Справа № К/9991/73872/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/73872/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Орджонікідзевської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2010 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10 березня 2011 року

у справі № 2а-1698/10/04

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Орджонікідзевської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області

про визнання незаконним та скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернулась до суду з
позовом до Орджонікідзевської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
(далі - відповідач) про незаконним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 13 січня 2010 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2010 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Орджонікідзевської ОДПІ
Дніпропетровської області про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 13 січня 2010 року № .

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10 березня 2011 року постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2010
року залишено без змін.

В касаційній скарзі Орджонікідзевська
ОДПІ Дніпропетровської області,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріально та процесуального права,
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2010
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10 березня 2011 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

У запереченні на касаційну скаргу
фізична особа - підприємець ОСОБА_1,
посилаючись на те, що рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними та обґрунтованими, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2010
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10 березня 2011 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Орджонікідзевською ОДПІ
Дніпропетровської області було
проведено перевірку за дотриманням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, а саме: господарської одиниці
- кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, та належить суб'єкту
господарської діяльності - фізичній
особі підприємцю ОСОБА_1, за
результатами якої складений акт від 30
грудня 2009 року № 0176/04/09/23/НОМЕР_2.

В акті перевірки було встановлено
порушення позивачем вимог пунктів 12, 13
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», які полягали: у неведенні у
встановленому законодавством порядку
обліку товарних запасів на за місцем їх
реалізації на загальну суму 2056,00 грн.; у
невідповідності суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
у розмірі 1747,60 грн. сумі коштів за
розрахунковими квитанціями у розмірі
96,00 грн., невідповідність склала 1651,60
грн.

Акту перевірки був підписаний
позивачем без заперечень.

13 січня 2010 року Орджонікідзевська ОДПІ
Дніпропетровської області на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
рішення № , яким на підставі
статей 21, 22 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» застосувала до ОСОБА_1 штрафні
(фінансові) санкції у сумі 12370,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції, з
посиланням на постанову
Орджонікідзевського міського суду
Дніпропетровської області від 29
березня 2010 року у справі № 3-87/10, виходив
з того, що факти виявлених перевіркою
порушень позивачем вимог Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» не знайшли свого
підтвердження в процесі розгляду
справи, з урахуванням того, що
податковий орган не мав права вдруге
проводити планову перевірку та
застосовувати до позивача штрафні
(фінансові) санкції за наслідками такої
перевірки.

Однак, повністю погодитись з такими
висновками судів попередніх інстанцій
колегія суддів не може, з огляду на
наступне.

Як вбачається з пунктів 2.2.5, 2.2.6 акту
перевірки, у 2009 році ОСОБА_1 здійснювала
свою діяльність згідно свідоцтва про
сплату єдиного податку серії НОМЕР_3
від 02 грудня 2008 року.

Згідно переліку товарів, який є
додатком до акту перевірки, у
господарській одиниці позивача
знаходились на реалізації товари, не
обліковані у встановленому
законодавством порядку, на загальну
суму 1651,60 грн. (арк. справи 29).

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави вважати, що обов'язок ведення
обліку товарних запасів не міг бути
покладений на фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1, оскільки вона
здійснювала діяльність за спрощеною
системою оподаткування відповідно до
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про відсутність у
податкового органу правових підстав
для притягнення позивача до
відповідальності, встановленої
статтею 21 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», та, як наслідок, про
неправомірність оспорюваного рішення
в частині застосованих штрафних
(фінансових) санкцій за вказаним
епізодом.

Пунктом 13 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Пунктом 1.7 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України № 327 від 10 серпня 2005 року,
передбачено, що факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства викладаються в
акті невиїзної документальної, виїзної
планової чи позапланової перевірок
чітко, об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Тобто, належним доказом
невідповідності готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
готівкових коштів за розрахунковими
квитанціями повинен бути покупюрний
опис готівкових коштів, що складають
вказану невідповідність.

Матеріали справи містять опис наявної
готівки на місці проведення
розрахунків, який є додатком до акту
перевірки, в якому фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 вказала, що на місці
проведення розрахунків знаходились
кошти у сумі 1747,60 грн., тоді як за даними
розрахункової книжки на місці
проведення розрахунків повинно
рахуватись 96,00 грн. (арк. справи 29).

Також, до акту перевірки були додані
пояснення позивача, в яких вказано, що
сума, яка склала невідповідність, є
виручкою від реалізації продуктів
харчування кухнею, що працює у кафе
(арк. справи 29).

Разом з цим, відповідно до пункту 23
Порядку провадження торговельної
діяльності та правил торговельного
обслуговування населення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 15 червня 2006 року
№ 833 в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
забороняється зберігання на місці
проведення розрахунку (в касі,
грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що
не належить суб'єкту господарювання, а
також особистих речей касира чи інших
працівників.

Статтею 22 цього Закону (в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, у разі
невідповідності суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті, а у випадку використання
розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня, до
суб'єктів підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у
п'ятикратному розмірі суми, на яку
виявлено невідповідність.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли передчасного
висновку про відсутність підстав для
притягнення позивача до
відповідальності, передбаченої
статтею 22 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин) за
вказаним епізодом.

При цьому, колегія суддів вказує, що у
відповідності до положень частини 2
статті 112 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» (в редакції
на момент виникнення спірних
правовідносин) ненадання платнику
податків документів, передбачених
частиною 1 статті 112 цього Закону, або їх
надання з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, є підставою для недопущення
посадових осіб органу державної
податкової служби до проведення
планової або позапланової виїзної
перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи,
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
допустила перевіряючих до проведення
перевірки, не перешкоджала у її
проведенні та підписала акт перевірки
без заперечень.

Крім іншого, колегія суддів вказує, що у
відповідності до положень частини 4
статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства України постанова суду у
справі про адміністративний проступок,
яка набрала законної сили, є
обов'язковою для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалена постанова суду, лише
в питаннях, чи мало місце діяння та чи
вчинене воно цією особою.

Згідно з частиною 1 статті статтею 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Наведені порушення судами першої та
апеляційної інстанцій вимоги норм
процесуального права щодо всебічного
та повного встановлення обставин у
справі, як такі, що могли призвести до
неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції з огляду на встановлені
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України межі перегляду
справи судом касаційної інстанції,
згідно частин 2 та 4 статті 227 цього
Кодексу є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень і
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
суді касаційної інстанції не дають
права встановлювати, або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені судами попередніх
інстанцій, а саме щодо розмежування
визначених податковим органом сум
окремо по усіх епізодах, постановлені
судові рішення у справі підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого
правильного визначити норми
матеріального та процесуального права,
що підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, ч. 2, ч.
4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Орджонікідзевської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 10 березня
2011 року скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна