Справа № 202/38667/13-а
Суддя: Колесніченко О. В.
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 січня 2014 року суддя Індустріального
районного суду міста Дніпропетровська
Колесніченко О.В., розглянувши в
порядку скороченого провадження в
приміщенні Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська про визнання дій
незаконними, зобов'язання провести
виплату недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що є дитиною війни та
відповідно до Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" має
право на підвищення до пенсії за віком
у розмірі 30% мінімальної пенсії, проте,
відповідач не виконував обов'язку щодо
приведення розміру пенсії у
відповідності до статті 6 зазначеного
вище Закону, не сплачував надбавку з 01
січня 2006 року та продовжує на даний час
не нараховувати таку надбавку, навіть
не зважаючи на звернення до
відповідача з цього приводу, що й стало
приводом для звернення до суду, тому
просив суд визнати незаконними дії
відповідача щодо неврахування пенсії з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком, виходячи з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» і провести виплати з 01
січня2013 року щомісячно і довічно;
зобов'язати відповідача в подальшому
нараховувати вказану щомісячну
державну соціальну допомогу.

Ухвалою суду було відкрито скорочене
провадження у даній справі в межах
строку звернення до адміністративного
суду за період з 17 червня 2013 року, в
іншій частині позовні вимоги за період
з 01 січня 2013 року по 16 червня 2013 року
було залишено без розгляду.

В письмових запереченнях відповідач
позов не визнав у повному обсязі у
зв'язку з тим, що виплачує позивачу
надбавку відповідно до Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» у
встановленому цим Законом, Законом
України «Про державний бюджет на 2013
рік» та постановою Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 року №1381
розмірі.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач є особою на яку поширюється дія
абзацу 1 статті 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», має
статус «дитина війни» та перебуває на
обліку у відповідача.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне грошове довічне утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України «Про Державний бюджет України»
на відповідний рік.

06 грудня 2012 року Верховною Радою
України прийнято Закон України №5515-VI
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік», та частиною 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» установлено,
що у 2013 році норми і положення ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2013 рік.

В даних правовідносинах норми законів,
що мають однакову юридичну силу,
містять суперечності, у зв'язку із чим
виник спір, оскільки позивач вважає, що
застосуванню підлягає Закон України
«Про соціальний захист дітей війни», а
відповідач вважає, що застосуванню
підлягає Закон України про Державний
бюджет України на відповідний рік та
постанова КМ України «Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення» №1381 від 28
грудня 2011 року.

Вирішуючи питання яка з однопредметних
законодавчих норм однакової юридичної
сили, що не визнані неконституційними в
установленому порядку, підлягає
застосуванню для розв'язання спорів
зазначеної категорії, перевагу слід
надавати тій із них, що прийнята
пізніше. У даному випадку пізніше
прийняті норми Закону України від 06
грудня 2012 року №5515-VI.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верств населення» №1381 від 28
грудня 2011 року, установлено, що дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» і «;Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене
статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
провадиться у розмірі 7 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, для осіб, які втратили
працездатність.

Позивач отримує надбавку до пенсії,
передбачену ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», в
розмірах, які нараховуються та
виплачуються відповідачем, відповідно
до Закону України про Державний бюджет
України на відповідний рік та
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих на його
виконання.

Так, відповідно до даних довідки УПФУ в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська позивачу нарахована
і виплачена надбавка у розмірі,
передбаченому постановою Кабміну №1381
від 28 грудня 2011 року з 01 січня 2013 року по
30 листопада 2013 року в розмірі 62,58 грн.
(із розміру пенсії - 1112,63 грн.), з 01 грудня
2013 року по 31 грудня 2013 року - в розмірі
66,43 грн. (із розміру пенсії 1171,48 грн.).

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги про нарахування підвищення
пенсії задоволенню не підлягають.

Також суд не знаходить підстав для
задоволення позовних вимог щодо
зобов'язання відповідача здійснювати у
подальшому виплати щорічної допомоги
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
оскільки відповідно до ч.1 ст.2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними управлінських функцій
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.
Таким чином, захисту підлягає вже
порушене право, а не те, яке може бути
порушено у майбутньому, а тому суд
немає законних підстав встановлювати
на майбутнє обов'язки для будь-яких
осіб вчиняти ті чи інші дії у певній
формі, обсягах та у спосіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 6 - 11, 71, 99, 183-2 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в задоволенні його позовних
вимог до управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська про визнання дій
незаконними, зобов'язання провести
виплату недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги -
відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку на протязі десяти
днів з дня отримання копії постанови
шляхом подачі апеляційної скарги до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська.

Роз'яснити сторонам, що апеляційна
скарга у справах цієї категорії
розглядається апеляційними судами в
порядку письмового провадження.

Суддя
О.В.Колесніченко