Справа № 816/2463/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2463/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Петренко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Різник Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області ,
державного інспектора сільського
господарства в Полтавській області
Лиховида Василя Йосиповича про
визнання дій протиправними та
скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області ,
державного інспектора сільського
господарства в Полтавській області
Лиховида Василя Йосиповича про
визнання дій протиправними та
скасування припису.

Позивач просив:

- визнати протиправними дії державного
інспектора сільського господарства в
Полтавській області Лиховида Василя
Йосиповича під час обстеження
земельної ділянки та складання акту
обстеження земельної ділянки № 182 від 24
грудня 2013 року;

- визнати протиправними дії Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області, Лиховид
Василя Йосиповича щодо складання
розрахунку розміру шкоди, заподіяної
ОСОБА_3 внаслідок використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням (за межами населеного
пункту);

- визнати протиправним та скасувати
розрахунок розміру шкоди, заподіяної
ОСОБА_3 внаслідок використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням (за межами населеного
пункту) від 24 грудня 2013 року;

- визнати протиправним та скасувати
припис Державного інспектора
сільського господарства в Полтавській
області Лиховида Василя Йосиповича від
24 грудня 2013 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на протиправність дій
відповідача щодо проведення
відповідної перевірки та на незгоду з
оскаржуваним приписом. Стверджував про
те, що ОСОБА_3 орендовані на підставі
договору від 14 вересня 2004 року спірні
землі площею 72,8 га, які знаходиться за
межами населених пунктів
Супротивнобалківськоі сільської ради
Новосанжарського району Полтавської
області, використовувались за їх
цільовим призначенням, а саме для
товарного сільськогосподарського
виробництва, як і визначено в п.16
вказаного договору. Позивач
наголошував на тому, що надані в оренду
спірні землі пасовищ та сіножатей уже
передавались ОСОБА_3 у занедбаному та
розораному вигляді, проте інспектором
у ході перевірки не було взято до уваги
фактичне становище земельної ділянки
на момент підписання договорів оренди.
Земельна ділянка використовувалась в
межах категорії земель, в які її надано,
а саме як землі сільськогосподарського
призначення, тому в даному випадку
відсутнє нецільове використання землі.
Докази в спростування вказаного
відсутні та відповідачем не
встановлені. Крім того, у ході
перевірки не було встановлено, в чому
полягає шкода, завдана позивачем та
яким чином дії (бездіяльність) позивача
порушують, обмежують права
орендодавця чи держави. У той час як
відповідними належними доказами
підтверджується, що за час
користування позивачем землею дії
останнього не призвели до погіршення
якісних показників землі. Крім того,
розрахунок розміру шкоди відповідачем
проведений на підставі
необґрунтованих показників. Таким
чином, відповідні дії та оскаржуваний
припис є незаконними та такими, що
порушують права ОСОБА_3

06 серпня 2014 року позивачем було подано
заяву про зміну позовних вимог, згідно
якої останній просив визнати
протиправним та скасувати припис
Державної інспекції сільського
господарства України у Полтавській
області від 24 грудня 2013 року, а також
визнати протиправними дії Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області щодо
нарахування ОСОБА_3 шкоди, заподіяної
внаслідок використання земельних
ділянок площею 72,8 га на території
Супротивнобалківської сільської ради
не за цільовим призначенням (за межами
населеного пункту).

Представник позивача вимоги з
урахуванням заяви від 06.08.2014 підтримав
та просив їх задовольнити у повному
обсязі. У ході розгляду справи, з - поміж
іншого, наголошував на тому, що
відсутність факту нецільового
використання позивачем землі
підтверджується постановою
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 01.08.2014, якою
скасовано постанову Державної
сільськогосподарської інспекції в
Полтавській області від 24.12.2013 про
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
нецільове використання земельних
ділянок площею 72,8 га, які знаходяться
на території Супротивнобалківської
сільської ради Новосанжарського
району за відсутністю складу
адміністративного правопорушення.
Отже, в діях позивача відсутній склад
адміністративного правопорушення,
передбачений статтею 53 КУпАП -
нецільове використання земель. Крім
того, оскаржуваний припис в частині
зобов'язання ОСОБА_3 виготовити проект
землеустрою, що забезпечить
еколого-економічне обґрунтування
сівозмін та впорядкування угідь, або
приведення земельних ділянок у стан,
придатний для використання за
функціональним призначенням, є
протиправним з тих підстав, що згідно
пункту 18 Перехідних положень
Земельного кодексу України, вимоги що
стосуються обов'язку виготовлення
проекту землеустрою, поширюються лише
на тих власників та користувачів, які
використовують земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
загальною площею більш як 100 гектарів.
Оскільки, вимога про виготовлення
проекту землеустрою стосується лише
спірних 72,8 га землі, яка
використовується позивачем для
товарного сільськогосподарського
виробництва, як на думку останнього,
ОСОБА_3 не зобов'язаний виготовляти
відповідний проект землеустрою.

Представник відповідача, Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області, проти
позову заперечувала, просила суд
відмовити у його задоволенні. В
обґрунтування заперечень, посилалась
на те, що на момент перевірки земельні
ділянки, які надані гр. ОСОБА_3 для
сінокосіння та випасання худоби були
розорені та використовуються як рілля,
в чому вбачається порушення вимог
пункту 5 статті 20 Земельного кодексу
України, згідно якого земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно в межах вимог
щодо користування землями певного
виду використання, встановлених
статтями Кодексу та статтею 37 Закону
України "Про охорону земель", згідно
якої на землях сільськогосподарського
призначення обмежена діяльність щодо
розорювання сіножатей, пасовищ.
Договори оренди землі від 14.09.2004 та
09.11.2009 між Новосанжарською районною
державною адміністрацією та гр. ОСОБА_3
були укладені щодо надання в оренду
земель для сінокосіння та випасання
худоби, а тому у розорюванні земельних
ділянок і у використанні їх як ріллі
вбачається, як на думку відповідача,
заподіяння шкоди державі внаслідок
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням. Відтак, позивач
зобов'язаний виконати вимоги
оскаржуваного припису та відшкодувати
обрахований розмір завданої державі
шкоди, а тому позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Відповідач, державний інспектор
сільського господарства в Полтавській
області Лиховид Василь Йосипович, в
судове засідання не з'явився, хочу був
повідомлений належним чином про час та
місце розгляду справи, причини неявки
суду не повідомив, клопотань не надав.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
встановив наступне.

Судом встановлено, що 24 грудня 2013 року
Державною інспекцією сільського
господарства в Полтавській області, в
особі державного інспектора
сільського господарства в Полтавській
області Лиховида Василя Йосиповича,
було проведене перевірку дотримання
вимог земельного законодавства
фізичною особою ОСОБА_3, за
результатами якої складено акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства, акт обстеження
земельної ділянки № 182, протокол про
адміністративне правопорушення № 000509.

У даних документах містяться висновки
про те, що земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для сінокосіння та випасання худоби
загальною площею 72,8 га (з них 59,3 га
пасовищ та 13,5 га сіножатей), на які
укладені між Новосанжарською районною
державною адміністрацією та ОСОБА_3
09.11.2009 року договори оренди землі, на
момент перевірки розорені та
використовуються як рілля, в чому
вбачається використання їх не за
функціональним призначенням, чим
порушено вимоги статті 20 Земельного
кодексу України та статті 37 Закону
України "Про охорону земель"
(використання земель не за цільовим
призначенням).

24 грудня 2014 року Державним інспектором
сільського господарства в Полтавській
області Лиховидом Василем Йосиповичем
винесено припис про усунення виявлених
порушень та складено розрахунок
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням (за межами
населеного пункту).

Вказаним приписом позивача було
зобов'язано усунути порушення вимог
земельного законодавства в термін до
22.01.2014, а саме: виготовити проекти
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозмін та впорядкування угідь або
привести земельні ділянки у стан,
придатний для використання за
функціональним призначенням.

Крім того, 27 грудня 2013 року
відповідачем було складено
повідомлення на адресу гр. ОСОБА_3,
згідно якого встановлено заподіяння
позивачем шкоди державі внаслідок
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням та
запропоновано останньому добровільно
відшкодувати шкоду в сумі 25 726,78 грн.

Позивач зі вказаним приписом
Державної інспекції сільського
господарства України у Полтавській
області від 24 грудня 2013 року та діями
щодо нарахування ОСОБА_3 шкоди в сумі
25726,78 грн, заподіяної внаслідок
використання земельних ділянок площею
72,8 га на території
Супротивнобалківської сільської ради
не за цільовим призначенням (за межами
населеного пункту), не погодився та
звернувся до суду за захистом, як на
його думку, порушеного свого права з
вимогою про визнання таких дій
протиправними та скасування вказаного
припису.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, суд виходить з наступного.

Складаючи оскаржуваний припис,
відповідач виходив з того, що
позивачем, в порушення земельного
законодавства, не було розроблено
проекту землеустрою на спірні земельні
ділянки площею 72,8 га, у зв'язку з чим
ОСОБА_3 було зобов'язано у строк до
22.01.2014 виготовити відповідно
документацію.

Суд не погоджується з такими
висновками відповідача, з огляду на
наступне.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 14 вересня 2004
року між Новосанжарською районною
державною адміністрацією Полтавської
області і ОСОБА_3 було укладено на 5
років договір оренди землі на загальну
площу 142,1 га, яка знаходиться за межами
населених пунктів
Супротивнобалківськоі сільської ради
Новосанжарського району Полтавської
області. Вказаний договір було
зареєстровано в Новосанжарському
відділенні Полтавської регіональної
філії ДП "Центр ДЗК", про що в Державному
реєстрі земель вчинено запис від 14
вересня 2004 року за № 2.

До складу даних земель входили спірні
72,8 га сіножатей та пасовищ. Згідно
даного договору в цілому земельна
ділянка передана відповідачу для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва. У
пункті 16 Договору зазначено: « 16.
Цільове призначення земельної ділянки
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва».

Згідно статті 33 Закону України «Про
оренду землі» (станом на день вчинення
правочину ), по закінченню строку, на
який було укладено договір оренди
землі, орендар, який належно виконував
обов'язки відповідно до умов договору,
має за інших рівних умов переважне
право на поновлення договору. У разі
поновлення договору оренди землі на
новий строк його умови можуть бути
змінені за згодою сторін. У разі якщо
орендар продовжує користуватися
земельною ділянкою після закінчення
строку договору оренди, то за
відсутності письмових заперечень
орендодавця протягом одного місяця
після закінчення строку договору він
підлягає поновленню на той самий строк
і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Сторонами було поновлено договір
оренди землі від 14 вересня 2004 року
шляхом укладання по кожній окремій
ділянці нових договорів (розпорядження
голови Новосанжарської районної
державної адміністрації Полтавської
області від 21.09.2009 № 377 «Про продовження
терміну оренди земельних ділянок» із
змінами від 06.11.2009 № 437), які підписані
сторонами 09 листопада 2009 року та
зареєстровані Відділом Держкомзему у
Новосанжарському районі, про що в
Державному реєстрі земель вчинено
записи від 14 травня 2011 року за №
00226 та №00227.

Отже, згідно поновлених договорів
оренди землі від 09.11.2009 року, позивачу
було продовжено термін дії оренди
спірних 72,8 га землі.

Згідно статті 22 Земельного кодексу
України, землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей. До земель
сільськогосподарського призначення
належать: сільськогосподарські угіддя
(рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та перелоги);
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.

Згідно пункту 18 перехідних положень
Земельного кодексу України, на період
до 1 січня 2015 року вимоги частини
четвертої статті 22 цього Кодексу
поширюються лише на тих власників та
користувачів, які використовують
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
загальною площею більш як 100 гектарів.

Таким чином, суд погоджується з
твердженням позивача про
протиправність вимоги відповідача
щодо зобов'язання ОСОБА_3 виготовити
проект землеустрою на спірні земельні
ділянки площею 72,8 га, у зв'язку з чим
припис державного інспектора
сільського господарства в Полтавській
області Лиховида Василя Йосиповича від
24 грудня 2013 року підлягає скасуванню.
Таким чином, позов в частині визнання
протиправним та скасування вказаного
припису підлягає задоволенню.

Щодо визнання протиправними дій
Державної інспекції сільського
господарства України у Полтавській
області щодо нарахування ОСОБА_3 шкоди,
заподіяної внаслідок використання
земельних ділянок площею 72,8 га на
території Супротивнобалківської
сільської ради не за цільовим
призначенням (за межами населеного
пункту), суд зазначає наступне.

Як було вказано раніше, 27 грудня 2013 року
відповідачем складено повідомлення №
182 на адресу гр. ОСОБА_3, згідно якого
встановлено заподіяння позивачем
шкоди державі внаслідок використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням та запропоновано
останньому добровільно відшкодувати
шкоду в сумі 25 726,78 грн.

Суд не погоджується з висновком
відповідача про завдання ОСОБА_3 шкоди
державі в сумі 25726,78 грн внаслідок
нецільового використання землі, з
огляду на таке.

Згідно статті 20 Земельного кодексу
України, віднесення земель до тієї чи
іншої категорії здійснюється на
підставі рішень органів державної
влади, Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних
ділянок здійснюється за проектами
землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних
ділянок державної або комунальної
власності провадиться Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про затвердження
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок та передачу цих
ділянок у власність або надання у
користування відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

Зміна цільового призначення земельних
ділянок приватної власності
здійснюється за ініціативою власників
земельних ділянок.

Види використання земельної ділянки в
межах певної категорії земель (крім
земель сільськогосподарського
призначення та земель оборони)
визначаються її власником або
користувачем самостійно в межах вимог,
встановлених законом до використання
земель цієї категорії, з урахуванням
містобудівної документації та
документації із землеустрою.

Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно в межах вимог
щодо користування землями певного виду
використання, встановлених статтями 31,
33 - 37 цього Кодексу.

Тобто статтями 31,33-37 Земельного кодексу
визначено землі, які можуть надаватись
в оренду користувачам для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Як було зазначено вище, стаття 22
Земельного кодексу України визначає,
що до земель сільськогосподарського
призначення належать:
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги).

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно відповідних договорів оренди,
ОСОБА_3 було надано в строкове платне
користування земельні ділянки для
сінокосіння та випасання худоби, що
знаходяться в запасі на території
Супротивнобалківської сільської ради.

Проте, як наголошував відповідач та не
заперечував позивач, у ході перевірки
державним інспектором сільського
господарства в Полтавській області
було встановлено, що ОСОБА_3 означені
земельні ділянки розорані та
використовуються як рілля. Вказане, як
на думку відповідача свідчить, що
позивачем земельні ділянки площею 72,8
га використовується не за цільовим
призначенням, чим завдається шкода
державі.

Враховуючи визначення земель
сільськогосподарського призначення,
встановлене статтею 22 Земельного
кодексу України, суд не погоджується з
такими висновками Державної інспекції
сільського господарства України у
Полтавській області, та вважає, що
використання ОСОБА_3 земель в якості
ріллі не може свідчити про
використання землі не за її цільовим
призначенням.

Вказане, як на думку суду, може свідчити
лише про використання спірних
земельних ділянок не за функціональним
призначенням. Проте, у той час як
відповідальність на позивача було
покладено за, начебто, нецільове
користування землею.

Суд звертає увагу, що і в оскаржуваному
приписі мова ідеться лише про
використання позивачем земельних
ділянок не за функціональним
призначенням, про нецільове
використання землі інспекція в приписі
не посилається.

Крім того, відповідачем не було надано
доказів того, що спірні земельні
ділянки передавались в оренду ОСОБА_3
як пасовище та сіножаті, а не в
розораному вигляді, що б могло
свідчити, як на думку відповідача, про
навмисну зміну позивачем цільового
призначення землі.

Суд звертає увагу на те, що договір
оренди землі від 14.09.2004, на підставі
якого було передано в користування
ОСОБА_3 спірні землі, було продовжено на
повторний термін, що, як на думку суду,
може свідчити про правомірне
використання позивачем зазначеної
землі, оскільки жодних заперечень щодо
виконання орендарем своїх зобов'язань
протягом відповідного строку зі
сторони Новосанжарської районної
державної адміністрації не було.

Таким чином, суд вважає
необґрунтованими висновки Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області, що
ОСОБА_3 земельні ділянки площею 72,8 га за
межами населених пунктів
Супротивнобалківської сільської ради
використовувалась не за цільовим
призначенням.

Вказане підтверджується також наявною
у матеріалах справи постановою
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 01.08.2014
№542/226/14-а, згідно якою було скасовано
Постанову №517 від 24.12.2013 про
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
статтею 53 КУпАП України у вигляді
штрафу в розмірі 170 грн за нецільове
використання земель.

Означена постанова є остаточною та
оскарженню не підлягає. Таким чином,
судом було підтверджено відсутність
нецільового використання спірних
земельних ділянок площею 72,8 га.

Згідно статті 37 Закону України «Про
охорону земель», використання
земельних ділянок способами, що
призводять до погіршення їх якості,
забороняється. На землях
сільськогосподарського призначення
може бути обмежена діяльність щодо:
вирощування певних
сільськогосподарських культур,
застосування окремих технологій їх
вирощування або проведення окремих
агротехнічних операцій; розорювання
сіножатей, пасовищ; використання
деградованих, малопродуктивних, а
також техногенно забруднених
земельних ділянок; необґрунтовано
інтенсивного використання земель.

У матеріалах справи міститься довідка
Полтавської філії Державної установи
«Інститут охорони ґрунтів» №780-02/101 від
30.12.2013, згідно якої встановлено, що
ніяких вагомих причин, які б прямо
свідчили про негативні наслідки
господарювання та погіршення
родючості ґрунту полів, які орендує
ОСОБА_3, або навіть тенденцію до цього
процесу, немає.

Як вбачається з матеріалів справи,
розмір спірної завданої ОСОБА_3 шкоди
відповідачем було обраховано на
підставі «Методики визначення розміру
шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття покриву (родючого шару ґрунту)
без спеціального дозволу»,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 №963.

Вказана методика передбачає три умови,
за яких користувач земельною ділянкою
повинен відшкодувати державі завдану
шкоду. Тобто такими передумовами є:

- самовільне зайняття земельних
ділянок;

- використання земельних ділянок
не за цільовим призначенням;

- зняття покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу.

У ході розгляду справи судом не
встановлено, а відповідачем не було
наведено фактів та не надано доказів
щодо самовільного зайняття позивачем
земельних ділянок та зняття останнім
родючого шару ґрунту. Крім того, у ході
розгляду справи було спростовано
доводи відповідача про використання
ОСОБА_3 земельних ділянок не за
цільовим призначенням.

Таким чином, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для зобов'язання
позивача добровільно відшкодувати
заподіяну державі внаслідок
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням шкоду в сумі
25726,78 грн.

З огляду на викладене, дії Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області щодо
нарахування ОСОБА_3 шкоди, заподіяної
внаслідок використання земельних
ділянок площею 72,8 га на території
Супротивнобалківської сільської ради
не за цільовим призначенням (за межами
населеного пункту) є протиправними, а
тому позов в цій частині підлягає
задоволенню.

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття спірного
припису та вчинення оскаржуваних дій
покладено на Державну інспекцію
сільського господарства України у
Полтавській області

В даному випадку відповідач не довів
правомірність складеного ним припису
та вчинення оскаржуваних дій, не надав
доказів в спростування
вищевикладеного, на відміну від
позивача, який довів обґрунтованість
вимог, заявлених у позові.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Відповідно до положень частини 1 статті
94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Державної інспекції сільського
господарства України у Полтавській
області, державного інспектору
сільського господарства в Полтавській
області Лиховида Василя Йосиповича про
визнання дій протиправними та
скасування припису задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
припис Державної інспекції сільського
господарства України у Полтавській
області від 24 грудня 2013 року №841.

Визнати протиправними дії Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області щодо
нарахування ОСОБА_3 шкоди, заподіяної
внаслідок використання земельних
ділянок площею 72,8 га на території
Супротивнобалківської сільської ради
не за цільовим призначенням (за межами
населеного пункту).

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Державної інспекції сільського
господарства України у Полтавській
області на користь ОСОБА_3 витрати зі
сплати судового збору у розмірі 74 грн.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови складено 11
серпня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський