Справа № 810/4561/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2014 року №810/4561/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончева О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
Зінкевич Д.В. (за довіреністю)

від відповідача:
Корчук І.І. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проКиївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»
стягнення
адміністративного-господарських
санкцій та пені, -В С Т А Н О В И В:

Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
позивач) звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі -
відповідач) про стягнення з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» на користь Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 9679867,66 грн. та пені за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 383323,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач порушив вимоги статті 19
Закону України від 21 березня 1991 року №
875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" і не
забезпечив працевлаштування інвалідів
згідно з встановленим законом
нормативом, тому зобов'язаний сплатити
до Фонду соціального захисту інвалідів
передбачені законом адміністративно
господарські санкції. Оскільки
відповідач суму
адміністративно-господарських санкцій
самостійно не сплатив, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» у 2013 році
вчинено усі визначені законодавством
дії, направлені на створення робочих
місць для інвалідів та забезпечення
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, передбаченого Законом
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від
21.03.1991 № 875-XII, у зв`язку з чим вимоги
позивача про стягнення з підприємства
адміністративно - господарських
санкцій та пені є безпідставними.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

25 лютого 2014 року відповідач подав до
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 р. (форма №10-ПІ), у якому
зазначив, що середньооблікова
кількість штатних працівників
відповідача становить 31777 осіб, з них:
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 778;
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст. 19 Закону України №875-XII - 1271
особи; фонд оплати праці штатних
працівників становить 623929,30 грн.;
середньорічна заробітна плата
штатного працівника складає 19635 грн.

Згідно з наказом Міністерства
соціальної політики України від 14
квітня 2011 року №129, Фонд соціального
захисту інвалідів є бюджетною
установою, діяльність якої
спрямовується, координується та
контролюється Державною службою з
питань інвалідів та ветеранів,
здійснює реалізацію в межах своєї
компетенції заходів щодо забезпечення
зайнятості та працевлаштування
інвалідів, виконує програми щодо
соціального захисту інвалідів, а отже -
є суб'єктом владних повноважень.
Пунктом 4 частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом.

Відповідно до приписів статті 1 Закону
№ 875-XII, інваліди в Україні володіють
усією повнотою соціально-економічних,
політичних, особистих прав і свобод,
закріплених Конституцією України,
законами України та міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.
Стаття 6 Закону України № 875-XII визначає,
що Захист прав, свобод і законних
інтересів інвалідів забезпечується в
судовому або іншому порядку,
встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 17
Закону України №875-ХII з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Статтею 18 Закону № 875-ХІІ встановлено
обов'язок для підприємств, установ та
організацій, фізичних осіб, які
використовують найману працю, виділяти
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини третьої пункту
другого Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України № 70 від 31 січня 2007
року, інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 Закону України № 875-ХІІ,
і забезпечують працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до наказу Міністерства
праці та соціальної політики України
від 19.12.2005 № 420 "Про затвердження форм
звітності та інструкцій щодо їх
заповнення" формою звітності про
наявність вакантних місць на
підприємстві є форма № 3-ПН "Звіт про
наявність вакансій", яка подається
підприємствами у разі потреби до
державної служби зайнятості. Згідно з
приписами Інструкції щодо заповнення
форм звітності № 3-ПН, затвердженої
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№ 420, який зареєстрований в
Міністерстві юстиції України від 21
грудня 2005 року за № 1534/11814, ця форма
використовується для інформування
населення про наявність вакансій,
сприяння працевлаштуванню громадян,
зареєстрованих у центрах зайнятості як
такі, що шукають роботу, для підбору
персоналу на замовлення роботодавців,
для оцінки поточної потреби в кадрах та
організації професійної підготовки
населення відповідно до потреб ринку
праці.

Крім того, зазначена у звітах форми
3-ПН інформація про наявність на
підприємстві вільних робочих місць
(вакантних посад) сприяє у
працевлаштуванні громадян, які
потребують соціального захисту і не
здатні на рівних умовах конкурувати на
ринку праці, у тому числі інвалідів.

Таким чином, за своїм змістом звіт за
формою 3-ПН є актом інформування
органів працевлаштування про створені
на підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство інвалідів для
працевлаштування.

У свою чергу, забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома, в
силу приписів частини першої статті
18 Закону України № 875-XII здійснюється
шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Державна
служба зайнятості здійснює пошук
підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань (частина третя статті181
Закону України № 875-XII).

Згідно із статтею 20 Закону № 875-ХІІ,
підприємства (об'єднання), установи і
організації незалежно від форми
власності і господарювання, де
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим частиною першою статті 19
цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів штрафні
санкції, сума яких визначається у
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві (в
об'єднанні), в установі, організації за
кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Частиною другою статті 20 Закону №
875-ХІІ передбачено, що порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку
сплати підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрі України від 31.01.2007 №
70, роботодавці сплачують суму
адміністративно-господарських санкцій
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів за місцем їх реєстрації як
юридичних осіб до 15 квітня року, що
настає за роком, в якому відбулося
порушення нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а
порушення строків сплати суми
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річних облікової
ставки національного банку України за
кожний календарний день прострочення.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
вимоги позивача про притягнення
відповідача до відповідальності та
застосування до нього
адміністративно-господарських санкцій
основуються на звіті про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за формою
10-ПІ за 2013 рік, поданим відповідачем до
Фонду соціального захисту інвалідів, з
якого випливає, що на підприємстві
відповідача повинні працювати 1271
особи-інваліди, а працює лише 778 особи (
том № 1, а.с.6).

Оскільки, виходячи із визначеного
законом нормативу по створенню робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів вільними
залишилися 493 робочих місць, позивачем
зроблено висновок про порушення вимог
закону відносно працевлаштування
інвалідів. Суму
адміністративно-господарських санкцій
позивач доказує відповідними
розрахунками виходячи із середньої
річної заробітної плати працівника на
підприємстві відповідача ( том №1, а.с.
7).

Крім того, відповідачем було надано
суду звітність за формою № 3-ПН про
наявність вакансій, у період з січня 2013
року по грудень 2013 року (том № 1, а.с.
21-230, том № 2, а.с. 1-230, том № 3, а.с. 1-224),
відповідно до вказаної звітності, для
інвалідів на підприємстві протягом 2013
року створені робочі місця.

Суд вважає за необхідне наголосити, що
у силу положень статті 18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" обов'язок пошуку
інвалідів для працевлаштування,
покладено на центральний орган
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органи місцевого
самоврядування, громадські
організації інвалідів.

Тобто обов'язок відповідача створити
робочі місця для інвалідів не
кореспондує обов'язку самостійного
пошуку інвалідів з метою подальшого
працевлаштування.

Жодних доказів того, що відповідачем не
виділено та не створено робочі місця
для працевлаштування інвалідів
Київським обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів не
надано та не доведено факту
протиправної відмови у
працевлаштуванні інвалідів з боку
підприємства.

Натомість, судом встановлено, що
відповідачем систематично
надсилались листи до відповідних
центрів зайнятості населення із
переліком наявних вакансій та вимогами
щодо кандидатів на вакантні посади.

Відтак, суд дійшов висновку, що
відповідачем було виконано вимоги
статті 18 Закону України № 875-XII щодо
обов`язку створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, надання
державній службі зайнятості і Фонду
соціального захисту інвалідів
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів та
звітності про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Оцінюючи доводи позивача про наявність
у відповідача обов`язку сплачувати
адміністративно - господарські санкції
внаслідок невиконання ним визначеного
статтею 19 Закону України № 875-XII
нормативу по створенню робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2012 році суд вважає за
необхідне звернути увагу на те, що
адміністративно - господарські санкції
за своєю правовою природою є заходом
впливу на правопорушника у сфері
господарювання у зв`язку зі скоєнням
правопорушення.

Частиною другою статті 218
Господарського кодексу України
визначено, що учасник господарських
відносин відповідає за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Таким чином, адміністративно -
господарські санкції за
незабезпечення працевлаштування
інвалідів у кількості, що відповідає
нормативу, не можуть застосовуватись
до суб`єкта господарювання у разі, якщо
такий суб`єкт вжив усіх передбачених
законодавством заходів для
працевлаштування останніх, тобто коли
у його діях немає складу
правопорушення.

Аналогічна правова позиція висвітлена,
зокрема, в постановах Верховного Суду
України від 22.12.2009 по справі № 21-2151во09
та від 16.04.2013 у справі № 21-81а13.

Аналізуючи викладені обставини у їх
сукупності суд дійшов висновку, що у
діях відповідача відсутній склад
правопорушення, оскільки ним у 2013 році
вжито усіх залежних від нього заходів,
необхідних для виділення та створення
у належній кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, їх пошуку
та працевлаштування. Відтак, у діях
відповідача відсутня вина, наявність
якої є обов'язковою умовою для
застосування до відповідача
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених положеннями
статті 20 Закону України № 875-XII.

В силу положень частини 1 статті 69
Кодексу адміністративного
судочинства, доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного
судочинства, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтується її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

У взаємозв'язку із викладеним, суд
зазначає, що належних та допустимих
доказів того, що відповідач не вжив
залежних від нього заходів,
направлених на забезпечення прав
інвалідів, в ході розгляду справи не
надано.

Враховуючи викладене суд приходить до
висновку, що вимоги позивача про
стягнення
адміністративно-господарської санкції
та пені є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 9, 14, 70, 71, 86, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 11 серпня 2014 року