Справа № 2а-10613/08/0470
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/19443/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04.12.2009

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24.01.2011

у справі № 2а-10613/10/0470

за позовом Державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Дніпропетровська

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04.12.2009, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2011,
позов Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
задоволено повністю. Стягнуто з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
користь держави заборгованість зі
сплати штрафних (фінансових) санкцій в
сумі 3445,33 грн.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову повністю.
Посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права:
ч. 1 ст. 239, ст. 250 Господарського кодексу
України, п. 4 ч. 2 ст. 258, ч. 4 ст. 267
Цивільного кодексу України, п.п. 3, 4 ч. 1
ст. 128, ст. 100 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що штрафні (фінансові)
санкції в сумі 3445, 33 грн., стягнення яких
є предметом даного позову, до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 застосовано на
підставі податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська від 13.02.2004 №
000062303/3/1864/6/23-213 за порушення вимог п.п.
1, 2, 13 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, ст. 15 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995
№ 481/95-ВР, ст. 3 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» від 23.03.1996
№ 98/96-ВР, що полягали у здійсненні
розрахункових операцій без
застосування реєстратора
розрахункових операцій, здійсненні
продажу тютюнових виробів та
алкогольних напоїв без наявності
ліцензії та торгівельної діяльності
без торгового патенту.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 20.09.2005 у
справі № 23/130((27/38(17/76)) визнано недійсним
вказане податкове
повідомлення-рішення від 13.02.2004 №
000062303/3/1864/6/23-213 в частині застосування
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
3445,33 грн. як податкового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 05.04.2006 у
справі № 23/130((27/38(17/76)) роз'яснено, що
вказаним судовим рішенням визнано
недійсним податкове
повідомлення-рішення від 13.02.2004 №
000062303/3/1864/6/23-213 лише в частині
визначення відповідачеві штрафу як
податкового зобов'язання, а в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 3445,33 грн., стягнення яких
є предметом позову у справі № 2а
10613/10/0470, податкове
повідомлення-рішення є дійсним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, правомірність
застосування до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 за податковим
повідомленням-рішенням штрафних
(фінансових) санкцій, стягнення яких є
предметом позову у вказаній справі,
встановлено судовим рішенням у
господарській справі, яке набрало
законної сили.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в
обґрунтування касаційної скарги
посилається на пропуск податковим
органом строку звернення до суду з
позовом про стягнення, при цьому розмір
штрафних санкцій, підстави та спосіб їх
застосування не оспорює.

Позиція відповідача вмотивована
посиланням на п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного
кодексу України, ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 241
Господарського кодексу України.

Однак, зазначені норми не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин,
оскільки п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлено річний строк позовної
давності для вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) як санкції за
порушення зобов'язання, зокрема
господарського зобов'язання. Цей строк
не поширюється на вимоги про стягнення
штрафу як
адміністративно-господарської санкції
в розумінні в ч. 1 ст. 238 ГК України.

При визначенні строку звернення до
адміністративного суду з позовом про
стягнення штрафних санкцій за
порушення вимог ст. 25 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР та ст. 8
Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької
діяльності» від 23.03.1996 № 98/96-ВР суд
касаційної інстанції виходить з
такого.

У відповідності до ст. 25 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР суми
фінансових санкцій, які визначені
статтями 17-24 цього Закону, підлягають
перерахуванню суб'єктами
підприємницької діяльності до
Державного бюджету України в
десятиденний термін з дня прийняття
органами державної податкової служби
України рішення про застосування таких
фінансових санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» від 23.03.1996
№ 98/96-ВР штрафи, передбачені цим
Законом, підлягають сплаті порушником
у п'ятиденний термін відповідно до
законодавства.

Таким чином, право на звернення до суду
з позовом про стягнення штрафних
(фінансових) санкцій у позивача виникло
з дня, коли він дізнався або повинен був
дізнатися про порушення інтересів
держави, які полягали у несплаті до
бюджету штрафних (фінансових) санкцій,
тобто з дня, коли сплинув строк
добровільної сплати.

Після набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства України
(з 01.09.2005) строк на звернення до суду з
адміністративним позовом, якщо право
на звернення до суду виникло до цієї
дати, обчислюється з цієї дати.

Виходячи зі змісту частин 1, 2, 3 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку,
встановленого цим Кодексом (річний
строк) для захисту прав, свобод та
інтересів особи, або законами, якими
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду.

Законами не встановлено спеціального
строку звернення до суду щодо
стягнення до бюджету несплачених
суб'єктом господарювання застосованих
до нього контролюючим органом штрафних
(фінансових) санкцій, які не є
податковими надходженнями.

Отже, при поданні такого позову
необхідно застосовувати річний строк
звернення до адміністративного суду,
встановлений статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перебіг якого, у даному
випадку, розпочався 01.09.2005 - з дня
набрання цим Кодексом чинності і
закінчився 01.09.2006.

У зв'язку з наведеним, позов про
стягнення штрафних (фінансових)
санкцій подано позивачем у лютому 2006
року з дотриманням строку звернення до
адміністративного суду.

З огляду на те, що неврахування судами
попередніх інстанцій викладеної вище
позиції не призвело до неправильного
вирішення справи, зважаючи на
підтвердження судовими рішеннями
правомірності застосування до
позивача за рішенням відповідача
штрафних (фінансових) санкцій, які ним
не сплачені у встановлені законами
строки, суд касаційної інстанції
вважає за правильне касаційну скаргу
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04.12.2009 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24.01.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді Л.В.
Ланченко

Ю.І. Цвіркун