Справа № 806/2675/14
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Літвин
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"06" серпня 2014 р.
Справа № 806/2675/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Житомирського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "07" липня 2014
р. у справі за позовом Житомирського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Церсаніт Інвест"
про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Житомирське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до
адміністративного суду з позовом, в
якому просило стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Церсаніт
Інвест" 1241731,12 грн.
адміністративно-господарської санкції
та пені за недодержання нормативу
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів. В
обгрунтування позову позивач
посилається на те, що відповідач не
виконав норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів-штатних
працівників за 2013 рік, передбачений
ст.19 Законом України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 21.03.1991 року №875-XII у
кількості 28 робочих місць. Сума
заборгованості по сплаті
адміністративно - господарської
санкції за невиконання нормативу
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів у 2013 році,
термін сплати яких минув 15 квітня 2014
року, складає 1241731,12 грн., в тому числі
1222657,52 грн. основного боргу та 19073,60 грн.
пені.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 07 липня 2014
року відмовлено в задоволенні
адміністративного позову
Житомирського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Церсаніт Інвест" про
стягнення 1241731,12 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Житомирське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищевказане рішення та прийняти нове,
яким позов задовольнити. В апеляційній
скарзі позивач посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Відповідач подав до суду письмову
заяву в якій просив розглянути справу в
порядку

письмового провадження.

Позивач не скористався своїм правом на
участь в судовому засіданні:
повноважного представника в засідання
суду не направив, про причини неявки
суд не повідомив, хоча про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлені
належним чином.

За таких підстав, з врахуванням
приписів ч.4 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197
КАС України розгляд апеляційної скарги
здійснюється судової колегією за
відсутності представника позивача та
представника відповідача, в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Церсаніт
Інвест" є юридичною особою і
використовує найману працю. Відповідно
до поданого ним звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів за 2013
рік середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
відповідача становить 1025 осіб;
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
підприємстві - 41; працевлаштовано 13
осіб-інвалідів; підприємством
самостійно визначено суму
адміністративно-господарської санкції
за невиконання нормативу для
працевлаштування інвалідів у розмірі
1222657,52 грн. (а.с.7).

Позивач надіслав відповідачу
претензію №17/14 від 22 квітня 2014 року за
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів на
суму1222657,52 грн. (а.с. 9). Оскільки суму
заборгованості відповідач не сплатив,
позивач звернувся до суду і до позовної
заяви додав розрахунок пені за
прострочення сплати заборгованості зі
сплати адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, згідно з яким сума
нарахованої пені станом на 06 червня 2014
року складає 19073,60 грн. (а.с.8). Отже,
загальна сума заборгованості з
урахуванням пені складає 1241731,12 грн.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в України" № 875-XII
від 21.03.1991 року, з відповідними змінами
та доповненнями.

У відповідності до ч.1 ст.19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в України" (далі -
Закону) для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.20 Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що

повністю утримуються за рахунок коштів
державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Крім того, згідно положень ч.ч. 1,3 ст.18
Закону забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Підбір
робочого місця здійснюється переважно
на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Разом з тим, положеннями ч.3 ст.18-1 Закону
визначено, що державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань, а
відповідно до ч.3 ст.19 вказаного Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Отже, з аналізу вищевикладених норм
Закону випливає, що підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, а також працевлаштовувати
інвалідів у разі їх звернення до
зазначених роботодавців, або у разі
направлення їх на роботу центром
зайнятості; працевлаштуванню
інвалідів передує їх звернення
безпосередньо до підприємств, установ,
організації чи до державної служби
зайнятості, на яку власне і покладено
обов'язок реєстрації бажаючих
працювати інвалідів та здійснювати
пошук підходящої роботи для них.

Крім того, вимогами пункту 4 частини 3
статті 50 Закону України "Про зайнятість
населення" №5067-VI від 05.07.2012 року
передбачено, що роботодавець
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі у порядку, затвердженому
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, за погодженням з центральним
органом виконавчої влади із
забезпечення реалізації державної
політики у галузі статистики, подавати
територіальним органам центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
інформацію про попит на робочу силу
(вакансії).

В той час, роботодавці мають право,
зокрема: 1) проводити добір працівників
безпосередньо або через територіальні
органи центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері зайнятості населення та трудової
міграції, чи суб'єкта господарювання,
який надає послуги з посередництва у
працевлаштуванні; 2) брати участь через
представницькі органи роботодавців в
управлінні загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням; 3)
взаємодіяти з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, у створенні банку
даних про вільні робочі місця (посади),
сприянні працевлаштуванню безробітних
та визначенні перспективної потреби у
кадрах; 4) застосовувати працю (послуги)
іноземців та осіб без громадянства в
порядку, визначеному законом; 5)
одержувати від центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та

трудової міграції, безоплатно
інформацію про пропонування робочої
сили, послуги з добору і направлення на
працевлаштування незайнятого
населення, у тому числі осіб,
зазначених у частині першій статті 14
цього Закону, а також інших осіб, які
шукають роботу ч. 4 ст. 50 (Закону № 5067-VI).

Аналізуючи вказані норми, вбачається,
що роботодавці зобов'язані лише
подавати інформацію про попит на
робочу силу (вакансії). При цьому
законодавством не передбачено
обов'язку для роботодавця проводити
добір працівників через територіальні
органи служби зайнятості України.

Суд уважає, що обов'язок підприємства
зі створення робочих місць для
інвалідів не супроводжується його
обов'язком займатися пошуком інвалідів
для працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського
кодексу України передбачено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання,
а згідно частини другої цієї ж статті,
учасник господарських відносин
відповідає за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Як видно з матеріалів справи, протягом
2013 року щомісяця до
Новоград-Волинського міського центру
зайнятості від ТОВ "Церсаніт Інвест"
надходили звіти про наявність вакансій
за формою №3-ПН "Інформація про попит на
робочу силу (вакансії)", про що також
свідчить лист Новоград-Волинського
міського центру зайнятості від 14
травня 2014 року №05-848 (а.с.102). Проте,
Новоград-Волинським міським центром
зайнятості протягом 2013 року на
створені робочі місця було направлено
тільки шість інвалідів, з яких п'ять
було працевлаштовано, а одній особі
відмовлено, в зв'язку з
протипоказаннями до праці відповідно
до довідки до акту МСЕК, про що свідчить
лист Новоград-Волинського міського
центру зайнятості від 19 червня 2014 року
№05-1087 (а.с.50).

Крім того, як встановлено під час
розгляду справи, відповідачем на
створені робочі місця також самостійно
було працевлаштовано дві особи, які
мають інвалідність.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що відповідачем
вжито усіх залежних від нього заходів
щодо створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, тому на
нього не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
Житомирського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "07" липня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Житомирське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів вул.Домбровського,
38,м.Житомир,10003

3- відповідачу: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Церсаніт Інвест"
вул. Чижівська, 4, с. Чижівка,
Новоград-Волинський район, Житомирська
область, 11725

- ,