Справа № К/9991/53409/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/53409/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції міста Маріуполя

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року

у справі № 2а-21277/10/0570

за позовом Комунального комерційного
підприємства Маріупольської міської
ради «Маріупольтепломережа»

до Жовтневої міжрайонної державної
податкової інспекції міста Маріуполя

про скасування податкового
повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Комунальне комерційне підприємство
Маріупольської міської ради
«Маріупольтепломережа» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Жовтневої міжрайонної державної
податкової інспекції міста Маріуполя
(далі - відповідач) про скасування
податкових повідомлень-рішень від 25
червня 2010 року № /0 та від 09 серпня
2010 року № /1 (в редакції заяви про
збільшення позовних вимог від 08 жовтня
2010 року № 397/01).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року позов задоволено. Скасовано
податкові повідомлення-рішення
Жовтневої МДПІ м. Маріуполя від 25
червня 2010 року № /0 та від 09 серпня
2010 року № /1, якими позивачеві
донараховано суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 82797,00 грн. та штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 24839,00 грн. Ухвалено
стягнути з коштів Державного бюджету
України на користь ККП Маріупольської
міської ради «Маріупольтепломережа»
витрати по сплаті судового збору у сумі
3,40 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року залишено без змін.

В касаційній скарзі Жовтнева МДПІ м.
Маріуполя, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

У запереченні на касаційну скаргу ККП
Маріупольської міської ради
«Маріупольтепломережа», посилаючись
на те, що постанова Донецького
окружного адміністративного суду від 22
лютого 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року є законними та
обґрунтованими, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить відмовити в задоволенні
касаційної скарги та залишити без змін
рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Жовтневою МДПІ м. Маріуполя була
проведена позапланова невиїзна
документальна перевірка ККП
Маріупольської міської ради
«Маріупольтепломережа» з питань
підтвердження отриманих від платника
податків - ТОВ «Гладіс Комгруп»
відомостей за період з 01 січня 2009 року
по 30 вересня 2009 року, за результатами
якої складений акт № 1511/23-2/33760279 від 18
червня 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема,
вимоги пункту 5.1 статті 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток за 3
квартали 2009 року на загальну суму 203556,00
грн.

На вказаний акт перевірки позивачем
були подані заперечення, за
результатами розгляду яких Жовтнева
МДПІ м. Маріуполя надала відповідь за
вих. № 26275/10/23-2 від 24 жовтня 2010 року,
згідно якої висновки акту перевірки
щодо заниження ККП Маріупольської
міської ради «Маріупольтепломережа»
податку на прибуток на суму 82797,00 грн.
були залишені без змін.

Зокрема, в акті перевірки (з
урахуванням відповіді на заперечення)
було вказано, що ККП Маріупольської
міської ради «Маріупольтепломережа»
неправомірно включило до складу
валових витрат відповідного
податкового періоду вартість
придбаної у ТОВ «Гладіс Комгруп»
пересувної парової котельної
установки, укомплектованої
обладнанням та системами, а також
додаткового устаткування до неї згідно
договору № 109 від 01 вересня 2008 року (в
редакції додаткової угоди № 1 від 19
березня 2009 року), та в подальшому
нараховувало амортизацію на вказаний
основний фонд, оскільки згідно акту ДПІ
у Будьонівському районі м. Донецька від
11 червня 2010 року № 1082/23-211/36011127
неможливо провести зустрічну
перевірку ТОВ «Гладіс Комгруп», з
огляду на те, що вказане товариство не
знаходиться за фактичним
місцезнаходженням, а згідно податкової
звітності вказаного товариства
відсутні трудові ресурси та виробничі
потужності, необхідні для виконання
взятих на нього зобов'язань за
договором № 109 від 01 вересня 2008 року (в
редакції додаткової угоди № 1 від 19
березня 2009 року). Вказані обставини
слугували підставою для висновку
податкового органу про те, що договір,
укладений позивачем з ТОВ «Гладіс
Комгруп», не нікчемним, а первинні
бухгалтерські, виписані ТОВ «Гладіс
Комгруп» , не можуть бути прийняті до
уваги як первинні бухгалтерські
документи у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та, як наслідок, не
дають позивачу права на формування
валових витрат. При цьому, реальність
господарських операцій між позивачем
та вказаним суб'єктом господарювання
податковим органом в акті перевірки не
заперечувалась.

25 червня 2010 року Жовтнева МДПІ м.
Маріуполя на підставі вказаного акта
перевірки (з урахуванням відповіді на
заперечення) прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ККП Маріупольської міської
ради «Маріупольтепломережа» суму
податкового зобов'язання за платежем:
податок на прибуток у розмірі 107636,00
грн., у тому числі: 82797,00 грн. - за
основним платежем, 24839,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого його скаргу було
залишено без задоволення, а податковим
органом прийняте податкове
повідомлення-рішення від 09 серпня 2010
року № /1 на аналог вчу суму
податкових зобов'язань.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що податковий орган
неправомірно визначив позивачу
податкові зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) з
податку на прибуток, оскільки факт
пересувної парової котельної
установки, укомплектованої
обладнанням та системами, а також
додаткового устаткування до неї
підтверджений належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, та не
заперечувався податковим органом, у
зв'язку з чим позивач правомірно
сформував вадові витрати відповідного
податкового періоду за господарськими
операціями з ТОВ «Гладіс Комгруп», з
урахуванням того, що на момент
виконання господарських операцій ТОВ
«Гладіс Комгруп» було належним чином
зареєстрованою юридичною особою та
перебувало на податковому обліку, а
також подавало до податкового органу
податкову звітність із показниками,
які свідчать про здійснення
господарської діяльності.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 5.1 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Виходячи з аналізу наведених положень
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), підставою для
формування валових витрат є наявність
у платника податку - покупця
відповідних розрахункових та
платіжних документів на підтвердження
здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) пов'язує
виникнення у платника податків права
на включення до складу валових витрат
вартості придбаних товарів (робіт,
послуг) із фактичною поставкою таких
товарів.

Тобто, у податковому обліку понесені
витрати мають бути підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами, які
містять відомості про господарську
операцію, підтверджують її фактичне
здійснення та понесення витрат. І
тільки за повної відсутності таких
документів, або у разі, коли такі
документи є недостовірними, тобто не
відображають реальних подій
(господарської операції), валові
витрати можуть вважатись не
підтвердженими.

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання товарів (робіт,
послуг), яка призвела до об'єктивної
зміни складу активів такого платника,
придбання такого товару (робіт, послуг)
з метою використання у господарській
діяльності, наявності первинних
документів, які підтверджують понесені
витрати, платник податку має право на
віднесення таких витрат до складу
валових.

У справі, що розглядається, суди першої
та апеляційної інстанцій встановили,
що господарські операції з придбання
позивачем (покупцем) пересувної
парової котельної установки,
укомплектованої обладнанням та
системами, а також додаткового
устаткування до неї мали реальний
характер, що підтверджується належним
чином оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
рахунками-фактурами, видатковими та
податковими накладними, платіжними
дорученнями, транспортування товару
підтверджене товарно-транспортною
накладнимою, оприбуткування основного
засобу підтверджене накладною на
внутрішнє переміщення. З метою
встановлення пересувної парової
котельної установки позивачем були
укладені: договір № 23 від 15 липня 2009
року з ТОВ «Криптон» щодо розробки
проекту розміщення обладнання по
виробництву пінопластових форм у
приміщенні котельної, розташованої за
адресою: м. Маріуполь, вул. К.Лібкнехта,
185; договір від 18 березня 2010 року з ТОВ
«Донспецметстрой» про придбання
площадки для обслуговування пресу,
площадки бункерів, та складу готової
продукції; договір від 25 червня 2010 року
№ 25/06 з ТОВ «Коменергосервіс» про
виконання
монтажно-пусконалагоджувальних робіт
пересувної парової котельної
установки. Вказані договори були
виконані сторонами у повному обсязі.
Також, позивачем були отримані
попередні технічні умови, видані ВАТ по
газопостачанню та газифікації
«Маріупольгаз».

Судами також було встановлено, що
обставини щодо реальності
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Гладіс Комгруп» податковим
органом не заперечувались.

Також, судами було встановлено, що
пересувну парову котельну установку
було введено в експлуатацію, прийнято
на баланс та присвоєно інвентарний №
4447.

Відповідно до підпункту 8.1.1 пункту 8.1
статті 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) під терміном
«амортизація» основних фондів і
нематеріальних активів слід розуміти
поступове віднесення витрат на їх
придбання, виготовлення або
поліпшення, на зменшення скоригованого
прибутку платника податку у межах норм
амортизаційних відрахувань,
установлених цією статтею.

Абзацом 1 підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті
8 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) визначено, що під
терміном «основні фонди» слід розуміти
матеріальні цінності, що призначаються
платником податку для використання у
господарській діяльності платника
податку протягом періоду, який
перевищує 365 календарних днів з дати
введення в експлуатацію таких
матеріальних цінностей, та вартість
яких поступово зменшується у зв'язку з
фізичним або моральним зносом.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що позивач
правомірно нараховував амортизаційні
на придбану пересувну парову котельну
установку.

За таких обставин, суди першої та
апеляційної інстанції дійшли
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про безпідставність визначення
позивачу податкових зобов'язань (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на прибуток
оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Жовтневої МДПІ м. Маріуполя
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова Донецького окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року та ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції міста Маріуполя залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 22
лютого 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна