Справа № К/9991/56227/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/56227/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Гаманка О.І., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Мостиської районної державної
адміністрації Львівської області,
треті особи - управління Державного
казначейства України в Мостиському
районі Головного управління
Державного казначейства України у
Львівській області, фінансове
управління Мостиської районної
державної адміністрації Львівської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату недоплаченої
суми допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
касаційною скаргою управління праці та
соціального захисту населення
Мостиської районної державної
адміністрації Львівської області на
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що є матір'ю двох малолітніх
дітей та має право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого для дітей
віком до 6 років. Проте управління праці
та соціального захисту населення
Мостиської районної державної
адміністрації Львівської області
проводило нарахування та виплату
вказаної допомоги в меншому розмірі.
Просила визнати неправомірними дії
відповідача щодо виплати позивачу
допомоги по догляду за дітьми до
досягнення ними трирічного віку у 2007,
2008 роках в розмірі меншому, ніж
визначено статтею 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми»; стягнути з відповідача на
користь позивача недоплачену суму
допомоги по догляду за дітьми до
досягнення ними трирічного віку за 2007,
2008 роки у розмірі 14733,26 грн; зобов'язати
відповідача в подальшому виплачувати
допомогу по догляду за дітьми до
досягнення ними трирічного віку в
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років відповідно до
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми».

Постановою Мостиського районного суду
Львівської області від 26 жовтня 2009 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
Мостиської районної державної
адміністрації Львівської області щодо
виплати ОСОБА_1 за період з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року допомоги по
догляду за дітьми ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до
досягнення ними трирічного віку у
розмірі меншому, ніж передбачено
статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми». Зобов'язано
управління праці та соціального
захисту населення Мостиської районної
державної адміністрації Львівської
області здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 допомогу по догляду
за дітьми ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до
досягнення ними трирічного віку у
відповідності до вимог статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» за період з 9 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року з урахуванням
фактично отриманих нею сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення
Мостиської районної державної
адміністрації Львівської області
залишено без задоволення, а постанову
Мостиського районного суду Львівської
області від 26 жовтня 2009 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення Мостиської районної
державної адміністрації Львівської
області, судом апеляційної інстанції
неповне з'ясування обставин, які мають
значення у справі, та порушення норм
чинного матеріального законодавства,
що призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю двох
малолітніх дітей та відповідно до
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» має право на
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку на
кожну дитину.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року
№ 2811-ХII в редакції, чинній на час
виникнення правовідносин, допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Згідно з пунктом 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону № 2811-ХII
розмір державної допомоги сім'ям з
дітьми, передбаченої статтею 15 цього
Закону, визначається Верховною Радою
України в законі про Державний бюджет
України на відповідний рік у
відсотковому відношенні до
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку з поступовим
наближенням до прожиткового мінімуму,
але при цьому не може бути нижчим за
величину, що дорівнює 25 відсоткам
зазначеного прожиткового мінімуму, а з
1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього
прожиткового мінімуму.

Пунктом 14 статті 71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V дію частини
першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону № 2811-ХII
було зупинено на 2007 рік.

При нарахуванні та виплаті позивачу
цього виду державної допомоги у 2007 році
відповідач керувався абзацом третім
частини другої статті 56 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік», яким передбачено, що у 2007 році
допомога при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» здійснюється за рахунок
коштів відповідної субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам у
розмірі, що дорівнює різниці між 50
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для непрацездатних, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих
осіб, у порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, зокрема, абзац третій частини
другої статті 56, пункт 14 статті 71 «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати позивачу допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому статтею 15 та пунктом 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Підпунктами 7, 8 пункту 23 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частину першу статті 15 та пункт 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» було змінено.

Відповідно до нової редакції частини
першої статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Згідно з новою редакцією пункту 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців.

На виконання Закону № 2811-XII Кабінет
Міністрів України постановою від
27 грудня 2001 року № 1751 затвердив
Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми.

Відповідно до пункту 22 Порядку з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України від 22
лютого 2008 року № 57, допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виплачується у
розмірі, що дорівнює різниці між: з 1
січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р.
- 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менш як
130 гривень.

Зазначена норма Закону № 107-VI
неконституційною не визнавалась.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, прийшов до вірного
висновку щодо правомірності дій
відповідача в 2008 році, оскільки виплата
передбаченої статтею 15 Закону № 2811-XII
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
зазначеному році здійснювалася у
розмірах і порядку, визначених
Порядком призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин).

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Мостиської районної державної
адміністрації Львівської області
залишити без задоволення,
а ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Гаманко О.І.

Олендер І.Я.