Справа № 826/10369/14
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

в порядку письмового провадження

м. Київ

За позовом

Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до

Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві

про

визнання протиправною та скасування постанови від 08.07.2014 №40486139

Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві про визнання протиправною та скасування постанови від 08.07.2014 №40486139 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи.

В порядку частини 4 ст.122 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

Постановою від 18.10.2013 приєднано вищевказане виконавче провадження до зведеного виконавчого провадження №39832110.

03.02.2014 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №39832110 про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованості на користь юридичних, фізичних осіб та держави.

Постановою від 27.02.2014 поновлено виконавче провадження №39832110.

Розрахунок зазначеної суми міститься в акті державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій від 08.07.2014 ВП №40486139.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з урахуванням наступного.

Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 24.01.1999 №606-ХІV (далі – Закон №606), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 25 Закону №606 передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.41 Закону №606, витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються з:

1) пункт 1 частини третьої статті 41 виключено

2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

3) стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій;

4) інших надходжень, що не суперечать законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Приймаючи до уваги те, що як вбачається з матеріалів виконавчого провадження та не заперечується позивачем, доказів виконання наказу Господарського суду м.Києва №21/20 від 07.05.2008 у строк, встановлений для добровільного його виконання, ДП «НАЕК «Енергоатом» до органу ДВС не надано, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної постанови від 08.07.2014 №40486139 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

При цьому, доводи позивача щодо того, що всупереч вимогам ст.33, 43 Закону №606 виконавче провадження не приєднано до зведеного виконавчого провадження №39832110, яке перебуває на примусовому виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві, є безпідставними, оскільки вказане не відповідає дійсності.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо відсутності в оскаржуваній постанові мотивів її прийняття, а саме розрахунків і підтверджуючих документів з огляду на наступне.

Відповідний розрахунок міститься в акті державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій від 08.07.2014 ВП №40486139, а надання боржнику тих чи інших підтверджуючих документів чинним законодавством не передбачено.

Не заслуговують на увагу покликання позивача на відсутність (не зазначення) в оскаржуваній постанові частини та пункту ст.41 Закону №606, оскільки вказане не свідчить та не може свідчити про її протиправність

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Відповідач, в силу положень частини 2 статті 71 КАС України, довів відповідність оскаржуваного рішення вимогам ч.3. ст.2 КАС України.

Зважаючи на вимоги ч. 3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» позивачем при поданні позову сплачено 182,70 грн.

Згідно з вказаною нормою, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, решта суми судового збору (мінімальної ставки, встановленої на момент подання позову) підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги та набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Кротюк