Справа № 2а-19/11/2770
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м. Київ
К/9991/38162/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Севастополя

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 01 березня 2011 року

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2011 року

у справі № 2а-19/11/2770

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Азчеррибзбуд»

до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Севастополя

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 01 березня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2011 року, адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Азчеррибзбуд» (далі
- ТОВ «Азчеррибзбуд»; позивач) до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Севастополя (далі
- ДПІ у Ленінському районі м.
Севастополя; відповідач) задоволено.
Зобов'язано ДПІ у Ленінському районі м.
Севастополя внести зміни до картки
особового рахунку ТОВ
«Азчеррибзбуд» шляхом: списання суми
боргу з податку на додану вартість у
розмірі 4 930,00 грн.; списання нарахованої
суми пені, пов'язаної з ненадходженням
до бюджету в 2001 році податку на додану
вартість у розмірі 4 930,00 грн.; списання
умовно нарахованих штрафних санкцій,
пов'язаних з ненадходженням до бюджету
в 2001 році податку на додану вартість у
розмірі 4 930,00 грн.; списання суми боргу з
податку на прибуток у розмірі 1 050,00 грн.;
списання нарахованої суми пені,
пов'язаної з ненадходженням до бюджету
в 2001 році податку на прибуток у розмірі
1 050,00 грн.; списання умовно нарахованих
штрафних санкцій, пов'язаних з
ненадходженням до бюджету в 2001 році
податку на прибуток у розмірі 1 050,00 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ТОВ «Азчеррибзбуд» витрати
із сплати судового збору в розмірі 3,40
грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Окружного адміністративного
суду м. Севастополя
від 01 березня 2011 року, ухвали
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2011
року та прийняття нового рішення про
відмову в позові.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 статті 1 Закону
України від 21 грудня 2000 року
№ 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2181-III) податкове
зобов'язання - це зобов'язання платника
податків сплатити до бюджетів або
державних цільових фондів відповідну
суму коштів у порядку та у строки,
визначені цим Законом або іншими
законами України; податковий борг
(недоїмка) - це податкове зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгоджене
платником податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 9 Закону
України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) платники
податків і зборів (обов'язкових
платежів) зобов'язані сплачувати
належні суми податків і зборів
(обов'язкових платежів) у встановлені
законами терміни. Обов'язок юридичної
особи щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) припиняється із
сплатою податку, збору (обов'язкового
платежу) або його скасуванням або
списанням податкової заборгованості
відповідно до Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України
від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2346-III) визначено, що переказом
коштів є рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону
№ 2346-III при використанні
розрахункового документа ініціювання
переказу вважається завершеним з
моменту прийняття банком платника
розрахункового документа на виконання.
Банки мають забезпечувати фіксування
дати прийняття розрахункового
документа на виконання.

Пунктом 1.29 статті 1 Закону № 2346-III
передбачено, що проведення переказу
коштів є обов'язковою функцією, що має
виконувати платіжна система.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8 Закону
№ 2346-III банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.

У разі надходження
розрахункового документа клієнта до
обслуговуючого банку після закінчення
операційного часу банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в цьому розрахунковому
документі, не пізніше наступного
робочого дня.

Відповідальність банків при
здійсненні переказу визначається
положеннями статті 32 Закону № 2346-III,
якою передбачено право отримувача на
відшкодування банком, що обслуговує
платника, шкоди, заподіяної йому
внаслідок порушення цим банком строків
виконання документа на переказ.

В розглядуваній ситуації судовими
інстанціями встановлено, що платіжними
дорученнями № 111 від 15 червня 2001 року на
суму в розмірі 250,00 грн., № 114 від 18
травня 2001 року на суму в розмірі 4 930,00
грн., № 112 від 15 червня 2001 року на суму в
розмірі 295,50 грн., № 113 від 15 червня 2001
року на суму в розмірі 4,50 грн., № 115 від 18
червня 2001 року на суму в розмірі 1 034,25
грн., № 116 від 18 червня 2001 року на суму в
розмірі 15,75 грн. позивачем через
Акціонерний комерційний
агропромисловий банк «Україна»
здійснено перерахування до бюджету сум
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та з податку на
прибуток за травень 2001 року. Зазначені
платіжні доручення прийнято банком,
про що свідчать відповідні відмітки,
однак не виконано з вини АК АПБ
«Україна».

Згідно з підпунктом 16.3.1 пункту 16.3
статті 16 Закону № 2181-III нарахування
пені закінчується у день прийняття
банком, обслуговуючим платника
податків, платіжного доручення на
сплату суми податкового боргу.

Відповідно до підпунктів 16.5.1, 16.5.2
пункту 16.5 статті 16 Закону № 2181-III за
порушення строків зарахування
податків, зборів (обов'язкових
платежів) до бюджетів або державних
цільових фондів, встановлених
законодавством, з вини банку такий банк
сплачує пеню за кожний день
прострочення, включаючи день сплати, у
розмірах, встановлених для
відповідного податку, збору
(обов'язкового платежу), а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Законом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податку, збору (обов'язкового платежу)
до бюджету або державного цільового
фонду. При цьому платник податків,
зборів (обов'язкових платежів)
звільняється від відповідальності за
несвоєчасне або неповне зарахування
таких платежів до бюджетів та
державних цільових фондів, включаючи
нараховану пеню або штрафні санкції.

Днем подання до установ банків
платіжного доручення за всіма видами
податкових платежів вважається день
його реєстрації у цих установах.

Отже, з поданням позивачем до
установи банку платіжних доручень на
перерахування сум податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та з податку на прибуток його
обов'язок щодо сплати відповідних сум
обов'язкових платежів припинився, що,
відповідно, свідчить про наявність в
даному випадку правових підстав для
задоволення адміністративного позову.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Окружного адміністративного
суду м. Севастополя від 01 березня 2011
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Севастополя
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду
м. Севастополя від 01 березня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.