Справа № 816/2860/14
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2860/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Мекенченко М.А.,

представника позивача - Фищука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної особи
-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2014 року Полтавське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 7 545,46 грн та пені в розмірі 192,10
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що відповідачем в 2013 році не
виконано норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів
установлений статтею 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" на 1 робоче місце, в
зв'язку з чим він повинен був до 16.04.2014
самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 7 545,46 грн. Оскільки зазначену
суму відповідачем не сплачено, то на
підставі частини 2 статті 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" на
суму заборгованості було нараховано
пеню в розмірі 192,10 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
його задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надіслав
клопотання про розгляд справи без його
участі, у своїх письмових запереченнях
посилався на те, що на виконання вимог
ст. 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" у 2013 році ним було розраховано,
виділено та створено 1 робоче місце для
інваліда. Крім того, вказував, що до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
Кременчуцьким міськрайонним центром
зайнятості направлялась 1 особа, якій
встановлена інвалідність, однак
вказана особа сама відмовилась від
працевлаштування. Протягом 2013 року
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
щомісяця подавались звіти до служби
зайнятості про наявність вільного
робочого місця для працевлаштування
інваліда. З огляду на це вважає, що
відповідачем було вжито усіх
передбачених чинним законодавством
заходів по забезпеченню
працевлаштування інвалідів, тому до
нього не повинна застосовуватись
відповідальність, передбачена статтею
20 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів".

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, прийшов до
висновку про те, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні " від 21.03.1991, № 875-XII
передбачено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій, громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, установи,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї ж
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи копії звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(форма № 10-ПІ, реєстраційний номер
53/104/899), поданим підприємством 20.02.2014
Полтавському обласному відділенню
Фонду соціального захисту інвалідів,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на
підприємстві за цей період становила 11
осіб. У відповідності до вимог статті 19
зазначеного Закону норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів
становить 1 робоче місце. Разом з тим,
згідно вказаного Звіту на підприємстві
в 2013 році робоче місце для
працевлаштування інваліда зайнято не
було.

Згідно ст. 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Судом встановлено, що норматив для
працевлаштування інвалідів для
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
складає 1 особу, проте фактично на
підприємстві не було зайнято робоче
місце, що призначалося для
забезпечення працевлаштування
інваліда. Позивач розцінив даний факт
як невиконання нормативу та нарахував
відповідачу
адміністративно-господарські санкції
в сумі 7 545,46 грн, а через їх несвоєчасну
сплату нарахував 192,10 грн пені за період
прострочення з 16.04.2014 по 09.07.2014 включно.

Разом з тим, частиною 3 статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць, виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 вказаного Закону
встановлено, що забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, у тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 18-1 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
інвалід, який не досяг пенсійного віку,
не працює, але бажає працювати, має
право бути зареєстрованим у державній
службі зайнятості як безробітний.

Рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Державна служба зайнятості може
за рахунок Фонду соціального захисту
інвалідів надавати дотацію
роботодавцям на створення спеціальних
робочих місць для інвалідів,
зареєстрованих у державній службі
зайнятості, а також проводити
професійну підготовку, підвищення
кваліфікації і перепідготовку цієї
категорії інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

З аналізу норм Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів" вбачається, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця, натомість
вимагає від нього вжиття заходів для
працевлаштування інвалідів,
визначених у статті 18 Закону.

Згідно Наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420 "Про затвердження форм звітності та
інструкцій щодо їх заповнення" (втратив
чинність на підставі Наказу
Міністерства соціальної політики
України від 31.05.2013 № 316) формою
звітності роботодавців про наявність
вакантних місць, в тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, є форма № 3-ПН "Звіт про
наявність вакансій", яка відповідно до
пункту 4 статті 20 Закону України "Про
зайнятість населення " подається
роботодавцями до державної служби
зайнятості.

У графі 15 цього Звіту наводяться дані
про можливість працевлаштування на
вільне робоче місце (вакантну посаду)
особи, що належить до окремої категорії
громадян, які потребують соціального
захисту і не здатні на рівних умовах
конкурувати на ринку праці, у рахунок
річної броні, установленої місцевими
державними адміністраціями,
виконавчими органами відповідних рад
за поданням центрів зайнятості,
відповідно до статті 5 Закону України
"Про зайнятість населення", із змінами
та доповненнями, а також інвалідів,
пенсіонерів, студентів та інших.

Наказом Міністерства соціальної
політики України від 31.05.2013 № 316 "Про
затвердження форми звітності № 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії) та Порядку її подання"
(чинний) формою звітності роботодавців
про наявність вакантних місць, в тому
числі призначених для
працевлаштування інвалідів, є форма №
3-ПН "Інформація про попит на робочу
силу (вакансії)".

У пункті 3 розділу II цього звіту
вказується кількість вакансій, на які
можуть бути працевлаштовані громадяни,
що мають додаткові гарантії у сприянні
працевлаштуванню (відповідно до статті
14 Закону України "Про зайнятість
населення"), і за необхідності в пункті 4
зазначаються категорії таких громадян,
зокрема "інваліди".

До фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
Кременчуцьким міськрайонним центром
зайнятості направлялась 1 особа, якій
встановлена інвалідність, однак
вказана особа сама відмовилась від
працевлаштування (а.с. 17). Крім того,
відповідачем до Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості
протягом 2013 року було надано звіти про
наявність вільних робочих місць за
формою 3-ПН для працевлаштування
інвалідів, а саме, наявність в січні 2013
року вільного робочого місця на посаду
офіціанта та з лютого по грудень 2013
року на посаду двірника із наданням
переваги інвалідам, що підтверджено
копіями даних звітів (а.с. 18-29).

Згідно листа Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості від
21.07.2014 року № 3557, копію якого надано до
матеріалів справи, відповідачем в
січні - грудні 2013 року надавались звіти
про наявність вакансій (форми 3-ПН) із
заповненням графи 15 звіту форми № 3-ПН
"Звіт про наявність вакансій" та п. 4
розділу II звіту форми № 3-ПН "Інформація
про попит на робочу силу (вакансії)"
(а.с.12).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем виконано обов'язок
щодо створення робочих місць для
інвалідів та вжито всіх залежних від
нього заходів щодо підшукування таких
працівників з подальшим
працевлаштуванням на підприємстві.

При вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, суд виходить із загальних норм
права відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій, при цьому враховує, що
елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Оскільки доказів того, що підприємство
не створило робочі місця для інвалідів,
відмовляло інвалідам у прийнятті на
роботу, несвоєчасно надавало державній
службі зайнятості інформацію щодо
наявності вакансій, необхідну для
організації працевлаштування
інвалідів, або несвоєчасно звітувало
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України, позивачем
не надано, а тому в останнього не було
підстав для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Отже, позовні вимоги Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 11
серпня 2014 року.

Суддя
Л.О. Єресько