Справа № 207/3131/13-ц (2-а/207/11/14)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2014 рокусправа № 207/3131/13-ц
(2-а/207/11/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши у письмовому
провадженні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення
Виконавчого комітету Баглійської
районної у місті Дніпродзержинську
ради на постанову Баглійського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 20.01.2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Виконавчого
комітету Баглійської районної у місті
Дніпродзержинську ради про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

09.07.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача, в якому просить
визнати незаконними дії та зобов'язати
відповідача провести перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення передбаченої ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат за 1997 - 2013 роки з урахуванням
раніше виплачених сум.

Постановою Баглійського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 20.01.2014
року позов задоволено та зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Виконавчого
комітету Баглійської районної у місті
Дніпродзержинську ради здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічної
допомоги на оздоровлення з 1997 року по
2007 рік в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат на момент виплати за
рахунок коштів Державного бюджету
України з урахуванням проведених
виплат та 2008 року по 2013 рік в розмірі 5
мінімальних заробітних плат на момент
виплати за рахунок коштів Державного
бюджету України з урахуванням
проведених виплат; зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Виконавчого
комітету Баглійської районної у місті
Дніпродзержинську ради здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1
індексацію внаслідок інфляції з 01.01.1997
року по 2013 рік як інваліду ІІ групи у
межах прожиткового мінімуму,
встановленого для відповідних
соціальних і демографічних груп
населення; стягнути з Управління праці
та соціального захисту населення
Виконавчого комітету Баглійської
районної у місті Дніпродзержинську
ради моральну шкоду, завдану ОСОБА_1 у
розмірі недорахованої суми щорічної
допомоги на оздоровлення, як моральну
шкоду згідно статей 23, 268 частини 3
Цивільного кодексу України та Рішень
Конституційного суду України
починаючи з 01.01.1997 року на користь
ОСОБА_1 інваліда ІІ групи у розмірі - 6 000
(шість тисяч) гривень.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог, суд
апеляційної інстанції зробив висновок,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є інвалідом ІІ групи
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та користується
пільгами, встановленими ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.
Проте відповідач в порушення норм ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплачував позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі встановленому Постановою
Кабінету Міністрів України №562 від
12.07.2005 року у сумі 120 грн.

Між тим, судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи та
внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням робіт із ліквідації
наслідків аварії, його визнано
інвалідом IІ групи. Положеннями статті
14 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" його віднесено до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином позивач користується
пільгами, встановленими ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та зміни до нього офіційно
публікуються в періодичних виданнях
після їх прийняття. Отже, положення
цього правового акту є
загальнодоступними для ознайомлення
всіма громадянами, і можливість
обізнаності людини про те чи інше
положення законодавства залежить
виключно від бажання такої людини.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строку для звернення до
суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в редакції на момент звернення
позивача до суду, адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Таким чином позов ОСОБА_1 щодо
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення передбаченої
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 1997 року по 2012 рік
(включно), підлягає залишенню без
розгляду.

Щодо вимог позивача в частині
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення передбаченої
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2013 рік, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Застосування відповідачем положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 при нарахуванні
одноразової допомоги на оздоровлення
суперечить положенням Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Законом України "Про державний бюджет
на 2013 рік", на час виплати позивачу
допомоги на оздоровлення, норми цієї
статті не зупинено і не змінено, що
свідчить про те, що відповідачем
здійснено виплату одноразової
допомоги у неповному обсязі.

Отже у 2013 році відповідач зобов'язаний
здійснити виплату позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення, виходячи із
розмірів, визначених ст. 48 ЗУ "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
керуватися постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року,
яка є підзаконним нормативним актом.

Разом з тим, суд першої інстанції не
правомірно зобов'язав Управління праці
та соціального захисту населення
Виконавчого комітету Баглійської
районної у місті Дніпродзержинську
ради здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_1 індексацію внаслідок інфляції з
01.01.1997 року по 2013 рік як інваліду ІІ
групи у межах прожиткового мінімуму,
встановленого для відповідних
соціальних і демографічних груп
населення з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» від 03.07.1991 р. індексації
підлягають грошові доходи громадян,
одержані ними в гривнях на території
України і які не мають разового
характеру: пенсії; стипендії; оплата
праці (грошове забезпечення); суми
виплат, що здійснюються відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування; суми
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також суми, що
виплачуються особам, які мають право
на відшкодування шкоди в разі втрати
годувальника.

Кабінет Міністрів України може
встановлювати інші об'єкти індексації,
що не передбачені частиною першою цієї
статті. Соціальні виплати, що мають
цільовий і разовий характер (допомога
при народженні дитини, допомога на
поховання, матеріальна допомога,
одноразова допомога при виході на
пенсію тощо), а також допомога у
зв'язку з вагітністю і пологами
індексації не підлягають.

Таким чином судова колегія приходить
до висновку, що щорічна допомога на
оздоровлення має цільовий характер ,
тому індексації не підлягає.

Статтею 23 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у своїй Постанові від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (із змінами та
доповненнями) під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків (пункт 3 Постанови).

В пункті 2 вказаної Постанови також
зазначено, що спори про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, зокрема: коли право на
її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливає з її положень; Цивільного
кодексу та іншим законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

В той же час відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності при вирішенні спору
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди обов'язковому
з'ясуванню підлягають три складові
частини, за наявності яких і настає
відповідальність, а саме: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні, чого в даному випадку
немає.

Колегія суддів, вивчаючи матеріали
справи не вбачає факту заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, не вбачає і дій, якими могли
бути спричинені моральні страждання
відповідачем.

Аналіз вищезазначених норм права
свідчить про те, що суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до пунктів 3,4 частини 1
статті 202 Кодексу адміністративного
судочинства України підставами для
скасування судового рішення та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково, а постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про часткове задоволення
позову.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198,
статтями 200, 207 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Виконавчого комітету Баглійської
районної у місті Дніпродзержинську
ради - задовольнити частково.

Постанову Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 20.01.2014
року - скасувати та прийняти нову
постанову.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Виконавчого комітету Баглійської
районної у місті Дніпродзержинську
ради щодо ненарахування та невиплати у
2013 році ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до вимог ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - протиправними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Виконавчого комітету Баглійської
районної у місті Дніпродзержинську
ради здійснити нарахування та
виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2013 рік відповідно до
вимог ст. 48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з урахуванням раніше
виплачених сум.

Позов ОСОБА_1 щодо зобов'язання
відповідача провести перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення передбаченої ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 1997 року по 2012 рік (включно) - залишити
без розгляду.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені статтею 212
Кодексу адміністративного судочинства
України .

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов