Справа № 2-а-6008/11/2208
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-6008/11/2208
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Загороднюк А.Г.

судді: Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення
Кам'янець-Подільської міської ради на
постанову Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 06 вересня 2011 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення
Кам'янець-Подільської міської ради про
визнання бездіяльності протиправною
та стягнення недоплаченої щорічної
разової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення
Кам'янець-Подільської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання нарахувати та виплатити
недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги.

Постановою Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 06 вересня 2011 року позов
задоволено.

Не погоджуючись з постановленим
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області, як таку, що
винесена з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, прийнявши нову постанову про
відмову у задоволенні позову позивачу.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є жертвою нацистських
переслідувань, з врахуванням чого до 05
травня йому повинна виплачуватися
разова щорічна грошова допомога у
розмірах встановлених за відповідний
рік.

Задовольняючи вимоги позивача, суд
першої інстанції виходив з того, що він
є жертвою нацистських переслідувань,
якому відповідно до вимог статті 6
Закону України "Про жертви нацистських
переслідувань" щорічно до 05 травня
виплачується грошова допомога у
розмірі 3 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з статтею 6 Закону України "Про
жертви нацистських переслідувань"
щороку до 5 травня особам, зазначеним
у цій статті, які нагороджені
орденами і медалями колишнього
Союзу РСР за самовіддану працю та
бездоганну військову службу в тилу в
роки Великої Вітчизняної війни, а
також іншим особам, зазначеним у цій
статті, виплачується разова грошова
допомога у розмірі, який визначається
Кабінетом Міністрів України в
межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік" внесено зміни до
деяких законодавчих актів України,
зокрема, до ст. 6 Закону України "Про
жертви нацистських переслідувань",
обов'язок визначення розміру щорічної
разової грошової допомоги покладено на
Кабінет Міністрів України у межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після 22.05.2008 року
застосуванню до спірних правовідносин
підлягали положення Закону України
"Про жертви нацистських переслідувань".

У 2011 році Закон України "Про жертви
нацистських переслідувань" не
зупинявся та не змінювався, тому
позивач має право на отримання
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня у відповідності до ст. 15 цього
Закону.

А тому, до спірних правовідносин не
підлягає застосуванню Постанова
Кабінету Міністрів України від 04.04.2011
року № 341 "Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту"та "Про жертви
нацистських переслідувань", якою
визначений розмір виплат разової
грошової допомоги до 5 травня, оскільки
виходячи із загальних принципів
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
разової грошової допомоги, слід
керуватися Законом (Законом України
"Про жертви нацистських переслідувань",
а не підзаконним нормативно-правовим
актом (Постановою Кабінету Міністрів
України від 04.04.2011 року № 341).

Також, згідно з ч.3 статті 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних
виплат, що є єдиним джерелом існування
не можуть бути нижче від прожиткового
мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України
"Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р.
№966-14 для встановлення розмірів
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком
застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що
прожитковий мінімум є основою для
розрахунку мінімальної заробітної
плати, мінімальної пенсії за віком,
інших соціальних виплат виходячи з
вимог Конституції України та законів
України, та ґрунтується, зокрема, на
частині 3 статті 46 Конституції, у
відповідності до якої пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги не
можуть бути нижчими ніж прожитковий
мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", згідно якої мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, положення
частини 3 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
підвищення пенсії, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком.

Суд доходить висновку, що суд першої
інстанції вірно визнав дії та
зобов'язав управління праці та
соціального захисту населення
Кам'янець-Подільської районної
державної адміністрації нарахувати та
виплатити недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги до 5 травня
відповідно Закону України "Про жертви
нацистських переслідувань" у розмірі 3
мінімальних пенсій за віком.

На підставі наведеного, враховуючи
положення ст. 195 КАС України та беручи
до уваги надане суду апеляційної
інстанції право перегляду рішень суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, тобто
прийнята постанова відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для її скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Кам'янець-Подільської міської ради,
-залишити без задоволення, а постанову
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 06
вересня 2011 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.