Справа № 817/1140/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1140/14

25 липня 2014 року 13год. 25хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Дорошенко Н.О. за участю секретаря
судового засідання Таргоній А.В. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Якимчук Д.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправними та
скасування рішеньВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернувся
фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
рішень. З урахуванням заяви про зміну
предмета позову (а.с.66-72 т.1) позивач
просив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення: № 002 від
04.02.2014 по податку з доходів фізичних
осіб на загальну суму 54479,94 грн., №
002 від 04.02.2014 по податку на
додану вартість на загальну суму 7731,00
грн., № 002 від 04.02.2014 за платежем
"адміністративні штрафи та інші
санкції на загальну суму 510,00 грн.;
податкову вимогу № 48-25 від 26.03.2014 про
сплату податкового боргу в сумі 68806,61
грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки)
№ Ф-29 від 05.03.2014 зі сплати єдиного
внеску, штрафів та пені в розмірі 151064,35
грн.; рішення № 002 від 16.01.2014 про
застосування штрафних санкцій в
розмірі 15278,19 грн. за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.

Представник позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримав в повному обсязі з наведених
у ньому підстав. Вважає безпідставними
висновки податкового органу про
завищення ФОП ОСОБА_3 загального
оподаткованого доходу в періоді, що
перевірявся, в сумі 488113,62 грн.,
завищення витрат, що пов'язані із
здійсненням діяльності, в сумі 730473,61
грн., заниження чистого оподаткованого
доходу в сумі 155681,75 грн. Зазначає про
неправомірність виключення за
результатами перевірки зі складу
валових витрат ФОП ОСОБА_3 витрат на
інформаційно-консультаційні та
посередницькі послуги в розмірі 100130
грн., витрат на оплату електроенергії у
розмірі 39828,18 грн., послуг по ремонту по
АДРЕСА_1 в сумі 84151,53 грн., оскільки такі
витрати безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю позивача та
підтверджені належними первинними
документами.

Також заперечує заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість в сумі 6185 грн. внаслідок
використання ПП "Ранг" під час
будівництва електроенергії ФОП ОСОБА_3
згідно з актами форми № КБ-2в за
січень-жовтень 2012 року. Зазначає, що в
подальшому після закінчення
будівництва, де ФОП ОСОБА_3 виступає
замовником, ПП "Ранг" - генпідрядником,
зазначені витрати на електроенергію
будуть виставлені ТОВ "СОМ 70", який
виступає інвестором та отримує у
власність частину Об'єкта будівництва.
Авансової оплати по договору від 20.06.2011
про участь в інвестуванні будівництва
адміністративного центру (для
виконання умов якого була використана
електроенергія) ФОП ОСОБА_3 не
отримував, кінцевого акта
приймання-передачі виконаних робіт в
цілому по Об'єкту будівництва не
підписував, а тому дата виникнення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в розмірі 6185 грн.
відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України не настала.

Крім цього, представник позивача
вважає неправомірним застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
в сумі 510,00 грн. за порушення п.177.10 ст.177
Податкового кодексу України, оскільки
книга обліку доходів і витрат
підприємця до перевірки надана не була.

Вказує на протиправність
донарахування за результатами
перевірки єдиного внеску та
застосування штрафних санкцій за 2012
рік, оскільки за перевірений період
позивачем не було занижено об'єкта
оподаткування, а також за 2011 рік, який
не був предметом документальної
планової перевірки.

Також покликається на відсутність у
платника податків податкового боргу за
узгодженими зобов'язаннями на час
прийняття податкової вимоги № 48-25 від
26.03.2014.

З урахуванням наведеного представник
позивача просив адміністративний
позов задовольнити повністю.

Відповідач Державна податкова
інспекція у Рівненському районі
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області (далі - ДПІ у
Рівненському районі) адміністративний
позов не визнав, подав письмове
заперечення (а.с.122-124 т.2). Представник
відповідача в судовому засіданні
пояснив, що плановою документальною
виїзною перевіркою ФОП ОСОБА_3 (акт №
00005/1712-1702/НОМЕР_1 від 16.01.2014) було
встановлено ряд порушень, зокрема
встановлено, що до складу витрат за 2012
рік підприємцем віднесено витрати з
інформаційно-консультаційних послуг в
розмірі 100130 грн. Жодних доказів пошуку
постачальників продукції та пошуку
орендарів офісних приміщень
підприємцем надано не було. Так, згідно
з актами здачі-прийняття виконаних
робіт було проведено пошук
постачальників продукції, пошук
орендарів офісних приміщень та
інформаційно-консультаційних послуг.
Проте відсутні будь-які відомості про
те, які саме роботи
інформаційно-консультаційного
характеру та в якому обсязі виконані
суб'єктом господарської діяльності, в
чому полягали
інформаційно-консультаційні послуги.
Також при перевірці встановлено
відсутність обгрунтування щодо
економічної доцільності витрат на
вказані послуги, а саме доказів
направлення таких витрат на
максимізацію доходів чи мінімізацію
витрат, тобто на отримання прибутку в
цілому, що відповідає сутності
господарської діяльності, чим порушено
п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України.

Крім цього, за результатами перевірки
встановлено, що ФОП ОСОБА_3 дохід від
будівельно-монтажних робіт за адресою
АДРЕСА_2 не отримував, в результаті чого
завищено суму валових витрат за 2012 рік
на 39828,18 грн., чим порушено п.177.2 ст.177,
п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України.

Також завищено валові витрати на суму
503837,19 грн. в зв'язку з віднесенням ФОП
ОСОБА_3 до складу валових витрат суми,
яка не має документального
підтвердження, чим порушено п.177.2 ст.177
Податкового кодексу України, та на суму
84151,53 грн. в зв'язку з віднесенням до
складу валових витрат будівельних
матеріалів та послуг по ремонту по
АДРЕСА_1, чим порушено пп.139.1.5 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України.

Всього ФОП ОСОБА_3 завищено витрати за
2012 рік на суму 730473,61 грн.
Оподатковуваний дохід визначений
перевіркою за 2012 рік в розмірі 242359,99
грн. та донараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 36319,96 грн.

Також проведеною перевіркою
встановлено, що відповідно до наданих
актів форми №КБ-2в ПП "Ранг"
використовував електроенергію ФОП
ОСОБА_3, при цьому рахунки та податкові
накладні не виписувались. Таким чином
встановлено заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість перевіреного періоду на суму
6185 грн., чим порушено п.187.1 ст.187
Податкового кодексу України.

Крім цього, відповідно до п.2 ч.1 ст.7, ч.11
ст.8 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
донарахована за результатами
перевірки сума єдиного внеску
становить 129887,57 грн., в т.ч. за 2011 рік в
сумі 45788,64 грн. (акт перевірки №
43/5/1751/НОМЕР_1 від 28.05.2012), за 2012 рік в сумі
84098,93 грн. (внаслідок заниження чистого
оподатковуваного доходу в результаті
вищевказаних порушень).

Обгрунтовуючи правомірність
податкової вимоги № 48-25 від 26.03.2014,
представник відповідача пояснив, що
спірна вимога винесена ФОП ОСОБА_3 на
підставі даних інтегрованої картки
платника, в якій рахувався податковий
борг за узгодженими грошовими
зобов'язаннями.

З наведених підстав спірні рішення
представник відповідача вважає
правомірними, в задоволенні
адміністративного позову просив
відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, встановивши фактичні обставини
справи, перевіривши їх доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх у сукупності, відповідно до
вимог закону, суд дійшов висновку що
адміністративний позов підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Матеріалами справи стверджено, що
ОСОБА_3 зареєстрований як фізична
особа-підприємець, перебуває на
податковому обліку в ДПІ у
Рівненському районі, зареєстрований
платником податку на додану вартість
(а.с.10-11 т.1).

Суд встановив, що на підставі наказу №
251 від 02.12.2013, направлень від 16.12.2013 з
16.12.2013 по 27.12.2013 уповноваженими особами
ДПІ у Рівненському районі проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_3, податковий номер
НОМЕР_1, щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і
сплати податків і зборів за період з
01.01.2012 по 31.12.2012, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012.

Результати перевірки оформлені актом
від 16.01.2014 № 00005/1712-1702/НОМЕР_1, відповідно
до висновків якого встановлено
порушення:

п.185.1 ст.185, ст.187, абз. 1 п.188.1 ст.188, п.193.1
ст.193 Податкового кодексу України,
встановлено заниження податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 6185,00 грн.;

п.6 ст.128 Господарського кодексу
України, п.44.1, п.44.3 ст.44, пп.139.1.5 п.139 ст.139,
п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177
Податкового кодексу України,
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в сумі 36319,96
грн. за 2012 рік; встановлено неналежне
ведення обліку доходів та витрат,
включення в декларацію про отримані
доходи та понесені витрати за 2012 рік
перекручених даних;

п.1 пп.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1, ч.4,
ч.5 ст.7, ч.4,8,11 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого донараховано не нарахований
єдиний внесок за період, що
перевірявся, на суму 129887,57 грн., в т.ч. за
2011 рік в сумі 45788,64 грн., за 2012 рік в сумі
84098,93 грн. (а.с.12-26 т.1).

Подані платником податків заперечення
на акт перевірки органом державної
податкової служби були відхилені
(а.с.73-76 т.1).

На підставі акта перевірки від 16.01.2014 №
00005/1712-1702/НОМЕР_1 ДПІ у Рівненському
районі прийнято:

податкове повідомлення-рішення №
002 від 04.02.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності"
на загальну суму 54479,94 грн., у тому числі
за основним платежем на 36319,96 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
18158,98 грн. (а.с.29 т.1);

податкове повідомлення-рішення №
002 від 04.02.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на додану вартість" на
загальну суму 7731,00 грн., у тому числі за
основним платежем на 6185,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
1546,00 грн. (а.с.28 т.1);

податкове повідомлення-рішення №
002 від 04.02.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"адміністративні штрафи та інші
санкції" на загальну суму 510,00 грн. (а.с.30
т.1);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
16.01.2014 № Ю-002 зі сплати єдиного
внеску в сумі 129887,57 грн. (а.с.31 т.1);

рішення № 002 від 16.01.2014 про
застосування штрафних санкцій в
розмірі 15278,19 грн. за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в сумі
129887,57 грн. (а.с.32 т.1).

Вищевказані рішення органу державної
податкової служби були отримані
платником податків 08.02.2014 (а.с.157 т.4), що
підтверджено представниками сторін в
судовому засіданні.

18.02.2014 ФОП ОСОБА_3 подав скаргу на
податкові повідомлення-рішення від
04.02.2014 № 002, № 002, № 002
та вимогу про сплату боргу (недоїмки)
від 16.01.2014 № Ю-002 в порядку
адміністративного оскарження (а.с.33-37
т.1).

05.03.2014 ДПІ у Рівненському районі
винесено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) №Ф-29 зі сплати єдиного
внеску, штрафів та пені в розмірі 151064,35
грн. (на підставі картки особового
рахунку, без зазначення відповідного
акта перевірки) (а.с.39 т.1).

18.03.2014 Головним управлінням Міндоходів
у Рівненській області прийнято рішення
№ 176/14/17-00-10-05-105/42 про продовження строку
розгляду скарги до 27.04.2014 (а.с.38 т.1).

26.03.2014 ФОП ОСОБА_3 подав до Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області скаргу на вимогу про сплату
боргу (недоїмки) від 05.03.2014 № Ф-29 та
рішення № 002 від 16.01.2014 (а.с.40-42 т.1).

26.03.2014 ДПІ у Рівненському районі
винесено податкову вимогу № 48-25 від
26.03.2014 про сплату податкового боргу в
сумі 68806,61 грн. (а.с.44 т.1).

27.03.2014 рішенням про результати розгляду
скарги № 216/14/17-00-10-05-105/42 Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено
частково, скасовано вимогу ДПІ у
Рівненському районі від 16.01.2014 №
Ю-002 про сплату єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 129 887,57
грн. та зобов'язано ДПІ у Рівненському
районі винести вимогу про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску на
суму 129 887,57 грн. (недоїмка), за формою,
яка передбачена Інструкцією про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №
455, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 19.09.2013 за № 1622/24154
(а.с.46-47 т.1).

25.04.2014 рішенням про результати розгляду
скарги № 267/14/17-00-10-05-105/42 Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області залишено без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Рівненському районі від 04.02.2014 №
002, №002, № 002, а скаргу
платника податків в цій частині - без
задоволення (а.с.77-79 т.1).

Перевіряючи правомірність податкового
повідомлення-рішення № 002 від
04.02.2014 по податку з доходів фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності на загальну суму 54479,94 грн.,
суд встановив та врахував наступне.

Як зазначено в пп.2.1.2 акта перевірки,
перевіркою правильності визначення
загального оподатковуваного доходу,
отриманого від провадження
підприємницької діяльності у 2012 році,
встановлено завищення загального
оподатковуваного доходу в сумі 488113,62
грн. у зв'язку з арифметичною помилкою
при підрахунку доходу (а.с.17 т.1).

Так, суд встановив, що в додатку 5 до
розділу ІІІ податкової декларації про
майновий стан і доходи позивачем
задекларовано суму одержаного доходу
за 2012 рік 2888683,00 грн. (а.с.128 т.2), а в Книзі
обліку доходів та витрат відображено
суму доходу 2400573,89 грн. (а.с.148 т.3); за
даними перевірки - 2400569,98 грн. Виявлену
розбіжність в частині завищення
задекларованого доходу представник
позивача не заперечив та пояснив
декларуванням доходу та витрат з
урахуванням податку на додану
вартість. Відповідно до п.177.3 ст.177
Податкового кодексу України для
фізичної особи-підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Також з акта перевірки, письмового
заперечення проти позову та пояснень
представника відповідача в судовому
засіданні встановлено, що перевіркою
правильності визначення вартості
документально підтверджених витрат,
пов'язаних зі здійсненням діяльності,
відображених в додатку 5 до податкової
декларації, встановлено завищення
валових витрат в сумі 730473,61 грн. у
зв'язку з включенням: 1) суми
інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг в розмірі 100 130
грн.; 2) електроенергії в розмірі 39828,18
грн.; 3) розбіжність у визначенні
валових витрат на суму 503837,19 грн.
виникла у зв'язку з віднесенням ФОП
ОСОБА_3 до складу валових витрат суми,
яка не має документального
підтвердження; 4) розбіжність у
визначенні валових витрат на суму 84151,53
грн. виникла в зв'язку з віднесенням ФОП
ОСОБА_3 до складу валових витрат
будівельних матеріалів та послуг по
ремонту по АДРЕСА_1, чим порушено пп.139.1.5
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України.

Суд зауважує, що встановлену загальну
суму завищення витрат 730473,61 грн.
податковим органом обраховано невірно
(в сторону збільшення), позаяк сума її
вищевказаних складових частин (100130,00 +
39828,18 + 503837,19 + 84151,53) становить 727946,9 грн.

Оскільки орган державної податкової
служби вказує на завищення позивачем
валових витрат внаслідок, зокрема, їх
документального не підтвердження (на
суму 503837,19 грн.), суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
N 395 від 14.03.2013, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за
№ 607/23139 (далі - Порядок № 395) перед
початком проведення документальної
перевірки діяльності платника
податків за місцезнаходженням
податкового органу посадова особа,
відповідальна за проведення перевірки,
зобов'язана прийняти надані платником
податків оригінали документів,
пов'язаних із провадженням діяльності
за період, що перевіряється.

Зазначені документи приймаються за
описом, складеним платником податків
за власним бажанням.

Опис наданих для перевірки документів
складається у двох примірниках
особисто платником податків у
присутності посадової особи,
відповідальної за проведення
перевірки. В описі в обов'язковому
порядку зазначається кожний переданий
документ із указанням його
найменування, номера та дати видачі. У
разі наявності значної кількості
однотипних документів, наприклад
накладних на придбання товару, в описі
допускається запис із зазначенням
назви однотипних документів (накладна),
їх кількості, за який період діяльності
вони надані та кількості аркушів.

У кінці опису платником податків
повинно бути зазначено, що для
проведення перевірки документи надані
в повному обсязі, інші документи,
пов'язані із провадженням діяльності,
відсутні.

Посадова особа, яка здійснює перевірку,
ознайомившись із наданими для
перевірки документами, перевіривши їх
наявність за описом, робить у ньому
запис про прийняття для проведення
документальної перевірки документів,
пов'язаних із провадженням діяльності,
зазначає дату їх прийняття та ставить
особистий підпис.

У разі відмови платника податків або
його законних представників від
особистого складання опису такий опис
складається посадовою особою,
відповідальною за проведення
перевірки, у присутності платника
податків. При цьому цей факт
зазначається в акті перевірки.

Один примірник опису додається до
матеріалів перевірки, інший
залишається у платника податків (пункт
1.3 Порядку № 395).

В пункті 1.13 акта перевірки зазначено,
що опис наданих для перевірки
документів складений особисто
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 в
присутності інспектора органу
державної податкової служби.

Дослідженням наданого представником
відповідача на вимогу суду опису
документів, наданих для перевірки ФОП
ОСОБА_3, встановлено, що в порушення
Порядку №395 в описі не зазначено номери
та дати видачі документів, їх
кількість, за який період діяльності
вони видані та кількість аркушів. При
цьому такий опис документів виконаний
та підписаний лише
ревізорами-інспекторами, застереження
платника податків щодо повноти наданих
до перевірки документів відсутнє,
підпис платника податків відсутній,
разом з тим в акті перевірки не
зазначено, що платник податків від
складання опису відмовився (а.с.161 т.4).

Вищевказані недоліки при проведенні
документальної перевірки та
документуванні її результатів
унеможливлюють достовірне
встановлення обставин справи в частині
повноти документів, врахованих
документальною перевіркою.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пп.44.1 ст.44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Суд встановив, що за 2012 рік позивачем
задекларовано вартість документально
підтверджених витрат, пов'язаних з
господарською діяльністю, в загальній
сумі 2873313,00 грн., у тому числі: вартість
придбаних товарно-матеріальних
цінностей, що реалізовані або
використані у виробництві продукції, в
сумі 108763,00 грн., витрати на оплату праці
та нарахування на заробітну плату в
сумі 23370,00 грн., інші витрати, включаючи
вартість виконаних робіт, наданих
послуг, в сумі 2741180,00 грн. (а.с.128 т.2).

В Книзі обліку доходів та витрат за 2012
рік позивачем відображено витрат на
загальну суму 2610163,45 грн. (а.с.148 т.3).

В ході судового розгляду
адміністративної справи досліджено
надані позивачем первинні
розрахункові, платіжні документи на
підтвердження формування валових
витрат перевіреного періоду (а.с.155-250
т.1, 1-119, 155-248 т.2, 4-158 т.3) та встановлено, що
записи в Книзі обліку доходів та витрат
позивача підтверджуються відповідними
первинними документами.

Розбіжність між даними обліку платника
податків (документально
підтвердженими) та задекларованими
показниками витрат за 2012 рік становить
263 149,55 грн. (2873313,00 - 2610163,45), що, з
урахуванням встановленого завищення
на суму 488 113,62 грн. валового доходу, не
призвело до заниження об'єкта
оподаткування.

За встановлених обставин висновки
органу державної податкової служби про
завищення позивачем валових витрат на
суму 503837,19 грн., які не підтверджені
документально, не підтверджені
належними й допустимими доказами, не
відповідають встановленим обставинам
справи та спростовуються дослідженими
судом доказами.

Щодо завищення валових витрат у зв'язку
з включенням суми
інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг в розмірі 100130
грн., електроенергії в розмірі 39828,18
грн.; на суму 84151,53 грн. в зв'язку з
включенням вартості будівельних
матеріалів та послуг по ремонту по
АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1.4-1.7 Порядку № 395
акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини діяльності платника
податків, які стосуються фактів
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та повною мірою, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані в обліку та
підтверджують наявність зазначених
фактів.

Суд встановив, що всупереч
установленому порядку акт перевірки не
містить систематизованого викладу
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового
законодавства; жодне з наведених вище
порушень податкового законодавства в
частині завищення валових витрат не
обгрунтоване посиланнями на первинні
або інші документи, які зафіксовані в
обліку та підтверджують наявність
зазначених фактів; не зазначено
контрагентів, номерів та дат
господарських договорів, номерів та
дат актів виконаних робіт, видаткових
накладних, інших розрахункових чи
платіжних документів, за якими
податковим органом не визнано витрати
позивача.

За таких обставин суд вважає, що акт
перевірки від 16.01.2014 № 00005/1712-1702/НОМЕР_1
не є носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового
законодавства, а відтак є неналежним
доказом у справі.

Покликання відповідача, що ФОП ОСОБА_3
завищив валові витрати за 2012 рік на
суму 100130 грн.
інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг не можуть бути
визнані обгрунтованими з урахуванням
такого.

У відповідності до п. 14.1.27. Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України визначено, що об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу (пункт 177.4
статті 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138
Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 4 цього Закону визначено, що
бухгалтерський облік та фінансова
звітність грунтуються на таких
основних принципах, зокрема, як
превалювання сутності над формою -
операції обліковуються відповідно до
їх сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Доводи відповідача про те, що
відповідно до розділу ІІІ Податкового
кодексу України
інформаційно-консультаційні послуги
не відносяться до витрат, є
безпідставними, позаяк згідно з пп.138.10.2
п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України
до складу інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, зокрема, згідно з пп. "г" -
винагороди за консультаційні,
інформаційні, аудиторські та інші
послуги, що отримує платник податку для
забезпечення господарської
діяльності.

За своєю суттю
інформаційно-консультаційні послуги -
це система організації праці, за якою
виробничі рішення приймаються на
основі спеціального вивчення ринку,
прогнозування та управління ним. До
системи інформаційно-консультаційних
послуг входить вивчення кон'юнктури та
динаміки платоспроможного попиту на
продукцію, що виробляється
(збувається); аналіз змін цін на
продукцію та її замінники;
прогнозування доходів, потреб у
певному товарі; використання реклами
як основного способу нецінової
боротьби з конкуруючими суб'єктами
господарювання, стимулювання збуту
продукції; планування товарного
асортименту з урахуванням
соціально-психологічних настанов
різних груп споживачів; спеціальна
організація обслуговування
споживачів, яка передбачає максимальне
наближення товару до потенційного
споживача.

Суд встановив, що 09.01.2012 між ФОП ОСОБА_3
(замовник) та ФОП ОСОБА_5 (виконавець)
укладено договір про надання
інформаційно-консультаційних послуг
№09/01-12, відповідно до умов якого
виконавець зобов'язується за завданням
замовника надати
інформаційно-консультаційні послуги, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити їх. Сторони погодили, що
виконавець інформує (консультує)
замовника з наступних питань: розвиток
ринку офісної нерухомості у 2012 році в м.
Рівне; дослідження показників та
динаміки уторговування для ринків
торгової і офісної нерухомості в м.
Рівне за 2012 рік; аналіз даних про стан
ринку нерухомості в м. Рівне за 2012 рік;
доцільність розміщення фінансових
інвестицій на ринку нерухомості в м.
Рівне. Послуги надаються замовнику із
встановлених питань шляхом усного та
письмового консультування.
Підтвердженням надання послуг за цим
договором є акт здачі-прийняття
наданих послуг, який складається та
підписується сторонами в двох
екземплярах протягом трьох робочих
днів після фактичного надання послуг.
За надання послуг за цим договором
замовник сплачує виконавцеві плату в
розмірі 65000,00 грн. Договір діє з моменту
його підписання до 31.12.2012 (а.с.99 т.1).

Також, 02.01.2012 між ФОП ОСОБА_3 (замовник)
та ФОП ОСОБА_5 (виконавець) укладено
договір про надання посередницьких
послуг № ДГ-02/01-12. Відповідно до умов
договору, замовник дає завдання, а
виконавець зобов'язується надавати
замовникові такі посередницькі
послуги: пошук потенційних
постачальників кабельної продукції;
пошук потенційних орендарів офісних
приміщень. Підтвердженням надання
послуг за цим договором є акт
здачі-прийняття наданих послуг, який
складається та підписується сторонами
в двох екземплярах протягом трьох
робочих днів після фактичного надання
послуг. За надані послуги за цим
договором замовник сплачує
виконавцеві плату в розмірі 35000,00 грн.
Договір діє з моменту його підписання
до 31.12.2012 (а.с.100 т.1).

Фактичне надання
інформаційно-консультаційних послуг
за договором від 09.01.2012 №09/01-12
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг):
№ ОУ-0000029 від 30.03.2012 на суму 20000,00 грн.
(без ПДВ); № ОУ-060 від 20.06.2012 на суму 20000,00
грн.; № ОУ-103 від 30.09.2012 на суму 20000,00 грн.;
№ ОУ-117 від 30.10.2012 на суму 5000,00 грн.
(а.с.161,168,177,182 т.1).

Досліджені судом акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг) відповідають
вимогам Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999,
оскільки містять всі визначені Законом
реквізити. При цьому, враховуючи
значний описовий обсяг
інформаційно-консультаційних послуг,
визначених договором №09/01-12 від 09.01.2012,
зміст наданих послуг детально
розкритий виконавцем в досліджених
судом звітах про надання
інформаційно-консультаційних послуг
до цього договору, а саме:

№ 1 від 30.03.2012 щодо дослідження
показників та динаміки уторговування
для ринків торгової і офісної
нерухомості в м. Рівне (а.с.155- 158 т.1);

№ 2 від 30.06.2012 щодо ринку комерційної
нерухомості (а.с.162-167 т.1);

№ 3 від 30.09.2012 про доцільність
розміщення фінансових інвестицій на
ринку нерухомості в м. Рівне (а.с.173-176
т.1);

№ 4 від 30.10.2012 про стан ринку
нерухомості м. Рівне (а.с.180-181 т.1).

Фактичне надання посередницьких
послуг за договором № ДГ-02/01-12 від 02.01.2012
підтверджується актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг): № ОУ-000019 від
16.02.2012 (пошук постачальників кабельної
продукції; пошук орендарів офісних
приміщень) на суму 35000,00 грн. (а.с.188 т.1).

Досліджений судом акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг) відповідає
вимогам Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999,
оскільки містить всі визначені Законом
реквізити. Враховуючи значний описовий
обсяг наданих посередницьких послуг,
зміст наданих послуг детально
розкритий виконавцем в досліджених
судом звітах про надання
посередницьких послуг до договору
№ДГ-02/01-12 від 02.01.2012 , а саме:

№ 1 від 16.02.2012 щодо результатів пошуку
потенційних постачальників кабельної
продукції (а.с.189-194 т.1);

№ 2 від 16.02.2012 щодо результатів пошуку
потенційних орендарів офісних
приміщень (а.с.195-197 т.1);

Фактична оплата ФОП ОСОБА_3 отриманих
інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг підтверджується
дослідженими судом доказами:
квитанціями до прибуткових касових
ордерів, звітами про використання
коштів наданих під звіт, виписками
банку по рахунку позивача
(а.с.159-160,169-172,179,183-187,198 т.1), всього на суму
95245,00 грн.

Суд враховує, що згідно з
реєстраційними даними видами
діяльності ФОП ОСОБА_3 за КВЕД: є 41.20
"Будівництво житлових і нежитлових
будівель" (основний), 68.20 "Надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна";
відповідно до наданих до перевірки
документів ФОП ОСОБА_3 здійснював
інвестиційну діяльність, здавав в
оренду нежитлові приміщення, про що
зазначено в акті перевірки та
сторонами не заперечується.

Також матеріалами справи
стверджується, що 20.11.2011 між ФОП ОСОБА_3
(замовник) та Приватним підприємством
"Ранг" (генпідрядник) укладено договір
генерального підряду по капітальному
будівництву № 20/01-11, предметом якого є
виконання будівельних, монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
пов'язаних з новим будівництвом об'єкту
"Адміністративний центр" за адресою
АДРЕСА_2 (а.с.131-149 т.1).

20.06.2011 між ФОП ОСОБА_3 (забудовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "СОМ 70" (інвестор)
укладено договір про участь в
інвестуванні будівництва
адміністративного центру за адресою
АДРЕСА_2. Відповідно до додатку № 2 до
цього договору графіком будівництва
зазначеного об'єкта на 2012 рік було
передбачено загальнобудівельні роботи
по надпідземній частині; зовнішні
інженерні мережі і обладнання (а.с.123-130
т.1).

На праві власності ФОП ОСОБА_3 належить
будівля офісного центру за адресою
АДРЕСА_1 (пункт 1.8 акта перевірки).

За таких обставин, суд вважає, що
придбання позивачем
інформаційно-консультаційних послуг,
які полягають у вивченні та
прогнозуванні розвитку ринку офісної
нерухомості в м. Рівне, доцільності
розміщення фінансових інвестицій на
ринку нерухомості, а також
посередницьких послуг з пошуку
потенційних постачальників кабельної
продукції (для забезпечення
будівництва об'єктів нерухомості) та
потенційних орендарів офісних
приміщень, - перебуває в
безпосередньому зв'язку з
господарською діяльністю позивача та
спрямоване на її оптимізацію.

Крім цього, судом встановлено, що в
березні-квітні 2012 року ФОП ОСОБА_3 було
укладено ряд договорів оренди
приміщень офісів, розташованих по
АДРЕСА_1, зокрема, з особами, які
зазначені як потенційні орендарі в
звіті ФОП ОСОБА_5 про надання
посередницьких послуг № 2 від 16.02.2012
(а.с.5-16 т.4), що свідчить про фактичне
використання придбаних послуг в
господарській діяльності позивача та
отримання від них доходу.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що
висновок органу державної податкової
служби про завищення ФОП ОСОБА_3 витрат
за 2012 рік на суму 100130,00 грн.
інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг, які не
підтверджені документально та не
пов'язані з господарською діяльністю, -
є безпідставним, не підтверджений
належними та допустимими доказами, не
відповідає обставинам справи та
спростовується дослідженими доказами.

Що стосується висновку відповідача про
завищення ФОП ОСОБА_3 витрат по
електроенергії в розмірі 39828,18 грн. в
порушення п.138.4 ст.138 Податкового
кодексу України, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що 16.08.2011 між Публічним
акціонерним товариством "АЕС
Рівнеобленерго" (постачальник) та
ОСОБА_3 укладено договір № 270031835 про
постачання електричної енергії на
будівництві житлово-адміністративного
центру по АДРЕСА_2 (а.с.102-122 т.1).

Фактичне постачання електричної
енергії позивачу підтверджене
рахунками за активну електроенергію,
актами прийняття-передавання
електричної енергії, податковими
накладними ПАТ "АЕС Рівнеобленерго"
(а.с.240-250 т.1, 1-36 т.2), які відповідають
вимогам до первинних документів Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Оплата позивачем придбаної
електроенергії підтверджена виписками
банку (а.с.82-119 т.2).

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 цієї статті визначено,
що витрати операційної діяльності
включають:

собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Підпунктом 138.8.5 п.138.8 ст.138 Податкового
кодексу України передбачено, що до
складу загальновиробничих витрат
включаються, зокрема: г) витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення; д) витрати на
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення та інші послуги з
утримання виробничих приміщень.

За таких обставин суд вважає, що
витрати на електроенергію в сумі 39828,18
грн. на об'єкті будівництва
адміністративного центру по АДРЕСА_2
правомірно віднесені позивачем до
витрат операційної діяльності як
загальновиробничі витрати
перевіреного періоду. При цьому, суд
зауважує, що у зв'язку з відсутністю в
акті перевірки покликань на первинні
документи бухгалтерського обліку,
неможливо встановити, на підставі яких
розрахункових чи платіжних документів
податковим органом обраховано суму
витрат 39828,18 грн., яка не визнана
перевіркою.

З урахуванням наведеного, висновки
податкового органу про завищення ФОП
ОСОБА_3 витрат в сумі 39828,18 грн. не
підтверджені належними й допустимими
доказами, а тому не можуть бути визнані
обгрунтованими.

Що стосується доводів відповідача про
завищення валових витрат на суму 84151,53
грн. в зв'язку з віднесенням ФОП ОСОБА_3
до складу валових витрат витрати на
будівельні матеріали та послуги по
ремонту по АДРЕСА_1, чим порушено пп.139.1.5
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України,
суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.138.8.5 п.138.8 ст.138
Податкового кодексу України до складу
загальновиробничих витрат
включаються:

г) витрати на утримання, експлуатацію
та ремонт, страхування, оперативну
оренду основних засобів, інших
необоротних активів
загальновиробничого призначення.

Відповідно до пп.138.10.2 п.138.10 ст.138
Податкового кодексу України до складу
інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством:

в) витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Матеріалами справи стверджено, що
ОСОБА_3 є співвласником (з часткою 37/100)
будівлі офісного центру по АДРЕСА_1
(а.с.154 т.2) та використовує зазначене
нерухоме майно в підприємницькій
діяльності, про що зазначено в акті
перевірки та відповідачем не
заперечується.

Суд встановив, що між ПП "Ранг"
(продавець) та ФОП ОСОБА_3 (покупець)
укладено договори поставки від 01.02.2012
б/н, від 31.05.2012 № 2 на постачання
будівельних матеріалів, кабельної
продукції, обладнання (а.с.228,235 т.1).

25.06.2012 між ФОП ОСОБА_3 (замовник) та
Приватним підприємством "Ранг"
(виконавець) укладено договір про
виконання робіт № 25/06-12, умовами якого
передбачено виконання ремонтних робіт
офісного приміщення по АДРЕСА_1 (а.с.199 т.
1). Сторонами договору підписано
договірну ціну на поточний ремонт
офісного центру, локальний кошторис
(а.с.200-101, 202-211 т.1).

Фактичне виконання поточного ремонту
підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт форми КБ-2в
за липень 2012 року, довідкою про
вартість виконаних робіт та витрати за
липень 2012 року, відповідно до яких
вартість виконаних робіт становить
45000,00 грн., вартість матеріальних
ресурсів 17959 грн. (а.с.212,213-222 т.1).
Виконавцем робіт ПП "Ранг" позивачу
виписано податкову накладну на
загальну суму 45600,00 грн. (а.с.223 т.1).

Фактична поставка постачальником ПП
"Ранг" позивачу будівельних матеріалів
підтверджена видатковими накладними №
РН-000003 від 31.05.2012 на суму 5333,62 грн., у т.ч.
ПДВ 888,94 грн.; № РН-000002 від 31.05.2012 на суму
4304,62 грн., у т.ч. ПДВ 717,44 грн.; № РН-0000009
від 28.08.2012 на суму 21753,60 грн.; № РН-000006
від 31.07.2012 на суму 2065,27 грн., у т.ч. ПДВ 344,21
грн., № РН-000007 від 31.07.2012 на суму 2934,73
грн., у т.ч. ПДВ 489,12 грн. (а.с.231,233,238 т.1,
а.с.191,193 т.3).

Продавцем ПП "Ранг" виписано позивачу
податкові накладні: від 31.05.2012 № 34 на
суму 5333,62 грн., у т.ч. ПДВ 888,94 грн.; від
31.05.2012 № 33 на суму 4304,62 грн.; № 63 від
28.08.2012 на суму 21753,60 грн., у т.ч. ПДВ 3625,6
грн.; № 51 від 31.07.2012 на суму 5000,00 грн., у
т.ч. ПДВ 833,33 грн. (а.с.232,234, 239 т.1, а.с.194 т.3).

Оплата ФОП ОСОБА_3 придбаних
будівельних матеріалів та робіт
(послуг) підтверджена звітами про
використання коштів, наданих під звіт,
квитанціями до прибуткового касового
ордера, виписками банку
(а.с.224-227,229-230,236-237 т.1).

Також з матеріалів справи встановлено,
що ФОП ОСОБА_3 в перевіреному періоді
придбавав товари (кабель АВВГ 4*240) від
постачальника ТзОВ "Статус-Груп" по
видаткових накладних: № РН-0000009 від
25.09.2012 на суму 8125,16 грн., у т.ч. ПДВ 1354,19
грн., № РН-0000001 від 10.02.2012 на суму 49788,00
грн., у т.ч. ПДВ 8298,00 грн., № РН-000002 від
13.02.2012 на суму 49788,00 грн., у т.ч. ПДВ 8298,00
грн., № 14 від 14.02.2012 № РН-0000003 від 14.02.2012
на суму 49788,00 грн., № РН-0000004 від 15.02.2012 на
суму 49788,00 грн., у т.ч. ПДВ 8298,00 грн.
(а.с.10,24,26,28,30 т.3).

Постачальником ТОВ "Статус-Груп" на
зазначені господарські операції
виписано податкові накладні: № 15 від
25.09.2012, № 1 від 10.02.2012, № 2 від 13.02.2012, № 3
від 14.02.2012, № 5 від 15.02.2012 (а.с.11,25,27,31 т.3).

Розрахунки позивачем за поставлений
товар проведені в безготівковій формі,
що підтверджується виписками банку
(а.с.6-9 т.3).

Товарність вищевказаних господарських
операцій з виконання ремонтних робіт
та постачання матеріалів відповідачем
не заперечується.

Таким чином, вищевказані витрати
позивача підтверджені відповідними
первинними бухгалтерськими
документами, які відповідають вимогам
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", та підлягали врахуванню при
визначенні об'єкта оподаткування
перевіреного періоду.

Суд зауважує, що у зв'язку з відсутністю
в акті перевірки покликань на
господарські договори, первинні
документи бухгалтерського обліку, не
зазначення
контрагентів-постачальників неможливо
встановити, на підставі яких
розрахункових чи платіжних документів
податковим органом обраховано суму
витрат 84151,53 грн., яка не визнана
перевіркою.

Суд вважає необгрунтованим
застосування відповідачем до спірних
правовідносин пп.139.1.5 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, оскільки
відповідно до зазначеної норми не
включаються до складу витрат: витрати
на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію та інше поліпшення
основних засобів та витрати, пов'язані
з видобутком корисних копалин, а також
з придбанням (виготовленням)
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації згідно зі статтями 144-148
цього Кодексу, з урахуванням пунктів
146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті
148 цього Кодексу.

Разом з тим, з досліджених судом
доказів встановлено, що в 2012 році в
адміністративному центрі по АДРЕСА_1
ФОП ОСОБА_3 здійснювався поточний
ремонт, а не будівництво,
реконструкція, модернізація чи інше
поліпшення основних засобів.

За встановлених обставин висновок
органу державної податкової служби про
завищення ФОП ОСОБА_3 витрат на суму
84151,53 грн. не підтверджений належними й
допустимими доказами, не відповідає
встановленим судом обставинам справи
та спростовується дослідженими
доказами.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За результатами судового розгляду
адміністративної справи суд дійшов
висновку, що відповідач не виконав
процесуального обов'язку доказування
та не довів допущеного позивачем
порушення пп.139.1.5 п.139 ст.139, п.167.1 ст.167,
п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового
кодексу України, що мало наслідком
заниження податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в сумі
36319,96 грн. за 2012 рік. Відтак
донарахування позивачу податкового
зобов'язання на зазначену суму суд
вважає неправомірним, що виключає
застосування штрафних (фінансових)
санкцій. За таких обставин податкове
повідомлення-рішення № 002 від
04.02.2014, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності" на
загальну суму 54479,94 грн., у тому числі за
основним платежем на 36319,96 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
18158,98 грн. є протиправним та підлягає до
скасування, а адміністративний позов в
цій частині підлягає до задоволення.

Перевіряючи правомірність податкового
повідомлення-рішення № 002 від
04.02.2014 по податку на додану вартість на
загальну суму 7731,00 грн., суд встановив
та врахував наступне.

Як стверджено дослідженими судом
актами форми № КБ-2в за січень-серпень,
жовтень 2012 року, на підставі договору №
20/01-11 від 20.01.2011 генпідрядником
Приватним підприємством "Ранг" було
виконано для замовника ФОП ОСОБА_3
будівельні роботи на будівництві
адміністративного центру по АДРЕСА_2 та
включено до витрат вартість
електроенергії (а.с.155-248 т.2).

Споживачем електроенергії на
вищевказаному об'єкті будівництва є
ФОП ОСОБА_3 відповідно до договору з ПАТ
"АЕС Рівнеобленерго" від 16.08.2011 № 270031835
(а.с.101-122 т.1), який оплачував виставлені
рахунки ПАТ "АЕС Рівнеобленерго", що
підтверджено в ході судового розгляду.

Таким чином, Приватне підприємство
"Ранг" при виконанні договірних
зобов'язань використовувало
електроенергію, належну ФОП ОСОБА_3, при
цьому позивач рахунки за
електроенергію та податкові накладні
контрагенту не виписував, що
підтвердив представник позивача в
судовому засіданні.

Доводи позивача про те, що дата
виникнення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за
зазначеними господарськими операціями
не настала, оскільки в подальшому після
закінчення будівництва, де ФОП ОСОБА_3
виступає замовником, ПП "Ранг" -
генпідрядником, зазначені витрати на
електроенергію будуть виставлені ТОВ
"СОМ 70", який виступає інвестором та
отримує у власність частину Об'єкта
будівництва, - суд вважає такими, що не
грунтуються на нормах податкового
законодавства, з урахуванням такого.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Таким чином, суд вважає, що з моменту
підписання актів приймання виконаних
будівельних робіт у позивача виникли
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість, а відтак висновок
податкового органу про заниження ФОП
ОСОБА_3 податкових зобов'язань з
податку на додану вартість
перевіреного періоду на загальну суму
6185,00 грн. є обгрунтованим та відповідає
нормі матеріального закону, штрафні
(фінансові) санкції в сумі 1546,00 грн. за
заниження податкового зобов'язання
застосовані правомірно, відповідно до
ст.123 Податкового кодексу України.

За таких обставин податкове
повідомлення-рішення № 002 від
04.02.2014 суд вважає законним та
обгрунтованим, підстави для його
скасування відсутні, а
адміністративний позов в цій частині
до задоволення не підлягає.

Перевіряючи правомірність податкового
повідомлення-рішення від 04.02.2014
№002, суд встановив та врахував
наступне.

Під час документальної перевірки
встановлено неналежне ведення обліку
доходів та витрат: включення в
декларацію про отримані доходи та
понесені витрати за 2012 рік
перекручених даних, а також
незбереження в повному обсязі
первинних документів обліку, про що
зазначено в акті перевірки.

В ході судового розгляду справи
вищевказані висновки податкового
органу частково підтверджені. Так, як
зазначалось вище по тексту судової
постанови, судом встановлено
невідповідність сум доходів та витрат,
відображених в Книзі обліку доходів та
витрат ФОП ОСОБА_3, та задекларованих в
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік. Крім цього, представник
позивача в судовому засіданні пояснив,
що Книгу обліку доходів та витрат до
перевірки представлено не було.
Досліджена судом Книга обліку доходів
та витрат містить ряд виправлень, що
свідчить про її неналежне ведення.

Відповідно до п.177.10 ст.177 Податкового
кодексу України фізичні особи -
підприємці зобов'язані вести Книгу
обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Згідно з пп.121.1 ст.121Податкового кодексу
України незабезпечення платником
податків зберігання первинних
документів, облікових та інших
регістрів, бухгалтерської та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів протягом
установлених статтею 44 цього Кодексу
строків їх зберігання та/або ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів чи їх
копій при здійсненні податкового
контролю у випадках, передбачених цим
Кодексом, -

тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 510 гривень.

За встановлених обставин застосування
до позивача штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 510,00 грн. податковим
повідомленням-рішенням від 04.02.2014 №
002 суд вважає правомірним,
підстави для скасування податкового
повідомлення-рішення відсутні, а
відтак адміністративний позов в цій
частині до задоволення не підлягає.

Перевіряючи правомірність податкової
вимоги № 48-25 від 26.03.2014, суд встановив та
врахував наступне.

В податковій вимозі № 48-25 від 26.03.2014
зазначено, що станом на 24.03.2014 сума
податкового боргу позивача за
узгодженими грошовими зобов'язаннями
становить 68806,61 грн., а саме:

по податку на доходи фізичних осіб в
сумі 840,75 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями;

по податку на доходи фізичних осіб в
сумі всього 58737,09 грн., у тому числі
основний платіж 37111,30 грн., штрафні
(фінансові) санкції 18158,98 грн., пеня 3466,81
грн.;

по податку на додану вартість в сумі
всього 8718,77 грн., у тому числі основний
платіж 5625,42 грн., штрафні (фінансові)
санкції 2163,30 грн., пеня 930,05 грн.;

адміністративні штрафи та інші санкції
в сумі 510,00 грн.

Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податкова вимога -
письмова вимога органу державної
податкової служби до платника податків
щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з пунктами 59.1 та 59.3 статті 59
Податкового кодексу України, у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення. Податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання

Таким чином, податкова вимога може бути
винесена податковим органом тільки
щодо узгодженого грошового
зобов'язання, не сплаченого платником
податків.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового
кодексу України встановлено, що у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу. У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Відповідно до пунктів 56.14 - 56.17.5 статті 56
Податкового кодексу України, строки
подання скарги на податкове
повідомлення-рішення або будь-яке інше
рішення контролюючого органу можуть
бути продовжені за правилами і на
підставах, визначених пунктом 102.6
статті 102 цього Кодексу.

Скарга, подана із дотриманням строків,
визначених пунктом 56.3 цієї статті,
зупиняє виконання платником податків
грошових зобов'язань, визначених у
податковому повідомленні-рішенні
(рішенні), на строк від дня подання
такої скарги до контролюючого органу
до дня закінчення процедури
адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові
вимоги з податку, що оскаржується, не
надсилаються, а сума грошового
зобов'язання, що оскаржується,
вважається неузгодженою.

Днем подання скарги вважається день
фактичного отримання скарги
відповідним контролюючим органом, а в
разі надсилання скарги поштою - дата
отримання відділенням поштового
зв'язку від платника податків
поштового відправлення із скаргою, яка
зазначена відділенням поштового
зв'язку в повідомленні про вручення
поштового відправлення або на
конверті.

Процедура адміністративного
оскарження закінчується:

днем, наступним за останнім днем
строку, передбаченого для подання
скарги на податкове
повідомлення-рішення або будь-яке інше
рішення відповідного контролюючого
органу у разі, коли така скарга не була
подана у зазначений строк;

днем отримання платником податків
рішення відповідного контролюючого
органу про повне задоволення скарги;

днем отримання платником податків
рішення центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику;

днем звернення платника податків до
контролюючого органу із заявою про
розстрочення, відстрочення грошових
зобов'язань, що оскаржувались.

День закінчення процедури
адміністративного оскарження
вважається днем узгодження грошового
зобов'язання платника податків.

Дослідженням карток особового рахунку
ФОП ОСОБА_3 встановлено наступне.

По податку на доходи фізичних осіб
станом на 31.01.2014 по КОР рахується
переплата в сумі 178,41 грн. Нарахування в
сумі 36319,96 грн. основного платежу та
18158,98 грн. проведено 18.02.2014 на підставі
податкового повідомлення-рішення №
02 від 04.02.2014 та відображено суму
недоїмки 54300,53 грн. станом на 18.02.2014 з
одночасним нарахуванням пені в сумі
3466,81 грн. (а.с.117-118 т.3).

По податку на додану вартість станом на
13.02.2014 по КОР рахується переплата в сумі
559,58 грн. Нарахування в сумі 6185,00 грн.
основного платежу та 1546,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій проведено 18.02.2014 як
недоїмка на підставі податкового
повідомлення-рішення № 002 від
04.02.2014 (а.с.110-115 т.3).

Також станом на 18.02.2014 по КОР за
адміністративними штрафами та іншими
санкціями проведено суму 510,00 грн. на
підставі податкового
повідомлення-рішення №002 від
04.02.2014 (а.с.119 т.3).

Як зазначалося вище по тексту судової
постанови, матеріалами справи
стверджено, що ФОП ОСОБА_3 оскаржив всі
податкові повідомлення-рішення,
прийняті на підставі акта перевірки
від 16.01.2014 №00005/1712-1702/НОМЕР_1, подавши
скаргу в адміністративному порядку
№17/02 від 17.02.2014 до Головного управління
Міндоходів у Рівненській області.

Головним управлінням Міндоходів у
Рівненській області 18.03.2014 було
прийнято рішення № 176/14/17-00-10-05-105/42 про
продовження до 27.04.2014 строку розгляду
скарги на податкові
повідомлення-рішення № 002 від
04.02.2014, № 002 від 04.02.2014, № 002
від 04.02.2014. При цьому рішення про
результати розгляду скарги платника
податків прийняте податковим органом
вищого рівня 25.04.2014 (а.с.77-79 т.1).

Таким чином, станом на 26.03.2014 на час
прийняття податкової вимоги № 48-25
грошові зобов'язання, визначені в
оскаржуваних податкових
повідомленнях-рішеннях, є
неузгодженими.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що на час прийняття податкової вимоги
№ 48-25 від 26.03.2014 у ФОП ОСОБА_3 відсутній
податковий борг в розмірі 68806,61 грн.
Відтак, податкова вимога прийнята в
порушення матеріального закону,
необгрунтовано, без урахування
фактичних обставин справи, а тому
підлягає до скасування, а
адміністративний позов в цій частині
слід задовольнити.

Щодо донарахування за результатами
перевірки суми єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та застосування
штрафної санкції суд зазначає
наступне.

Матеріалами справи стверджено, що на
підставі акта перевірки податковим
органом надіслано ФОП ОСОБА_3 вимогу
про сплату боргу (недоїмки) № Ю-002
від 16.01.2014 в сумі 129887,57 грн., яку позивач
оскаржив в адміністративному порядку,
про що зазначено вище по тексту судової
постанови.

Відповідно до п.4 ст.25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" N 2464-VI від 08.07.2010,
у разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного
внеску подається до органу доходів і
зборів вищого рівня у письмовій формі
протягом десяти календарних днів, що
настають за днем отримання платником
єдиного внеску вимоги про сплату
єдиного внеску, з повідомленням про це
органу доходів і зборів, який прийняв
вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає
скаргу платника єдиного внеску,
зобов'язаний прийняти вмотивоване
рішення та надіслати його платнику
єдиного внеску протягом 30 календарних
днів, наступних за днем отримання
скарги, на адресу платника єдиного
внеску поштою з повідомленням про
вручення або надати йому під розписку.
Якщо протягом цього строку вмотивоване
рішення органом доходів і зборів не
надсилається платнику єдиного внеску,
така скарга вважається повністю
задоволеною на користь платника
єдиного внеску.

Відтак до закінчення процедури
адміністративного оскарження сума
недоїмки 129887,57 грн., яка вказана у
вимозі про сплату боргу (недоїмки) №
Ю-002 від 16.01.2014, є неузгодженою.

Разом з тим, суд встановив, що ще до
закінчення процедури
адміністративного оскарження вимоги
про сплату боргу (недоїмки) № Ю-002
від 16.01.2014 в розмірі 129887,57 грн. ДІП у
Рівненському районі ГУ Міндоходів у
Рівненській області надіслано ФОП
ОСОБА_3 ще одну вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 05.03.2014 № Ф-29 в якій
вказано, що станом на 28.02.2014
заборгованість зі сплати єдиного
внеску, штрафів та пені становить 151064,35
грн.

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснив, що сума
донарахованого перевіркою єдиного
внеску в розмірі 129887,57 грн. складається
з суми 45788,64 грн. за 2011 рік (на підставі
акта документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_3 від 28.05.2012 №
43/5/7712) та в сумі 84098,93 грн. за 2012 рік
(у зв'язку з порушеннями, встановленим
актом документальної перевірки від
16.01.2014 № 00005/1712-1702/283197712), що відображено
в розрахунку до вимоги по єдиному
соціальному внеску (а.с.159 т.4).
Обгрунтувати, чому в вимозі про сплату
боргу (недоїмки) від 05.03.2014 № Ф-29
зазначено суму недоїмки 135786,16 грн.,
відмінну від суми недоїмки 129887,57 грн.,
що була визначена актом перевірки,
представник відповідача не зміг та не
надав суду розрахунку на суму недоїмки
135786,16 грн.

Суд встановив, що актом документальної
планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3
від 28.05.2012 № 43/5/7712 за період з
01.01.2009 по 31.12.2011 було донараховано
податок з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в розмірі
20661,6 грн. у зв'язку з встановленим
завищенням витрат за 2011 рік всього в
сумі 131955,73 грн. внаслідок порушень: в
сумі 104585,00 грн. по взаємовідносинах з
ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6; в сумі 27370,73 грн.
сплаченої орендної плати за земельну
ділянку по АДРЕСА_2 (а.с.18-38 т.4).

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.03.2013 в
справі №2а/1770/4352/2012 за позовом ФОП
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Рівненському районі
Рівненської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 01.08.2013,
позов задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 11.06.2012 за №
1 в частині визначення грошового
зобов'язання з податку з доходів з
фізичних осіб в розмірі 5235,53 грн., у тому
числі 4652,65 грн. за основним платежем,
582,88 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями. В решті позову відмовлено
(а.с.120-126,127-130 т.3).

Вищевказаним судовим рішенням, яке
набрало законної сили, встановлено, що
твердження податкового органу щодо
неправомірного включення до витрат
орендної плати в розмірі 27370,73 грн. є
безпідставними, оскільки орендована
земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2
надана для будівництва та
обслуговування
житлово-адміністративного центру та в
подальшому використовується позивачем
для здійснення господарської
діяльності з метою отримання доходу, а
понесені витрати орендної плати є
витратами, пов'язаними з отриманням
такого доходу.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно зі статтею 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Доводи позивача, що на час прийняття
спірних рішень результати перевірки
ФОП ОСОБА_3 за 2011 рік перебували на
оскарженні, не відповідають
встановленим судом обставинам справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" N 2464-VI від 08.07.2010,
єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пункті 4
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та 5 частини першої статті 4 цього
Закону, - на суму доходу (прибутку),
отриманого від їх діяльності, що
підлягає обкладенню податком на доходи
фізичних осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

З огляду на наведене, донарахування ФОП
ОСОБА_3 єдиного соціального внеску за
2011 рік в частині об'єкта оподаткування
в сумі 27370,73 грн. за ставкою 34,7%, що
становить 9497,64 грн., - суд вважає
неправомірним. Оскільки в іншій
частині висновок податкового органу
щодо завищення ФОП ОСОБА_3 валових
витрат за 2011 рік судовим рішенням, яке
набрало законної сили, визнано
обгрунтованим, відтак суд вважає
правомірним донарахування позивачу
єдиного соціального внеску за 2011 рік в
сумі 36291,00 грн. (45788,64 - 9497,64).

Оскільки в ході судового розгляду
даної адміністративної справи в
повному обсязі не підтверджено
висновки податкового органу про
заниження ФОП ОСОБА_3 оподатковуваного
доходу за 2012 рік, відтак донарахування
єдиного соціального внеску за 2012 рік в
сумі 84098,93 грн. суд вважає
неправомірним.

За встановлених обставин суд дійшов
висновку, що вимога про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-29 від 05.03.2014 зі сплати
єдиного внеску в частині недоїмки в
сумі 99495,16 грн. (135786,19 - 36291,00) є
протиправною та підлягає до
скасування.

Також спірною вимогою № Ф-29 від 05.03.2014
вимагається від ФОП ОСОБА_3 сплатити
суму штрафу 15278,19 грн.

Суд встановив, що штраф в сумі 15278,19 грн.
застосовано до позивача рішенням
№002 від 16.01.2014 за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів своєчасно не нарахованого
єдиного внеску в сумі 129887,57 грн. на
підставі акта перевірки від 16.01.2014 №
00005/1712-1702/283197712.

Відповідно до п.3 ч.11 ст.25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" N 2464-VI від 08.07.2010
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

З наданого відповідачем розрахунку
штрафної санкції встановлено, що
штрафна санкція в загальній сумі 15278,19
грн. складається з суми 6868,30 грн. за
донараховану суму єдиного внеску 45788,64
грн. за 2011 рік та суми 8409,89 грн. за
донараховану суму єдиного внеску 84098,93
грн. за 2012 рік (а.с.156 т.4).

Як зазначено вище по тексту судової
постанови, правомірно донарахованим
суд вважає єдиний внесок в сумі 36291,00
грн. за 2011 рік. Таким чином, правомірним
суд вважає застосування до позивача
штрафної санкції в розмірі 5% від суми
своєчасно не нарахованого платником
єдиного внеску за 2011 рік 36291,00 грн., що
становить 1814,55 грн.

Таким чином, штрафна санкція в сумі
13463,64 грн. (15278,19 - 1814,55) застосована до ФОП
ОСОБА_3 безпідставно, а відтак рішення
№002 від 16.01.2014 в частині штрафних
санкцій в розмірі 13463,64 грн. та вимога №
Ф-29 від 05.03.2014 в частині штрафів в сумі
13463,64 грн. є протиправними та підлягають
до скасування. В решті сум підстави для
скасування обумовлених рішень суб'єкта
владних повноважень відсутні.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

З огляду на вищенаведене,
адміністративний позов підлягає до
часткового задоволення.

Судові витрати суд присуджує на
користь позивача відповідно до ч.3 ст.94
КАС України, відповідно до задоволених
вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
002 від 04.02.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності"
на загальну суму 54479,94 грн., у тому числі
за основним платежем на 36319,96 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
18158,98 грн.

Визнати протиправною та скасувати
податкову вимогу № 48-25 від 26.03.2014 про
сплату податкового боргу в сумі 68806,61
грн.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-29
від 05.03.2014 зі сплати єдиного внеску в
частині недоїмки в сумі 99495,16 грн., в
частині штрафів в сумі 13463,64 грн., всього
в сумі 112958,8 грн.

Визнати протиправним та скасувати
рішення № 002 від 16.01.2014 в частині
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в розмірі
13463,64 грн.

В решті позову відмовити.

Присудити на користь позивача ФОП
ОСОБА_3 із Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 360,68 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дорошенко Н.О.