Справа № 826/5000/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2014 року № 826/5000/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві
нечинним та скасування податкових
повідомлень-рішень від 19.03.2014 року
нечинними акт, скасувати рішення та
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулась Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -
позивач, ФОП ОСОБА_1) з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) в якому
- скасувати податкове
- скасувати рішення від 19.03.2014
- скасувати вимогу про сплату
боргу від 19.03.2014 щодо стягнення з
позивача єдиного соціального внеску в
- скасувати податкове
- визнати нечинним акт від 24.01.2014
- зобов'язати відповідача видати
довідку про відсутність
заборгованості та Ф-22ОПП.
В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що згідно хибних
висновків акту перевірки відповідачем
необґрунтовано винесено податкові
повідомлення-рішення.
У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві та просив
задовольнити позовні вимоги у повному
Представник відповідача надав до
матеріалів справи письмові
заперечення на позовну заяву, в яких
зазначив, що висновки акту
обґрунтовані та, відповідно,
правомірно винесено податкове
повідомлення-рішення.
В судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти
Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
В судовому засіданні представники
сторін заявили клопотання про
подальший розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Враховуючи зазначене, суд в судовому
засіданні року ухвалив розглядати
справу в порядку письмового
Таким чином, суд керуючись ч.6 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України вирішує справу на підставі
наявних в ній доказів.
Вирішуючи спір по суті суд виходив з
Позивач - ОСОБА_1, зареєстрований як
фізична особа-підприємець
Солом'янською районною у місті Києві
державною адміністрацією 20.04.2010 року
фізичної особи-платника податків
НОМЕР_1, що підтверджено випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.
Державна податкова інспекція у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві є
контролюючим органом, який в розумінні
п.п.41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу
України контролює податки, які
справляються до бюджетів та державних
цільових фондів, крім зазначених у
підпункті 41.1.2 цього пункту, а також
стосовно законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби.
Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2011 по 31.12.2013 та дотримання
законодавства щодо укладання
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 по 31.12.2013 та складено акт
В висновках акту перевірки
відповідачем зазначено, що
документальною позаплановою невиїзною
перевіркою встановлені порушення:
- встановлено завищення валових
витрат за 2011 рік, чим порушено п.176.1 ст.176
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI зі змінами та доповненнями,
- встановлення не використання
касової книги, чим порушено п.1 ст.3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» №265/95-ВР від
06.07.1995 р. зі змінами та доповненнями,
- встановлено несплату ЄСВ, чим
порушено пп.1 п.2 ст.6, п.11 ст.8, п.8 ст.9
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 №2464- VI.
На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято:
донараховано 3271,72 грн. єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, також
нараховано штафну санкцію в розмірі
- податкове повідомлення-рішення
суму штрафних санкцій у розмірі 340,00
- податкове повідомлення-рішення
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб на загальну суму
3134,03 грн., у т.ч. за основним платежем в
розмірі 2507,22 грн. та за штрафними
санкціями в розмірі 626,81 грн.
Вимогою від 19.03.2014 №Ф-4 податковим
органом вимагалось сплатити недоїмку
зі сплати єдиного внеску, штрафів та
пені на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 3271,72
Рішенням від 19.03.2014 № застосовано
штрафні санкції за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на суму
327,12 грн. штрафних санкцій. (а.с.32)

Податковим повідомленням-рішенням від
19.03.2014 № застосовано штрафну
санкцію в розмірі 1,00 грн. (а.с.33)

Щодо позовної вимоги про визнання
неправомірним акт про результати
позапланової виїзної перевірки від
24.01.2014 №617/26-58-17-01-17- суд зазначає
наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 17 КАС
України, юрисдикція
адміністративних судів
поширюється на публічно-правові
спори, зокрема: спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

У відповідності до п. 4 ст. 105 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги, зокрема, про скасування
або визнання нечинним рішення
відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його
положень.

Обов'язковою ознакою
нормативно-правового акту чи правового
акту індивідуальної дії є створення
юридичних наслідків у формі прав,
обов'язків, їх зміни чи припинення.

Суд звертає увагу, що під актом
перевірки розуміється службовий
документ, який стверджує факт
проведення невиїзної документальної
або виїзної планової чи позапланової
перевірки, чи камеральної перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності і
є носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання.

Отже, акт перевірки та викладені у
ньому факти, висновки не можна
розглядати як рішення суб'єкта владних
повноважень, що породжує для платника
податків певні правові наслідки,
регулює ті чи інші відносини і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Акт є виключно носієм доказової
інформації про виявлені податковим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
платниками податків, обов'язковим
документом, на підставі якого
приймається відповідне рішення
контролюючого органу.

Згідно ст.83 Податкового кодексу
України для посадових осіб органів
державної податкової служби під час
проведення перевірок підставами для
висновків є: документи, визначені цим
Кодексом; податкова інформація;
експертні висновки; судові рішення;
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Підпунктами 4, 5, 6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України 22
грудня 2010 року №984 встановлено, що акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Суд дійшов висновку, що проведення
перевірки та оформлення акту з
висновками за результатами її
проведення є обов'язком відповідача.
При цьому, під час складання акту
перевірки посадова особа органу
податкової служби викладає висновки на
підставі наявних матеріалів, які
досліджувались під час перевірки та є
підставою для висновків згідно ст.83
Податкового кодексу України, щодо
порушень законодавства, які, на його
думку, мають місце, відображає думку з
питань, що входять до об'єкту перевірки,
однак, вищенаведене не створює в даному
випадку для позивача будь-яких
правових наслідків, зокрема, не робить
зазначені особою, що здійснювала
перевірку, угоди автоматично
нікчемними (недійсними) та не покладає
на платника податків будь-яких
обов'язків (у т.ч. зі сплати податків).

Отже, контролюючий орган зобов'язаний
скласти за результатами перевірки акт
та не позбавлений права викладати в
акті перевірки власні суб'єктивні
висновки щодо зафіксованих обставин,
та в подальшому, у разі виникнення
спору щодо рішень про визначення
грошових зобов'язань, що приймаються на
підставі такого акту, обґрунтовувати
ними власну позицію щодо наявності
певних допущених платником податків
порушень.

Оцінка акту перевірки, в тому числі і
оцінка дій посадових осіб податкового
органу щодо його складання, викладення
у ньому висновків перевірки, а також
щодо самих висновків перевірки,
надається уповноваженими законом
органами влади при вирішенні спору
щодо оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акту.

За таких обставин, суд вважає, що
оскаржуваний позивачем акт перевірки
не є рішенням суб'єкта владних
повноважень, у розмінні статті 17 КАС
України, оскільки акт перевірки не
встановлює права та обов'язки позивача.

Акт від 24.01.2014 №617/26-58-17-01-17- про
результати позапланової невиїзної
документальної перевірки позивача не
несе ніяких правових наслідків для
позивача, та за своєю сутністю є
інформаційною довідкою (та висновок,
який є невід'ємною частиною акта), то
вони не породжують будь-яких юридичних
наслідків для позивача. Крім того, сам
по собі оспорюваний акт перевірки
безпосередньо не тягне для позивача
несприятливих наслідків, не є
обов'язковим для нього чи його
контрагентів.

Отже, акт перевірки є лише засобом
документування перевірочних дій і не
встановлює відповідальності для осіб,
які допустили недоліки або порушення,
встановлені під час проведення
перевірки, не встановлює та не змінює
правовідносини, акт перевірки є
підставою для прийняття рішення
суб'єктом владних, а тому не може бути
предметом оскарження в
адміністративному суді.

Наведені у позовній заяві доводи не
містять обґрунтованих посилань на
конкретні блага, які може здобути
позивач внаслідок задоволення позову.
Акт перевірки не змінює, не породжує та
не припиняє правовідносини, які
об'єктивно та безпосередньо впливали
на позивача як на юридичну особу.

Відтак, позовні вимоги в частині
визнання протиправним акту від 24.01.2014
№617/26-58-17-01-17- задоволенню не
підлягають.

Щодо позовної вимоги про скасування
податкового повідомлення-рішення від
07.02.2014 № Окружним
адміністративним судом міста Києва
встановлено, що відповідно акту
перевірки вказано на інформацію, що
протягом перевіряємого періоду ФОП
ОСОБА_1 внесено до валових витрат
витрати по закупівлі тканини, оренда
приміщення та купівля необхідного
обладнання (оверлок), однак під час
перевірки позивачем не надано
пояснень та документів щодо придбання
цього товару.

Суд не може погодитися з такою позицією
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач не обґрунтувала витрати щодо
придбання тканини, оверлоку та оренду
приміщення, оскільки на час проведення
перевірки ОСОБА_1 надавала заяву, в якій
зазначала, що документи перебували на
перевірці.

Під час розгляду даної справи
позивачем до матеріалів справи надані
наступні документи.

На підтвердження дійсної оренди
приміщення надано наступні договори.

Між позивачем та АТФ «Укргахбуд»
укладено договір від 1.06.2010 №09-05/10-А,
відповідно до якого орендодавець (АТФ
«Укргахбуд») зобов'язується передати
орендареві (позивачу) у володіння та
користування нежитлове приміщення, а
саме приміщення на третьому поверсі
нежитлової будівлі за адресою: 03061, м.
Київ, вул. Суздальська, буд. 13, а орендар
зобов'язується прийняти вищенаведене
нежитлове приміщення, своєчасно
сплачувати орендну плату та після
припинення дії цього договору
повернути орендареві нежитлове
приміщення орендодавцеві в належному
стані. Строк дії даного договору до
31.05.2011 року (а.с.160)

До цього договору надано акт
приймання-передачі від 1.06.2010, від 27.09.2011,
додаткові угоди вір 01.06.2011 та від 27.09.2011
№2. (а.с.165-168)

Між позивачем та ТОВ «Петроліум Ойл
Юкрейн» укладено договір оренди від
28.09.2011 №9, відповідно до якого
орендодавець (ТОВ «Петроліум Ойл
Юкрейн») зобов'язується передати
орендареві (позивачу) в строкове платне
користування нежитлове приміщення, а
саме приміщення на третьому поверсі
нежитлової будівлі за адресою: 03061, м.
Київ, вул. Суздальська, буд. 13, а орендар
зобов'язується прийняти вищенаведене
нежитлове приміщення, своєчасно
сплачувати орендну плату та після
припинення дії цього договору
повернути орендареві нежитлове
приміщення орендодавцеві в належному
стані. Строк дії даного договору до
15.11.2011 року. (а.с.150)

До вищевказаного договору надано акт
приймання-передачі від 28.09.2011 року.
(а.с.157)

Додатковою угодою від 15.11.2011 року за
взаємною згодою припинено дію договору
оренди з 16.11.2011 року та складено акт
приймання-передачі об'єкту від 15.1.2011
року. (а.с.158, 159)

Оплата за оренду приміщення
відбувалось у безготівковій формі, на
підтвердження чого надані виписки з
банку, з яких вбачається проплата за
даними договорами (а.с.132, 100, 108)

На підтвердження дійсного придбання
товару позивачем надано накладні від
29.04.2011 №8982 від 27.04.2011 №РНс-007607, від 16.05.2011
№РНс-007823, від 29.11.2011 №РНс-011143, від 28.11.2011
№РНс-011120, від 20.07.2011 №15644, видаткові
накладні від 28.22.2011 №31106, від 28.22.2011
№КІ-0001794, від 20.10.2011 №РН-0003748, , від 02.06.2011
№013, від 23.05.2011 №0010, від 01.08.2011 №0016, від
01.11.2011 №0018, від 01.08.2011 №0017, від 13.09.2011
№0017, рахунки-фактури від 12.05.2011
№СФс-015863.(а.с.169)

На підтвердження дійсного придбання
оверлоку надано до матеріалів справи
видаткову накладну від 30.11.2011 №ТОВ-75847
рахунок-фактура від 29.11.2011 №ТОВ-007684.
(а.с.184, 185)

Розрахунок проводився у безготівковій
формі, що вбачається із виписки з банку.
(а.с.132)

Отже всі витрати під час розгляду
справи підтверджені документами,
наданими позивачем до матеріалів
справи.

Відповідно до п.138.8 ст.138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме:прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно з приписами пп.138.8.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України до складу
прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів,
отриманих у процесі виробництва, які
оцінюються у порядку, визначеному в
положеннях (стандартах)
бухгалтерського обліку.

Окрім цього, постачальники товару та
послуг є юридичними особами,
платниками податку, що, за таких
обставин, унеможливлює застосування до
позивача положень пп. 176.1 ст.176
Податкового кодексу України.

Оскільки акт перевірки, на підставі
якого прийнято спірне ППР, не містить в
собі інших посилань на порушення
позивачем норм податкового
законодавства при справлянні податку
на доходи фізичних осіб та враховуючи,
що матеріали справи містять докази
придбання позивачем товарів та послуг
у підприємців платників податку, тому
суд приходить до висновку про
помилковість тверджень відповідача
щодо збільшення ФОП ОСОБА_1 суми
валових витрат, внаслідок чого спірне
податкове повідомлення - рішення від
07.02.2014 № підлягає скасуванню.

Що стосується позовної вимоги про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 19.03.2011 №
судом встановлено наступне.

Податковим органом винесено податкове
повідомлення-рішення від 19.03.2011 №,
яким нараховано суму штрафних санкцій
в розмірі 1,00 грн.

Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» встановлено, що суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Як вбачається з копії книги обліку
доходів і витрат ФОП ОСОБА_1, позивачем
здійснено два записи від 13.05.2011 року,
відповідно яких зазначено суми доходу
в розмірі 1950,00 грн. та 996,32 грн., згодом ці
записи закреслено та вказано, що вони
здійснені «помилково».

Як зазначає представник відповідача,
при проведенні перевірки була
встановлена розбіжність між
задекларованим валовим доходом та
доходами отриманими у безготівковій
формі.

Відповідно до п.3 ст.3 Порядку ведення
Книги обліку доходів і витрат, яку
ведуть фізичні особи - підприємці, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність записи у Книзі виконуються
розбірливо чорнилом темного кольору
або кульковою ручкою. Внесення
виправлень здійснюється шляхом нового
запису, який засвідчується підписом
самозайнятої особи.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" (тут і далі по тексту
нормативно-правові акти в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок;

Згідно пункту 1 статті 17 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" визначено, що у разі проведення
розрахункових операцій на неповну суму
вартості проданих товарів (наданих -
послуг), у разі непроведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки, до
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність.

Отже, суд робить висновок, що для
підтвердження цієї суми позивачу
необхідно було або надати доказ
безготівкового розрахунку, або
провести ці кошти з використанням РРО,
або, якщо ця сума внесена помилково,
внести відповідні записи про
помилковість відповідно до приписів
ст.3 Порядку ведення Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи - підприємці.

Однак, як встановлено судом, позивачем
не вжито жоден із цих заходів, водночас,
вже після проведення перевірки просто
закреслено ці записи, що є порушенням
норм законодавства.

Отже податковим органом правомірно
зроблено висновок, що позивачем
порушено п.1 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР.

Враховуючи вищевикладене, позовна
вимога в частині скасування
податкового повідомлення-рішення від
19.03.2011 № є необґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині
скасування рішення від 19.03.2014 № та
скасування вимоги про сплату боргу від
19.03.2014 щодо стягнення з позивача
єдиного соціального внеску в сумі 3271,72
грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до п.4 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до пп.1 п.2 ст.6 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно з п.11 ст.8 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
для платників, зазначених у пунктах 4 та
5 частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 цього ж Закону
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 20
числа наступного місяця.

Як вбачається з попередніх висновків
суду, валові витрати підтверджені
наданими позивачем документами, а тому
податковим органом безпідставно та
необґрунтовано збільшено
оподаткований дохід, отже і
нарахування суми єдиного державного
соціального внеску є протиправним.

Отже, враховуючи вищевикладене,
рішення від 19.03.2014 № та вимога про
сплату боргу від 19.03.2014 щодо стягнення з
позивача єдиного соціального внеску
підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
відповідача видати довідку про
відсутність заборгованості та Ф-22ОПП
суд зазначає наступне.

Відповідно до п.11.17 ст.11 Порядку обліку
платників податків і зборів після
проведеної документальної
позапланової перевірки платника
податків та його відокремлених
підрозділів та спливу законодавчо
встановлених строків сплати
узгоджених грошових зобов'язань такого
платника податків та його
відокремлених підрозділів, у разі
відсутності заперечень контролюючого
органу щодо здійснення державної
реєстрації припинення юридичної особи,
визначених пунктом 11.27 цього розділу,
та встановлення факту відсутності
заборгованості платника податків та
його відокремлених підрозділів перед
бюджетом щодо сплати платежів,
контроль за справлянням яких
здійснюють контролюючі органи,
контролюючий орган складає довідку про
відсутність заборгованості із сплати
податків, зборів за формою N 22-ОПП
(додаток 20).

Така довідка надсилається
відповідальній особі платника
податків. За зверненням комісії з
припинення (ліквідаційної комісії),
ліквідатора, платника податків
(фізичної особи), іншої особи, яку за
даними Єдиного державного реєстру
(згідно з рішенням про припинення)
призначено відповідальною за
проведення процедур припинення
юридичної особи, довідка за формою N
22-ОПП може бути видана такій особі
безпосередньо у контролюючому органі,
але не пізніше третього робочого дня,
що настає за днем реєстрації довідки у
контролюючому органі. Після закінчення
триденного строку довідка
надсилається поштою.

Згідно з п.11.18 ст.11 Порядку обліку
платників податків і зборів якщо
припиняється юридична особа, яка
перебуває на обліку в контролюючому
органі за основним місцем обліку та
одночасно в інших контролюючих органах
перебуває на обліку за неосновним
місцем обліку чи перебувають на обліку
її відокремлені підрозділи, довідка
про відсутність заборгованості із
сплати податків, зборів за формою N
22-ОПП видається такому платнику
податків контролюючим органом за
основним місцем обліку лише після
отримання від усіх інших зазначених
органів висновків про відсутність
заборгованості щодо сплати платежів,
контроль за справлянням яких
здійснюють контролюючі органи, у
самого платника податків та його
відокремлених підрозділів на
територіях
адміністративно-територіальних
одиниць, що обслуговуються такими
контролюючими органами, та відсутності
заперечень щодо припинення юридичної
особи.

Оскільки позов задоволено частково,
отже за позивачем ще наявний борг, а
тому зобов'язання податковий орган
видати довідку 22-ОПП є передчасним.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, а частиною 1 статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України зазначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
обґрунтованими в частині скасування
податкового повідомлення-рішення від
12.04.2013 року №, рішення від 19.03.2014
№ та вимога про сплату боргу від
19.03.2014 щодо стягнення з позивача
єдиного соціального внеску, а тому
позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Згідно ч.3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51,
56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121,
122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
- задовольнити частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 12.04.2013 року
№.

Скасувати вимогу про сплату боргу від
19.03.2014 щодо стягнення з позивача
єдиного соціального внеску

Скасувти рішення від 19.03.2014 №.

В решті позовних вимог-відмовити.

Стягнути решту суми судового збору з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(адреса: 03061, АДРЕСА_1, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків та інших обов'язкових
платежів НОМЕР_1) у розмірі 600 (шестисот)
грн. 30 коп. на користь Державного
бюджету України, зарахувавши їх за
реквізитами Окружного
адміністративного суду міста Києва для
сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку за правилами, встановленими
ст.ст.185-187 цього Кодексу.

Суддя
О.А. Соколова