конвертація
коштів, присуджених Судом, оформлення
платіжних документів проводиться
Міністерством юстиції України, як
органом, відповідальним за
забезпечення представництва України в
Європейському суді з прав людини та
координацію виконання його рішень.
Вказує на те, що виконання рішення про
стягнення коштів з державної установи
могло бути здійснено лише за умови,
якщо б такі витрати були попередньо
передбачені в законі про державний
бюджет. Причина невиконання рішення
про стягнення коштів з державної
установи полягає саме у відсутності
відповідних законодавчих заходів, які
б забезпечували виконання рішення, а не
у бездіяльності органу ДВС. Зазначає,
що позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди
непідвідомчі адміністративним судам.

Апелянт ДКС України просить постанову
в частині стягнення з Державного
бюджету України на користь позивача 6000
(шість тисяч) гривень моральної шкоди
скасувати та в позові відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
стягнення завданої моральної шкоди
провинно проводитися за рахунок
державного органу, діяння працівників
якого потягнули незаконні дії (ДВС
України), а отже суд першої інстанції
необґрунтовано виніс рішення щодо
стягнення з Державного бюджету України
на користь позивача 6000 (шість тисяч)
гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні представник
Державної виконавчої служби України
апеляційну скаргу підтримав та просив
задовольнити. Позивач та Державна
казначейська служба України явку
повноважних представників в судове
засідання не забезпечили, повідомлені
належним чином про дату, час та місце
розгляду справи, що у відповідності до
вимог ч.4 ст.196 КАС України не є
перешкодою розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційних скарг
та заперечення позивача, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги ДВС
України та ДКС України підлягають до
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Городенківського районного
суду Івано-Франківської області від
17.04.2006р. із змінами, внесеними рішенням
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 26.02.2008р. стягнуто на користь
позивача з ліквідаційної комісії
Городенківського фонду економічного
розвитку і підтримки підприємництва
«Бізнес-Центр» 2 562,00 грн.
заборгованості по заробітній платі; 4
854,60 грн. боргу; 1 419,00 грн. заборгованості
по відрядженнях; 3 539,00 грн. по
підзвітних сумах; 247,32 грн. компенсації
за невикористану відпустку за 2004 рік;
154,57грн. компенсації відпустки за 2005
рік; 145,97 грн. компенсації індексу
індексації та 192,20 грн. заробітної плати
за липень 2005 року.

На виконання рішення судів
Городенківським районним судом
Івано-Франківської області видано
виконавчі документи за №2-56 від 16.05.2006р.
та від 26.03.2008р. про стягнення вказаних
сум на користь позивача, які позивачем
звернуті до примусового виконання в
порядку Закону України «Про виконавче
провадження», проте в частині
стягнення на суму 11 407, 73 грн. органом
державної виконавчої служби не
виконані.

18.12.2012р. Європейським судом з прав
людини прийнято остаточне рішення у
справі «Алпатов та інші проти України»
№7321/05, яким Європейський суд з прав
людини щодо позивача встановив
порушення пункту 1 статті 6, статті 13
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та статті 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод у зв'язку з тривалим
невиконанням рішення Городенківського
районного суду Івано-Франківської
області від 17.04.2006р. із змінами,
внесеними рішенням Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 26.02.2008р.,
ухвалених на його користь та у зв'язку з
відсутністю ефективного національного
засобу юридичного захисту щодо такого
невиконання. Також щодо позивача
постановлено, що держава-відповідач
має виконати рішення національних
судів, ухвалені на його користь, що
залишаються невиконаними та сплатити
протягом трьох місяців 3000 (три тисячі)
євро, що є відшкодуванням матеріальної
та моральної шкоди, а також
компенсацією судових витрат.

17.01.2013р. Державною виконавчою службою
України відкрито виконавче
провадження з виконання на користь
позивача вказаного рішення
Європейського суду з прав людини та
01.02.2013р. платіжним дорученням
Міністерства юстиції України за №71 на
користь позивача перераховані 32 491, 55
гривень, що еквівалентно 3000 (три тисячі)
євро, що є відшкодуванням позивачу
матеріальної та моральної шкоди, а
також компенсацією судових витрат
згідно рішення Європейського суду з
прав людини в справі «Алпатов та інші
проти України» №7321/05.

Як зазначено судом першої інстанції,
Рішення Європейського суду з прав
людини в справі «Алпатов та інші проти
України» в частині зобов'язання
України виконати рішення національних
судів, ухвалених на користь позивача,
що залишаються невиконаними Державною
виконавчою службою України не
здійснено та 11 407,73 грн. в користь
позивача не звернуто.

Надаючи оцінку законності та
обґрунтованості рішенню суду першої
інстанції колегія суду виходить з
наступного.

У відповідності з статтею 46 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод Високі
Договірні Сторони зобов'язуються
виконувати остаточні рішення Суду в
будь-яких справах, у яких вони є
сторонами.

Статтею другою Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» встановлено, що рішення
Європейського суду з прав людини є
обов'язковим для виконання Україною
відповідно до статті 46 Конвенції
(частина 1). Порядок виконання рішення
Європейського суду з прав людини
визначається цим Законом, Законом
України «Про виконавче провадження»,
іншими нормативно-правовими актами з
урахуванням особливостей, що
передбачені цим Законом (частина 2).

Стаття 3 вказаного Закону передбачає,
що виконання рішення Європейського
суду з прав людини здійснюється за
рахунок Державного бюджету України.

Розпорядником бюджетних коштів,
передбачених на виконання рішень
Європейського суду з прав людини, є
Міністерство юстиції України, як орган,
відповідальний за забезпечення
представництва України в
Європейському суді з прав людини та
координацію виконання його рішень, з
урахуванням особливостей,
вищезазначених нормативно-правових
актів, передбачених у державному
бюджеті для здійснення платежів,
пов'язаних за наслідками розгляду
справ проти України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.03.2007р. №408 з наступними змінами
затверджено Порядок використання
коштів, передбачених у державному
бюджеті для здійснення платежів,
пов'язаних з виконанням рішень
закордонних юрисдикційних органів,
прийнятих за наслідками розгляду справ
проти України (далі - Порядок), який
визначає механізм використання коштів,
передбачених Мін'юсту, як головного
розпорядника, у державному бюджеті за
програмою «Платежі на виконання рішень
закордонних юрисдикційних органів,
прийнятих за наслідками розгляду справ
проти України».

Відповідно до підпункту 8 пункту 2
зазначеного Порядку, бюджетні кошти
спрямовуються на витрати, пов'язані із
здійсненням додаткових заходів
індивідуального характеру на
виконання рішень Європейського суду з
прав людини, у тому числі виконання
рішень національних судів, невиконання
яких стало підставою для звернення до
Європейського суду з прав людини, та
витрати, пов'язані із здійсненням
заходів загального характеру на
виконання рішень Європейського суду з
прав людини.

Пунктом 6 Порядку визначено, що
операції, пов'язані з використанням
бюджетних коштів, здійснюються
відповідно до Порядку казначейського
обслуговування державного бюджету за
витратами, затвердженого в
установленому законодавством порядку.
У разі наявності заборгованості за
бюджетними зобов'язаннями минулих
років, узятими на облік органами
Казначейства, така заборгованість
підлягає погашенню у поточному
бюджетному періоді.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України «Про заходи щодо
реалізації Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 31.05.2006р. №784, встановлено, що
представництво України в
Європейському суді з прав людини у разі
розгляду питань дотримання нею
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та звітування
про хід виконання рішень Європейського
суду з прав людини у справах проти
України здійснюється в установленому
порядку Міністерством юстиції через
Урядового уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини.

Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем на адресу
Департаменту планово-фінансової
діяльності, бухгалтерського обліку та
звітності Міністерства юстиції
України направлена вимога №225/1 для
виконання виплати належних позивачу
коштів за рішеннями національних судів
в сумі 11 407,73 грн., згідно якої головний
державний виконавець Єжов М.В. вимагав
самостійно сплатити вищезгадану
заборгованість позивачу, яка є досі
непогашена, згідно документів
направлених на адресу Департаменту
Мінюсту 25.01.2013р. та 19.02.2013р.

Листом Міністерство юстиції України
від 17.05.2013р. №7829-0-33-13/17 повідомляло
відділ ВДС про те, що Департамент
здійснює виплату коштів виключно в
межах кошторисних призначень та
наявності коштів на рахунках. Окрім
того у відповіді зазначено, що згідно
розпису видатків Державного бюджету
України на 2013 рік за бюджетною
програмою КПКВК 3601170 «Платежі на
виконання рішень закордонних
юрисдикційних органів, прийнятих за
наслідками розгляду справ проти
України» заплановані суми коштів на
січень-травень 2013 не покривають
витрати, пов'язані з виконанням рішень
Суду, виключно з рішення національних
судів.

Аналіз норм чинного законодавства та
встановлених обставин у справі дає
можливість колегії суддів дійти
висновку, що виконання рішення
Європейського суду в частині
здійснення заходів індивідуального
характеру (виплати 11 407,73 грн. на
виконання рішень національних судів)
залежить від видатків Державного
бюджету на відповідний рік за
бюджетною програмою КПКВК 3601170
«Платежі на виконання рішень
закордонних юрисдикційних органів,
прийнятих за наслідками розгляду справ
проти України».

Слід зауважити, що згідно з рішенням
Європейського суду з прав людини
«Ромашов проти України» Суд вказав, що
факти справи свідчать про те, що
протягом періоду, що розглядається,
виконанню відповідного судового
рішення перешкоджала саме відсутність
законодавчих заходів, а не неналежне
виконання своїх обов'язків державними
виконавцями.

Отже рішенням міжнародної судової
установи, юрисдикція якої визнана
Україною, встановлено відсутність
бездіяльності органу державної
виконавчої служби при виконанні рішень
про стягнення коштів з бюджетної
установи за відсутності відповідних
бюджетних асигнувань.

Роз'яснення п.10-1 Постанови Пленуму ВСУ
від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», а також положення
п.п.2 п. 9 розділу VI Прикінцевих та
перехідних положень Бюджетного
кодексу України (зі змінами та
доповненнями) передбачають, що завдана
позивачу незаконними діями
відповідача матеріальна шкода
підлягає відшкодуванню державою за
рахунок коштів державного бюджету в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 03
серпня 2011 року №845 встановлено, що
Казначейство здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету для
відшкодування, зокрема шкоди,
заподіяної фізичним та юридичним
особам внаслідок незаконно прийнятих
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, їх посадових чи
службових осіб під час здійснення ними
своїх повноважень (п.п.2 п.41 Порядку).

Аналізуючи встановлені обставин у
справі та вимоги чинного законодавства
колегія суддів не встановила підстав
для визнання бездіяльності ДВС України
протиправною, а тому вимога про
стягнення моральної шкоди до
задоволення не підлягає, що є підставою
скасування рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позову.

Позивачем рішення суду першої
інстанції про відмову в позові в
частині вимог не оскаржувалось.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце,
зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи чи питання.

З огляду на те, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
які мають значення для справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а тому суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
оскаржувану постанову в частині
задоволення позову слід скасувати.

Керуючись ст. ст.160, 161, 195, 196, 198, 202, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної
виконавчої служби України та Державної
казначейської служби України -
задовольнити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
11 березня 2014 року у справі
№809/3658/13-а в частині задоволення позову
- скасувати та в задоволенні позовних
вимог в цій частині відмовити.

В решті Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
11 березня 2014 року у справі
№809/3658/13-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Повний текст Постанови виготовлено
14.08.2014р.