Справа № 2а-866/11/0539
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

06 серпня 2014 року м. Київ
В/800/3372/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі :

Калашнікової О.В.

Голяшкіна О.В.

Леонтович К.Г.

Стрелець Т.Г.

Черпіцької Л.Т.

розглянувши заяву ОСОБА_6 та ОСОБА_7

про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 10.04.2014 року

у справі № 2а-866/11/0539 (К/9991/1829/12 - номер
справи у Вищому адміністративному суді
України)

за позовом ОСОБА_6

до Мелекінської сільської ради
Першотравневого району Донецької
області,

третя особа: ОСОБА_8

про визнання протиправним та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися з заявою
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 10.04.2014 року, прийнятої за
результатами перевірки їх касаційної
скарги на постанову Першотравневого
районного суду Донецької області від
15.09.2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01.12.2011 року у цій справі.

Постановою Першотравневого районного
суду Донецької області від 15.09.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01.12.2011 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10.04.2014 року рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
залишені без змін.

У заяві про перегляд Верховним Судом
України вказаної ухвали Вищого
адміністративного суду України
заявники ставлять питання про її
скасування, посилаючись на неоднакове
застосування одних і тих же норм
матеріального права, а саме: ст. ст. 39, 83
Земельного кодексу (далі - ЗК) України,
ст. 19 Конституції України.

Судами попередніх інстанцій у справі
встановлено, що рішенням Меленкінської
сільської ради Першотравневого району
від 26.03.2009 року №5/24-1484 затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та передано у
власність ОСОБА_8 земельну ділянку
площею 0, 1730га у АДРЕСА_1 під будівництво
та обслуговування житлового будинку та
господарських споруд.

Відповідно до акту встановлення та
узгодження меж земельної ділянки в
натурі від 07.05.2008 року ОСОБА_8
встановлені в натурі межі земельної
ділянки.

Актом землевпорядної комісії
встановлено, що між земельними
ділянками НОМЕР_1, НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 та
земельною ділянкою НОМЕР_3 по АДРЕСА_3
(земельна ділянка позивача), проїзду не
існує. Так, вказано, що проїзд до
ділянкиНОМЕР_3 по АДРЕСА_3 між
приватизованою ділянкою АДРЕСА_1, який
межує з ділянкою НОМЕР_4 по АДРЕСА_3,
неможливий, оскільки ділянка АДРЕСА_1
по відношенню до ділянки НОМЕР_4 по
АДРЕСА_3 знаходиться по рівню вище і для
укріплення землі для запобігання
зсувного процесу по ширині усіх
ділянок висаджені чагарники.

Судами попередніх інстанцій із
посиланням на докази, досліджені під
час судового розгляду справи, також
встановлено, що проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки та
передачу її у власність ОСОБА_8
погоджено з усіма передбаченими
законом органами.

Посилаючись на встановлені судами
попередніх інстанцій обставини, у тому
числі щодо відсутності проїзду на
земельній ділянці, переданій у
власність третій особі, колегія суддів
погодилася з позицією судів щодо
відсутності факту порушення прав та
інтересів позивача з боку відповідача
у зв'язку з прийняттям оскаржуваного
рішення.

Таким чином, висновки судів щодо
відсутності порушення прав позивачки
зумовлені встановленими у справі
обставинами.

На підтвердження доводів заяви щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції наведених норм
заявник посилається на судові рішення
колегії суддів Вищого
адміністративного суду України від
31.05.2011 року у справі К-32053/10, від 21.02.2012
року у справі К/9991/11550/11, від 05.11.2013 року у
справі № К/800/24824/13, від 05.06.2014 року у
справі № К/800/2514/14, а також постанову
Верховного Суду України від 09.04.2012 року.

Аналіз наведених рішень суду
касаційної інстанції дає підстави для
висновку, що ухвалення різних за
змістом судових рішень зумовлено
наявністю різних обставин, на яких
ґрунтувалися висновки судів, або не
застосовувалися спірні норми
матеріального права.

Крім того, у пункті 5 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
«Про судову практику застосування
статей 235-240 Кодексу адміністративного
судочинства України» від 13 грудня 2010
року №2 зазначено, що щодо судових
рішень, на які робиться посилання для
підтвердження підстав, установлених
пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України, то цими рішеннями можуть бути
рішення таких касаційних судів
(інстанцій): Вищого адміністративного
суду України, Вищого господарського
суду України, Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України як касаційної
(третьої) інстанції, Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України як касаційної (третьої)
інстанції, а також рішення апеляційних
судів загальної юрисдикції як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом України від 22
лютого 2007 року № 697-V „Про внесення змін
до Закону України „Про судоустрій
України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ". Зазначений
перелік таких судових рішень є
вичерпним. Обов'язковим є те, щоб такими
рішеннями було розв'язано спір по суті
або вони перешкоджали провадженню у
справі та в цих рішеннях судом (судами)
касаційної інстанції неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права. Такі рішення не
повинні бути скасовані Верховним Судом
України, а якщо вказані рішення були
підставою для перегляду та
розглядалися Верховним Судом України,
то необхідно, щоб відносно них був
висновок про їх правильність.

Слід ураховувати, що до таких рішень
також належать судові рішення,
ухвалені судом касаційної інстанції в
кримінальних справах, за умови
неоднакового застосування судами
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

До зазначених судових рішень не
належать рішення Верховного Суду
України, ухвалені після 30 липня 2010 року,
та судові рішення, ухвалені до 30 липня
2010 року судовими палатами в
адміністративних та господарських
справах Верховного Суду України і
Судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України, яка за
винятковими обставинами переглядала
рішення колегій Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України, ухвалених у касаційному
порядку, а також за винятковими
обставинами рішення апеляційних судів
як касаційних.

Відповідно до вимог пункту 1 статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, на який посилається
відповідач в заяві, підставою для
перегляду судових рішень є неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів не вбачає підстав для
допуску справи до перегляду Верховним
Судом України.

Керуючись статтею 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Відмовити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у допуску
до провадження Верховного Суду України
справи за позовом ОСОБА_6 до
Мелекінської сільської ради
Першотравневого району Донецької
області,третя особа: ОСОБА_8 про
визнання протиправним та скасування
рішення .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :