Справа № 826/3363/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3363/14
інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Чаку Є.В.

Мєзєнцева Є.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Генеральної прокуратури України про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
квітня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_3 до
Генеральної прокуратури України про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 8 жовтня 2013 року позивач
звернувся із запитом на публічну
інформацію до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України. Відповідь йому була надіслана
поштою через дев'ять днів з дня
отримання запиту - 22 жовтня 2013 року, що
на думку позивача є порушенням Закону
України "Про доступ до публічної
інформації".

28 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Генеральної прокуратури України із
заявою, в якій просив скласти протокол
про адміністративне правопорушення за
вчинення адміністративного
правопорушення директором
департаменту розвитку торгівлі
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, передбаченого
статтею 212-3 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
направити даний протокол до суду для
подальшого притягнення особи до
адміністративної відповідальності за
вчинене ним правопорушення.

За результатами розгляду звернення
позивача Генеральна прокуратура
України листом від 25 листопада 2013 року
за № 07/1/1-14453-13 повідомила позивача про
те, що лист від 8 жовтня 2013 року містив
по суті прохання про надання
роз'яснення, надання інформації, яка
отримана шляхом узагальнення,
аналітичної обробки, а тому його було
розглянуто відповідно до статті 20
Закону України "Про звернення
громадян", в зв'язку з чим протокол про
адміністративне правопорушення,
передбачене статтею 212-3 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення стосовно посадових
осіб департаменту розвитку і торгівлі
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України не складався.

Не погоджуючись з наданою відповіддю
та бездіяльність відповідача позивач
звернувся до адміністративного суду.

Згідно статті 12 Закону "Про
прокуратуру" прокурор розглядає заяви
і скарги про порушення прав громадян та
юридичних осіб, крім скарг, розгляд
яких віднесено до компетенції суду.

Прокурор здійснює нагляд за
додержанням вимог законодавства щодо
порядку розгляду скарг всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону "Про
звернення громадян" громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно статті 15 цього Закону органи
державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно ч. 1 статті 20 Закону звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції та зазначає, що Генеральною
прокуратурою України розглянута заява
позивача в межах повноважень та надана
відповідь з дотриманням строку,
встановленого статтею 20 Закону України
"Про звернення громадян".

Як зазначалося вище, позивач звернувся
до Генеральної прокуратури України із
заявою від 28 жовтня 2013 року щодо
порушення директором департаменту
розвитку торгівлі Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України строку розгляду запиту ОСОБА_3
на інформацію від 8 жовтня 2013 року,
передбаченого, на його думку, Законом
України "Про доступ до публічної
інформації".

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач у своєму листі зазначив про
відсутність підстав для складання
протоколу про адміністративне
правопорушення щодо директора
департаменту розвитку торгівлі
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, оскільки лист
позивача від 08 жовтня 2014 року
правомірно розглянуто відповідно до
Закону України "Про звернення
громадян", згідно його змісту - позивач
просив надати інформацію щодо
адміністративної відповідальності
суб'єктів господарювання за
відсутності можливості споживачів
розраховуватись банківською платіжною
карткою.

Закон України "Про доступ до публічної
інформації" визначає порядок
здійснення та забезпечення права
кожного на доступ до інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 статті 19 цього Закону запит
на інформацію - це прохання особи до
розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

Однак, суд першої інстанції вірно
встановив, що лист, з яким позивач
звернувся до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України не є запитом на отримання
публічної інформації в розумінні
Закону України "Про доступ до публічної
інформації", оскільки виконання запиту
на інформацію не потребує
узагальнення, аналітичної обробки
даних, не вимагає створення у відповідь
на запит нової інформації або
створення її в інший спосіб. По суті
даний лист є запитом на надання
юридичної консультації.

Враховуючи зазначене, та оскільки
Генеральною прокуратурою України
розглянуто заяву позивача від 28 жовтня
2013 року та надано відповідь за
результатами її розгляду, не порушено
ані норм Закону України "Про доступ до
публічної інформації" чи "Про доступ до
публічної інформації", ані прав, свобод
чи інтересів позивача,
необґрунтованими є висновки, викладені
позивачем в позові та апеляційній
скарзі.

Таким чином, правомірним є висновок
суду першої інстанції про відмову в
задоволенні даного адміністративного
позову.

Отже при ухваленні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
дотримано всіх вимог законодавства, а
тому відсутні підстави для її
скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.