Справа № 826/3922/14
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 липня 2014 року № 826/3922/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі: головуючого судді Мазур
А.С., суддів: Добрянської Я.І., Головань
О.В., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції
України з питань праці про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Державної інспекції України з питань
праці про визнання дій щодо внесення
недостовірних відомостей до п.1.1.4.3, 1.1.9,
2.1.1, 2.1.2, 2.2.1, 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 3.1.6, 4.1.6, 5.14, 4.2.1,
7.1.1, 7.1.2 Акту перевірки додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 25.12.2013 щодо
перевірки Міністерства юстиції
України протиправними; визнання
протиправною бездіяльності щодо не
проведення повної та об'єктивної
перевірки викладених у зверненні від
05.12.2013 фактів порушення Міністерством
юстиції України законодавства про
працю, ненадання акту перевірки на
інформаційний запит від 28.02.2014;
зобов'язання вчинити дії по повному та
об'єктивному розгляду скарги на
порушення Міністерством юстиції
України законодавства про працю від
05.12.2013 згідно з вимогами Закону України
«Про звернення громадян» та надання
обґрунтованої відповіді з усіх
порушених питань, надати достовірну,
повну та точну інформацію на письмовий
запит на отримання публічної
інформації від 28.02.2014; скасувати Акт
перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 25.12.2013 щодо
перевірки Міністерства юстиції
України в частині п.1.1.4.3, 1.1.9, 2.1.1, 2.1.2, 2.2.1,
2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 3.1.6, 4.1.6, 5.14, 4.2.1, 7.1.1, 7.1.2;
стягнути компенсацію за відрив від
звичайних занять. В обґрунтування
заявленого позову покликається на те,
що 05.12.2013 звернувся до відповідача із
скаргою про порушення законодавства
про працю з проханням провести
перевірку наведених фактів, вжити
заходів щодо недопущення їх у
подальшому та відновлення порушених
прав та законних інтересів. Станом на
21.01.2014, не отримавши повідомлення про
результати розгляду звернення,
письмово звернувся до відповідача з
проханням надіслати завірені у
встановленому порядку копії
документів, складеними за результатами
перевірки та отримав повідомлення від
13.02.2014 щодо направлення інформації за
результатами перевірки. 28.02.2014 подав
запит на отримання публічної
інформації щодо надання у повному
обсязі акту перевірки за зверненням
від 05.12.2013, однак відповіді не отримав.
Вважає проведену перевірку формальною
та недостовірною, оскільки трудова
книжка не заповнена українською та
російською мовами, профспілки в
Міністерстві юстиції немає, Правила
внутрішнього трудового розпорядку в МЮ
були відсутні.

У судовому засіданні позивач вимоги
підтримав, уточнив позовні вимоги та
просив: визнати дії відповідача щодо
внесення необ'єктивних та
неупереджених висновків у п.3.2.1, 3.2.2, 5.2.1
Акту перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 25.12.2013 за
результатами перевірки МЮ
протиправними; визнати протиправною
бездіяльність щодо не проведення
повної та об'єктивної перевірки,
викладених у зверненні від 05.12.2013
фактів порушення Міністерством
юстиції України законодавства про
працю, ненадання акту перевірки на
інформаційний запит від 28.02.2014;
зобов'язати вчинити дії по повному та
об'єктивному розгляду скарги на
порушення Міністерством юстиції
України законодавства про працю від
05.12.2013 та надати обґрунтовану відповідь
з усіх порушених питань; скасувати
п.3.2.1, 3.2.2., 5.2.1 Акту перевірки додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 25.12.2013
№28-26-23/01/89 за результатами перевірки
Міністерства юстиції України, який
складений в цій частині з порушенням
вимог чинного законодавства; стягнути
компенсацію за відрив від звичайних
занять та судові витрати. В
обґрунтування позову дав пояснення,
аналогічні мотивам звернення до суду.

У поданих відповідачем запереченнях
зазначається, що позивач тричі
звертався до Держпраці України: - 05.12.2013
зі скаргою про порушення прав та
захищених законом інтересів. За
результатами звернення проведено
перевірку та повідомлено заявника
листом від 30.12.2013; - 21.01.2014 зі скаргою про
ненадання відповіді на попереднє
звернення. Листом від 13.02.2014 надіслано
копію відповіді на попереднє
звернення; - 28.02.2014 за вх. №Я-553/26 від
04.03.2014 з інформаційним запитом про
надання копії акту перевірки від 25.12.2013,
проведеної за результатами розгляду
звернення від 05.12.2014. Копію акту
перевірки направлено на адресу
заявника листом Держпраці від 06.03.2014.
Крім того тривалість перевірки
складала з 23.12.2013 о 14.30 год. до 25.12.2013 до
16.00 год., а не як зазначив позивач 1 год. 30
хв.. Перевірка була проведена
одноособово начальником відділу
державного контролю з питань праці, що
відповідає вимогам законодавства.
Форма акта за результатами перевірки
передбачає проставлення відповідних
відміток напроти питань, що підлягають
перевірці. На день проведення
перевірки правила внутрішнього
трудового розпорядку фактично
існували з 01.10.2012 та були затверджені
наказом МЮ від 01.10.2012. Проте набрання
чинності зазначеними правилами
пов'язане з набранням чинності Законом
України «Про державну службу», а тому
неможливо стверджувати про наявність
чи відсутність порушення вимог ст. 142
КЗпП. Всі питання, викладені у скарзі
позивача від 05.12.2013 були предметом
розгляду Держпраці, про що зазначено у
Акті перевірки, який було направлено
позивачу листом від 30.12.2013. Крім того
деякі з питань, заявлених у скарзі, були
предметом дослідження судів.

У судове засідання 22.07.2014 року
відповідач не з'явився.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Суд, керуючись ч. 6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу у
письмовому провадженні.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги слід задовольнити
частково, виходячи з наступного.

Указом Президента України «Про
Положення про Державну інспекцію
України з питань праці» від 06.04.2011
установлено, що Державна інспекція
України з питань праці є
правонаступником прав та обов'язків
Державного департаменту нагляду за
додержанням законодавства про працю -
урядового органу, що діяв у системі
Міністерства праці та соціальної
політики України.

За змістом норм, закріплених у
вищевказаному Положенні, Державна
інспекція України з питань праці
(Держпраці України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра соціальної політики України
(далі - Міністр).

Держпраці України входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
нагляду та контролю за додержанням
законодавства про працю, зайнятість
населення, законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням,
на випадок безробіття (далі -
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування) в частині
призначення нарахування та виплати
допомоги, компенсацій, надання
соціальних послуг та інших видів
матеріального забезпечення з метою
дотримання прав і гарантій
застрахованих осіб.

До основних завдань Держпраці України
належить:

реалізація державної політики з питань
державного нагляду та контролю за
дотриманням законодавства про працю;

реалізація державної політики з питань
державного нагляду та контролю за
дотриманням законодавства про
зайнятість населення;

реалізація державної політики з питань
контролю за додержанням законодавства
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в частині
призначення, нарахування та виплати
допомоги, компенсацій, надання
соціальних послуг та інших видів
матеріального забезпечення з метою
дотримання прав і гарантій
застрахованих осіб;

розроблення та внесення пропозицій
щодо формування державної політики з
питань державного нагляду та контролю
за дотриманням законодавства про
працю, зайнятість населення, а також
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
частині призначення, нарахування та
виплати допомоги, компенсацій, надання
соціальних послуг та інших видів
матеріального забезпечення з метою
дотримання прав і гарантій
застрахованих осіб.

Відповідно до ч. 1, 5 п. 4 Положення,
Держпраці України відповідно до
покладених на неї завдань: здійснює,
зокрема, державний нагляд та контроль
за додержанням підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності,
господарювання, фізичними особами, які
використовують найману працю та працю
фізичних осіб, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування (далі - роботодавці)
законодавства про працю з питань
трудових відносин, робочого часу та
часу відпочинку, нормування праці,
оплати праці, надання гарантій і
компенсацій, пільг для працівників, які
поєднують роботу з навчанням,
дотримання трудової дисципліни, умов
праці жінок, молоді, інвалідів, надання
пільг і компенсацій за важкі та
шкідливі умови праці, забезпечення
спеціальним одягом і спеціальним
взуттям, засобами індивідуального
захисту, мийними та знешкоджувальними
засобами, молоком і
лікувально-профілактичним
харчуванням; проведення обов'язкових
медичних оглядів працівників певних
категорій; дотримання режимів праці та
інших норм законодавства;

здійснює контроль за додержанням
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
частині призначення, нарахування та
виплати допомоги, компенсацій, надання
соціальних послуг та інших видів
матеріального забезпечення з метою
дотримання прав і гарантій
застрахованих осіб.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначає Закон України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" від 05.04.2007 з наступними
змінами і доповненнями.

Відповідно до ст.7 вказаного вище
Закону для здійснення планового або
позапланового заходу орган державного
нагляду (контролю) видає наказ, який має
містити найменування суб'єкта
господарювання, щодо якого буде
здійснюватися захід, та предмет
перевірки.

На підставі наказу оформляється
посвідчення (направлення) на
проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою (п.2
ст. 7).

За результатами здійснення планового
або позапланового заходу посадова
особа органу державного нагляду
(контролю), у разі виявлення порушень
вимог законодавства, складає акт, який
повинен містити такі відомості:

дату складення акта;

тип заходу (плановий або позаплановий);

вид заходу (перевірка, ревізія,
обстеження, огляд тощо);

предмет державного нагляду (контролю);

найменування органу державного
нагляду (контролю), а також посаду,
прізвище, ім'я та по батькові посадової
особи, яка здійснила захід;

найменування юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи - підприємця, щодо діяльності
яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного
нагляду (контролю) зазначає в акті стан
виконання вимог законодавства
суб'єктом господарювання, а в разі
невиконання - детальний опис
виявленого порушення з посиланням на
відповідну вимогу законодавства (п.6 ст.
7).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до відповідача зі
скаргою від 05.12.2013, посилаючись на те, що
окремими посадовими особами
Міністерства юстиції України грубо
ігнорується законодавство про працю та
оплату праці.

Наказом Державної інспекції України з
питань праці №214 від 17.12.2013 «Про
проведення перевірки» начальнику
відділу державного контролю з питань
праці було доручено проведення
перевірки додержання законодавства з
питань праці у Міністерстві юстиції
України.

На підставі наказу було видане
направлення на проведення перевірки на
предмет додержання вимог
законодавства з питань праці у
Міністерстві юстиції України за
зверненням ОСОБА_1 від 05.12.2013 з питань:
додержання законодавства про працю
стосовно звільнення та прийняття на
роботу працівників, оплати праці,
обліку робочого часу та інших питань,
викладених у зверненні. Направлення
дійсне з 18 грудня по 28 грудня 2013 року.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 5 Закону "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" уніфіковані форми актів, в
яких передбачається перелік питань
залежно від ступеня ризику,
затверджуються органом державного
нагляду (контролю) і публікуються в
мережі Інтернет у порядку, визначеному
законодавством.

Наказом Міністерства соціальної
політики України, від 02.07.2012, № 390 "Про
затвердження Порядку проведення
перевірок посадовими особами
Державної інспекції України з питань
праці та її територіальних органів"
встановлено форму акта перевірки
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно п.7 згаданого вище Порядку за
результатами перевірки складається
акт перевірки. У разі виявлення
порушень законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування вносяться
приписи про усунення виявлених
порушень, вживаються заходи щодо
притягнення до відповідальності
винних осіб згідно із вимогами чинного
законодавства.

Як встановлено судом, відповідач за
результатами перевірки звернення
позивача від 05.12.2013 року склав Акт
перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №28-26-23/01/89, у
якому зазначено, що початок перевірки -
23.12.2013 о 14:30, завершення перевірки -
25.12.2013 о 16:00. В даному акті відображено
питання, які були предметом перевірки,
зокрема:

- щодо ведення обліку виконаної
роботи та заробітної плати:
забезпечений достовірний облік
виконуваної працівником роботи (п.3.2.1),
забезпечено бухгалтерський облік
витрат на оплату праці (п. 3.2.2);

- умови оплати праці, порядок їх
встановлення та змін: не встановлено
фактів прийняття власником або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою в односторонньому порядку
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективними
договорами (п.5.2.1).

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач здійснив перевірку за
зверненням позивача від 05.12.2013,
дотримуючись вимог законодавства.

У ході розгляду справи фактів
порушення роботодавцем прав позивача
при веденні обліку виконаної ним
роботи та заробітної плати, а також
неналежних умов оплати праці, порядку
їх встановлення та змін - не
встановлено.

У зв'язку з наведеним, підстав для
визнання дій відповідача щодо внесення
необ'єктивних та упереджених висновків
у Акт перевірки суд не вбачає.

Що стосується інших питань, які
ставились позивачем у зверненні від
05.12.2013, відповідач зазначив, що вони
були перевірені судами, а тому
відповідачем не перевірялись. Зокрема,
як вбачається з постанов Окружного
адміністративного суду м.Києва:

- від 11.11.2013 у справі №826/16299/13-а, позивач
звернувся до суду з позовом про
невиплату премії за період з травня по
вересень 2013; невстановлення надбавки
(за виконання особливо важливої роботи)
за період з травня по жовтень 2013;
компенсацію втрати частини грошових
доходів у зв'язку з невиплатою коштів,
зазначених у пунктах 1 та 2;

- від 22.05.2013 у справі №826/1708/13-а, позивач
звернувся до суду з позовом про:
визнання протиправними дій Мінюсту
щодо не ознайомлення з наказом «Про
затвердження Положення про
преміювання працівників центрального
апарату Міністерства юстиції» від
01.08.2011 №1929/5, невиплати у належному
розмірі грошової премії з листопада 2011
по квітень 2013, внесення недостовірних
відомостей до акта від 22.01.2013 про
залишення ОСОБА_1 роботи місця без
поважних причин; компенсації втрати
частини грошових доходів у зв'язку з
невиплатою коштів зазначених у п.,
скасування наказу Мінюсту від 07.03.2013
№265/к «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_1В.».

Таким чином судом встановлено, що
питання, викладені у зверненні ОСОБА_1
від 05.12.2013 щодо не доведення до його
відома Правил внутрішнього трудового
розпорядку Мінюсту; порушення
заступником начальника Управління
внутрішнього аудиту Гуменюк Н.Ю. вимог
пункту 10 Порядку утворення структурних
підрозділів внутрішнього аудиту та
проведення такого аудиту в
міністерствах, інших центральних
органах виконавчої влади,
затвердженого постановою КМУ від 28.09.2011
та не ознайомлення з посадовою
інструкцією головного спеціаліста
відділу внутрішнього аудиту
діяльності апарату та територіальних
органів; невиплата заробітної плати за
період знаходження на робочому місці з
09-00 до 10-00 22.01.2013 були розглянуті
відповідачем та надано обґрунтовану
відповідь.

Питання невиплати премії ОСОБА_1
протягом 2011-2013 років та невиплата
надбавки за виконання особливо
важливої роботи у 2013 року були
предметом розгляду судом. Крім того,
питання стосовно контролю за
дотриманням п.10 Порядку утворення
структурних підрозділів внутрішнього
аудиту та проведення такого аудиту в
міністерствах, інших центральних
органах виконавчої влади,
затвердженого постановою КМУ від 28.09.2011
та не включення ОСОБА_1 протягом 2012-2013
років до складу жодної аудиторської
групи не відносяться до повноважень
державних інспекторів праці.

Отже, суд приходить до висновку про
повноту та об'єктивність розгляду
відповідачем скарги позивача від 05.12.2013
року.

Нормами ч.1 ст. 20 Закону України "Про
доступ до публічної інформації" від
13.01.2011 року передбачено, що розпорядник
інформації має надати відповідь на
запит на інформацію не пізніше п'яти
робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтвердили сторони, позивач звернувся
до відповідача з інформаційним запитом
від 28.02.2014, отриманим відповідно 03.03.2014
згідно повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Однак доказів надіслання відповіді на
даний інформаційний запит у строки,
визначені Законом України "Про доступ
до публічної інформації" суду надано не
було.

Посилання відповідача на реєстрацію
відповіді на запит в журналі вихідної
кореспонденції за 06.03.2014 року, як доказ
надіслання, не може бути взяте до уваги
судом, оскільки доказом направлення
кореспонденції є відмітка на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення.

Таким чином, суд приходить до висновку
про бездіяльність відповідача у
ненаданні інформації на письмовий
запит у строки, визначені Законом
України "Про доступ до публічної
інформації".

З аналізу норм Порядку проведення
перевірок посадовими особами
Державної інспекції України з питань
праці та її територіальних органів,
вбачається, що акт перевірки
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не носить
розпорядчого характеру.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що акт перевірки додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не може бути
скасований у судовому порядку,
оскільки носить суб'єктивний характер
та не містить нормативно-правової
вимоги. В силу положень ч.2 ст. 157 КАС
України підстав для закриття
провадження в цій частині позовних
вимог суд не вбачає.

Виходячи з наведеного, судова колегія
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

При цьому, статтею 87 КАС України
встановлено, що судові витрати
складаються із судового збору та
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом. До
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать: 1) витрати на правову
допомогу; 2) витрати сторін та їхніх
представників, що пов'язані із
прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані
із залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових
експертиз; 4) витрати, пов'язані з
проведенням огляду доказів на місці та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 91 КАС України стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення і яка не є суб'єктом владних
повноважень, та її представнику
сплачуються іншою стороною добові (у
разі переїзду до іншого населеного
пункту), а також компенсація за
втрачений заробіток чи відрив від
звичайних занять. Компенсація за
втрачений заробіток обчислюється
пропорційно від розміру
середньомісячного заробітку, а
компенсація за відрив від звичайних
занять - пропорційно від розміру
мінімальної заробітної плати.

Таким чином, щодо стягнення
компенсації за відрив від звичайних
занять пропорційно від розміру
мінімальної заробітної плати у даній
справі, то суд, виходячи із часткового
задоволення позовних вимог приходить
до висновку про стягнення на користь
позивача 24 грн. 53 коп..

Оскільки питання стягнення
компенсації пов'язаної з відправкою
кореспонденції до суду, КАС України не
передбачено, суд не вбачає підстав для
стягнення такої.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 11, 69, 70, 71, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність
Державної інспекції України з питань
праці щодо:

- ненадання у встановлені строки
інформації на письмовий запит про
отримання публічної інформації від
28.02.2014 року.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
судові витрати у вигляді компенсації
за відрив від звичайних занять у сумі 24
грн. 53 коп. (двадцять чотири гривні 53
копійки) на користь ОСОБА_1.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили відповідно до
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції в порядку та строки,
встановлені статтями 185-187 цього
Кодексу шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги з
одночасним надсиланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
відкладення складення постанови у
повному обсязі, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Головуючий суддя
А.С. Мазур

Судді
Я.І. Добрянська

О.В. Головань