Справа № 826/6289/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2014 року № 826/6289/14
приміщення суду за адресою: м. Київ, вул.
Велика Васильківська 81-а
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
при секретарі судового засідання
Ковалівській Л.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, скасування вимоги,
представника відповідача Сакало
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -
позивач, ФОП ОСОБА_1) з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) в якому з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог просить:
- скасувати податкове
про застосування штрафних санкцій.
В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що згідно хибних
висновків акту перевірки позивача,
податковим органом прийняті податкові
застосування штрафних санкцій, які
позивач вважає необґрунтованими та
такими що підлягають скасуванню.
У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві та просив
задовольнити позовні вимоги у повному
Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову,
надав до матеріалів справи письмові
заперечення на позовну заяву, в яких
зазначив, що результати перевірки є
обґрунтованими, а отже прийняте
податкове повідомлення-рішення від
санкцій скасуванню не підлягають.
Представник відповідача у судовому
засіданні просив у задоволенні
позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовити в
Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши письмові докази в
матеріалах справи, суд встановив
Позивач - ОСОБА_1, зареєстрований як
фізична особа-підприємець Деснянською
районною у місті Києві державною
ідентифікаційний номер фізичної
особи-платника податківНОМЕР_1, що
підтверджено свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця.
Відповідно до свідоцтва НОМЕР_2
позивача зареєстровано як платника
податку на додану вартість від 11.10.2010
Державна податкова інспекція у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві є
контролюючим органом, який в розумінні
п.п.41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу
України контролює податки, які
справляються до бюджетів та державних
цільових фондів, крім зазначених у
підпункті 41.1.2 цього пункту, а також
стосовно законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби.
Державною податковою інспекцією у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві проведено документальну планову
виїзну перевірку суб'єкта
господарювання - фізичної особи ОСОБА_1
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
правильності нарахування, обчислення
та сплати державного соціального
страхування та складено акт перевірки
від 04.03.2014 №666/26-52-17-01/НОМЕР_1.
Відповідно до висновків акту перевірки
встановлені порушення:
1) п. 167.1 статті 167 пункту 177.1 пункту
177.2 пункт) 177.5 статті 177 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI ФОП
ОСОБА_1 не перераховано до бюджету
податку з доходів фізичних осіб в сумі
3997.67 гри. а саме: за 2012р.- 1774.12 грн., за 2013
2) п.1. п. 5 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг '" від 06.07.1995р. за №265/95-ВР.
розрахунки здійснювались за готівкові
кошти без використання реєстраторів
розрахункових операцій (РРО). книги
облік) розрахункових операцій (КОРО) та
розрахункової книжки (РК). п. 2.6 глави 2
Постанови Правління Національного
банку від 15.12.2004 за № 637 "Про
затвердження Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні" зі змінами та доповненнями
ФОП ОСОБА_1 не оприбутковано готівкові
3) ст.9 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№2464-VI. ФОП ОСОБА_1 не перераховано до
бюджет) єдиного внеску на загальну суму
9247.86 грн. (в 2012р.- 4104,12 грн. в 2013р.- 5143.74
На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:
суму штрафних санкцій в розмірі 127094,85
штрафну санкцію в розмірі 340,00 грн.,
податок на доходи фізичних осіб
особами за результатами річного
декларування на загальну суму 4997,08 грн.,
у тому числі за основним платежем в
сумі 3997,67 грн. Та за штрафними санкціями
Державною податковою інспекцією у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві прийнято рішення про від
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.
У судовому засіданні з'ясовано, що
рішенням від 05.06.2014 Головного
управління Міндоходів у м. Києві
залишено без змін податкове
повідомлення - рішення ДПІ у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 20.03.2014 № про збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на доходи фізичних осіб. Водночас, цим
же рішенням скасовані податкові
повідомлення - рішення ДПІ у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 20.03.2014 №, № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Оскільки судом прийнято до розгляду
заяву про зменшення позовних вимог,
судом досліджується правомірність
прийняття податкового
повідомлення-рішення 20.03.2014 № та
рішення від 04.03.2014 №0 про
застосування штрафних санкцій.

В акті перевірки зазначено, що в період
з 01.01.2012 по 31.12.2013 ОСОБА_1 знаходився на
загальній системі оподаткування,
обліку та звітності, здійснював
діяльність у сфері посередництво в
торгівлі товарами широкого
асортименту (лампи, світильники).

Перевіркою встановлено заниження
валового доходу на загальну суму
26651,14грн.:

- 2012 рік - 11827,48грн. (задекларований дохід
- 89501грн.; дохід встановлений перевіркою
- 906845грн.);

- 2013 рік - 14823,66грн. (задекларований дохід
- 796492,28грн.; дохід встановлений
перевіркою - 811315,94грн.).

Заниження валового доходу відбулося в
зв'язку з не включенням фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_1 до валового доходу
та не веденням обліку в Книзі обліку
доходів і витрат коштів, які надійшли
на розрахунковий рахунок приватного
підприємця, як оплата за реалізовані
товари, а саме:

1) 2012 рік - 11827,48грн. (23.02.2012 в сумі
289,56грн., 23.03.2012 в сумі 288,38грн., 06.07.2012 в
сумі 9975,11грн., 07.07.2012 в сумі 540,83грн.,
22.11.2012 в сумі 733,6грн.);

2) 2013 рік - 14823,66грн. (04.01.2013 в сумі
495,25грн., 18.05.2013 в сумі 1666,66грн., 21.05.2013 в
сумі 1441,43грн., 14.06.2013 в сумі 3997,25грн.,
02.09.2013 в сумі 4825,97грн., 14.11.2013 в сумі
2397,10грн.).

Таким чином, перевіркою встановлено
порушення п.177.1, п.177.2, п.177.5 ст.177
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження
оподатковуваного доходу на загальну
суму 26651,14грн. (2012 рік - 11827,48грн.; 2013 рік -
14823,66грн.). За результатами перевірки
донараховано податок на доходи
фізичних осіб в розмірі 3997,67грн. та
відповідно до п.123.1 ст.123 застосовано
штрафні санкції в розмірі

999,41 гривень.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового
Податковий Кодексу визначено, що
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) i документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Згідно п.177.1 ст.177 Податкового
Податковий Кодексу доходи фізичних
осіб - підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними у пункті 167.1 статті167
Податковий Кодексу.

Пунктом 167.1 ст.167 Податкового
Податковий Кодексу визначено, що
ставка податку становить 15 відсотків
бази оподаткування щодо доходів,
одержаних, у тому числі, але не виключно
у формі заробітної плати, інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат або інших виплат і винагород,
які виплачуються (надаються) платнику у
зв'язку з відносинами трудового найму
та в умовах цивільно-правового
договору; виграшу у державну та
недержавну грошову лотерею, виграш
гравця (учасника), отриманий від
організатора азартної гри.

У разі якщо загальна сума отриманих
платником податку у звітному
податковому місяці доходів, зазначених
у абзаці першому цього пункту,
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року, ставка
податку становить 17 відсотків суми
перевищення з урахуванням податку,
сплаченого за ставкою 15 відсотків.

При цьому, ДПІ у Деснянському районі ГУ
Міндоходів при проведенні перевірки
встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в книзі
обліку доходів і витрат оприбуткував
готівкові кошти в сумі 25210,98грн., які не
надходили на банківський рахунок.

Отже, перевіркою не встановлено
неоприбуткування готівкових коштів в
книзі обліку доходів і витрат.

В судовому засіданні встановлено та з
матеріалів справи вбачається, що
податковим органом обґрунтовано
зроблено висновок, оскільки:

- у 2012 році позивачем задекларована
сума валового доходу в розмірі 895018,46
грн., однак на рахунок ФОП ОСОБА_1
надійшли кошти у розмірі 906845,94 грн. за
товари, які не були обліковані в книзі
обліку доходів і витрат та не були
включені до складу валового доходу за
2012 рік, а саме:23.02.2012 в сумі 289,56 грн.,
23.03.2012 в сумі 288,38 грн., 06.07.2012 в сумі 9975,11
грн., 07.07.2012 в сумі 540,83 грн., 22.11.2012 в сумі
733,60 грн.,

- у 2013 році позивачем задекларована
сума валового доходу у розмірі 796492,27
грн. та фсормована на підставі
надходження коштів на банківські
рахунки, як оплата за товар (послуги),
однак на розрахункові рахунки ФОП
ОСОБА_1 надійшли кошти у сумі 14823,00 грн
за товари, які не були обліковані в
книзі обліку доходів і витрат та не
були включені до складу валового
доходу, а саме: 04.01.2013 в сумі 495,25 грн.,
18.05.2013 в сумі 1666,66 грн., 21.05.2013 в сумі 1441,43
грн., 14.06.2013 в сумі 3997,25 грн., 02.09.2013 в сумі
4825,97 грн., 14.11.2013 в сумі 2397,10 грн.

Отже, враховуючи дані порушення
позивача, податкове
повідомлення-рішення від 20.03.2014 №
не підлягає скасуванню.

Що стосується позовної вимоги про
скасування рішення від 04.03.2014 №0
про застосування штрафних санкцій, суд
зазначає наступне.

Вимогою від 04.03.2014 №Ф- позивача
зобов'язано сплатити єдиний внесок у
розмірі 9247,86 грн. (а.с.166)

Відповідно до п.4 ст.4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до пп.1 п.2 ст.6 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платник єдиного
внеску зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно з п.11 ст.8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
для платників, зазначених у пунктах 4 та
5 частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 цього ж Закону
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 20
числа наступного місяця.

Однак, всупереч приписам законодавства
України, позивачем не сплачено у
встановлений строк суму єдиного
внеску, отже податковим органом
правомірно винесено рішення від 04.03.2014
№ про застосування штрафних
санкцій.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 є не
обґрунтованими, та відповідно такими,
що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

У задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1) витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1534 (однієї
тисячі п'ятистам тридцяти чотирьох)
грн. 68 коп.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частину 17 липня 2014 року.

Постанову у повному обсязі складено 24
липня 2014 року.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку за правилами, встановленими
ст.ст.185-187 цього Кодексу.

Суддя
О.А. Соколова