Справа № 806/1169/14
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"11" серпня 2014 р.
Справа № 806/1169/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Франовської К.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"05" червня 2014 р. у справі за позовом
Державного підприємства "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, третя особа- Товариство з
обмеженою відповідальністю "Грант" про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2012 року Державне підприємство
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"(
далі- ДП "ЛГЗ") звернулося в суд з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в м.Житомирі
Житомирської області державної
податкової служби з позовом, у якому
просило визнати протиправними і
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 05 червня 2012
року :

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток на
406808, 00 грн.;

- № 000045222 про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на 2962514, 00 грн. основного
платежу та 1, 00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Позов мотивований тим, що підставою
для прийняття вказаних рішень стали
висновки контролюючого органу про
безтоварність господарських операцій
ДП " ЛГЗ"з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант" ( далі- ТОВ
"Грант") по поставці шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" несортованого.
З цим позивач не погоджується,
оскільки всі операції, у тому числі
отримання товару від ТОВ "Грант" і його
передача на комісію ТОВ "Хартманс",
придбання з метою реалізації
підтверджені первинними документами,
які відповідають вимогам статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25 лютого 2014 року задоволена
касаційна скарга Житомирської ОДПІ,
судові рішення у справі скасовані,
справа направлена до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 05 червня 2014
року позов задоволено. Постановлено
визнати протиправними і скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Житомирі Житомирської області
державної податкової служби від 05
червня 2012 року № і № 000045222.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Державного підприємства
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
2188, 00 грн. сплаченого судового збору.

З цією постановою суду не погодився
відповідач і оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає , що
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, судом
порушено норми матеріального і
процесуального права, а тому постанова
суду підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційних вимог
податковий орган зазначає, що
оскаржене податкове
повідомлення-рішення було прийнято за
результатами проведеної відповідачем
позапланової виїзної документальної
перевірки позивача з питань
фінансово-господарських
взаємовідносин позивача з ТОВ "Грант"
за червень 2011 року, в процесі якої було
виявлено порушення ст.203,215-216 ЦК
України. Суд першої інстанції,
зазначається в апеляційній скарзі,
безпідставно не врахував висновків, що
відображені в Акті перевірки №
825/23-01/00375504/0100 від 25.05.2012 року, про
виявлені порушення п.198.1, п.198.3 , 198.6 ст. 198
, п.200.2 ст.200, п.201.1, п.201.7 ст.201 ПК України,
що призвело до заниження суми ПДВ за
червень 2011 року на суму 2 962 514 грн. Крім
того , суд не дав правильної правової
оцінки факту порушення позивачем п.138.2
ст.138 Податкового кодексу України,
внаслідок чого занижено податок на
прибуток за 2 квартал 2011 року на суму 3 767
767 грн., в тому числі 3360959 грн. за 2 кв. 2011
року.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
апеляційний суд приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
міркувань.

Встановлено, що ДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ДП «Житомирський
лікеро-горілчаний завод» з питань
фінансово - господарських відносин з
ТОВ «Грант» за червень 2011 року, за
результатами якої складено акт від
25.05.2012 року № 825/22-2/00375504/0100.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ст.
216 Цивільного кодексу України; ст. 138.2
ст. 138 Податкового кодексу України, а
саме: занижено податок на прибуток за
ІІ кв. 2011 року в сумі 3767767,00 грн.; п. 198.1, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1, п. 201.7
ст. 201 Податкового кодексу України, яким
занижено податок на додану вартість в
сумі 2962514,00 грн. за червень 2011 року.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення № 000045222 від 05.06.2012
року, яким ДП «Житомирський
лікеро-горілчаний завод» визначено
податкове зобов`язання з податку на
додану вартість у сумі 2962514,00 грн. та
нараховано штрафні санкції у розмірі 1
грн., № 000044222 від 05.06.2012 року, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 406808,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги ДП «Житомирський
лікеро-горілчаний завод» виходив з
того, що висновки відповідача про
нікчемність угод укладених між
позивачем і ТОВ "Грант" є
безпідставними, оскільки реальність
здійснення господарських операцій між
ними підтверджується наявними в
матеріалах справи первинними
документами.

Колегія суддів Житомирського
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період з 14.05. по
18.05.2012 року Державною податковою
інспекцією у м. Житомирі Житомирської
області державної податкової служби
проведена позапланова виїзна
перевірка Державного підприємства
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
з питань фінансово-господарських
взаємовідносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Грант" за
червень 2011 року .

В результаті перевірки встановлено
порушення :

- статті 203, частин 1, 2 статті 215, статті 216
Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними, по
правочинах, здійснених ДП "ЖЛГЗ" при
придбанні товарів від постачальника TOB
"Грант". Товари по вказаних правочинах
не були передані в порушення статей 662,
655, 656 Цивільного кодексу України;

- пункту 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України, в результаті чого
підприємством занижено податок на
прибуток за ІІ кв. 2011 року в сумі 3767767
грн. (3360959 грн. + 406808 грн.), в тому числі:
3360959 грн. за ІІ кв. 2011 року;

- пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту
200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.7 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість в
сумі 2962514, 00 грн. за червень 2011 року.

За результатами перевірки
контролюючим органом 25 травня 2012 року
складено акт № 825/22-2/00375504/0100 (а.с. 13-41 том
1).

На підставі вказаного акта Державною
податковою інспекцією у м. Житомирі
Житомирської області державної
податкової служби 05 червня 2012 року
прийняті податкові
повідомлення-рішення:

-№ про збільшення підприємству
суми грошового зобов'язання по податку
на прибуток на 406808, 00 грн. ;

-№ 000045222 про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на 2962514, 00 грн. основного
платежу та 1, 00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

За висновком податкового органу,
викладеним в акті перевірки (а.с. 24-27 том
1), у червні 2011 року підприємство
декларувало витрати з придбання у ТОВ
"Грант" шкіряного напівфабрикату
"Вет-блу" несортованого на загальну
суму 17775085, 74 грн., у тому числі ПДВ - 2962514,
29 грн.

Реалізація товару відбувалася через
комісіонера - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Хартманс", який
отримав шкіряний напівфабрикат від
позивача у місці отримання товару від
постачальника - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грант".

Податковий орган стверджує про те, що
господарські операції між ДП
"Житомирський ЛГЗ" та ТОВ "Грант»
фактично не відбулися, а тому є
нікчемними, оскільки не спрямовані на
реальне настання правових наслідків, а
спрямовані лише на формування
платником податкового кредиту та
валових витрат у зв'язку з
відображенням їх змісту в первинних
документах.

Зокрема, податковий орган вважає, що
отримання товарно-матеріальних
цінностей при використанні
автоперевезень повинні
підтверджуватися
товарно-транспортними накладними.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що таке твердження не знаходить
свого правового обґрунтування та
спростовується зібраними у справі
доказами.

Стаття 67 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом. Згідно
зі ст.92 Основного Закону виключно
законами України встановлюються
система оподаткування, податки і збори.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пункт 138.1 ст.138 ПК України визначає
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, які
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності. У п.138.1.1 цієї ж
статті визначено, що такі витрати
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати, які беруться
для визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 ст.140, статей 142 і
143 та інших статей цього Кодексу, які
прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Відповідно до п.138.2 цієї ж статті
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України
передбачено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до п.198.2 ст.198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

За змістом п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п.201.11 ст.201 цього
Кодексу). У разі якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

З наведеного випливає, що право
платника на зменшення
оподатковуваного доходу на суму
понесених витрат надається
добросовісним платникам для
компенсації реально понесених ними
витрат, пов'язаних з отриманням
прибутку, у зв'язку з чим обумовлюється
необхідністю підтвердження належними
документами факту понесення таких
витрат.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платника, яка презюмує
економічну виправданість дій платника,
що мають своїм наслідком отримання
податкової вигоди, та достовірність
відомостей у бухгалтерській та
податковій звітності платника.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування витрат та податкового
кредиту.

Таким чином, право платника на
формування податкового кредиту
залежить від дотримання ним наступних
вимог, а саме - реальне придбання
товарів, робіт (послуг) з господарською
метою та наявність податкової
накладної, оформленої з дотриманням
вимог п.201.1 ст.201 ПК України. При цьому
наведені вимоги законодавства
передбачають не лише наявність усіх
обов'язкових реквізитів, але й
достовірність відомостей, що містяться
у них.

Слід погодитися з висновками суду
першої інстанції, оскільки на підставі
повно та всебічно досліджених доказів
він дійшов правильних та обґрунтованих
висновків про те, що твердження
відповідача про безтоварність
господарських операцій позивача з його
контрагентом, а відповідно заниження
податку на прибуток та заниження ПДВ не
обґрунтовані належними та допустимими
доказами.

Реальність, товарність господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом ТОВ "Грант" підтверджена
первинними документами, які були
повно, всебічно та належним чином
проаналізовані судом першої інстанції
та їм надана відповідна оцінка у
взаємозв'язку із зазначеним основним
видом діяльності позивача.

Як встановив суд, 06 червня 2005 року між
Державним підприємством "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" (покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант" (постачальник)
укладено договір постачання товару
№06/06/05, а саме: шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" (а.с.187-188).

Пунктом 4.3. договору визначено, що
передача товару покупцю здійснюється
за видатковою накладною.

Відповідно до договору комісії від
31.05.2010 року №3, укладеного між ДП
"Житомирський ЛГЗ" (комітент) та ТОВ
"Хартманс" (комісіонер) комісіонер
зобов'язується за дорученням і за
рахунок Комітента за винагороду
здійснити в інтересах останнього від
свого імені угоду з продажу на експорт
товару комітента. Конкретні умови
угоди, кількість та мінімальна ціна
продажу, а також інші умови та вказівки
комітенту наводяться у специфікаціях
(додатках до цього договору), які є
невід'ємною частиною дійсного
договору.

Згідно з доповненням від 01 червня 2010
року № 1 до договору комісії (а.с. 95 том
1), з нього виключено пункти про
наявність товарно-транспортних
накладних і виключення з витрат
Комісіонера вартості транспортування
товару.

Відповідно до цього договору товар був
переданий Комісіонеру на підставі
актів прийому-передачі товару (а.с. 97,
99-102 том 1).

Комітентом (ДП "Житомирський ЛГЗ")
передано комісіонеру (TOB "Хартманс")
несортований шкіряний напівфабрикат
"Вет-блу" для здійснення продажу на
експорт.

У подальшому на підставі
вантажно-митної декларації (а.с. 103-105
том 1) товар залишив митну територію
України і був поставлений "BLU POINT S.r.l.", що
свідчить про використання шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" несортованого
у господарській діяльності Товариства.

Згідно із звітами комісіонера (а.с. 106-107
том 1), ТОВ "Хартманс" реалізувало товар
у повному обсязі, отриманий від
позивача.

Про придбання у ТОВ "Грант" шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" несортованого
з метою подальшого продажу, тобто, для
використання у господарській
діяльності підприємства, свідчить
також довідка № 04-499 від 18 червня 2012
року про розмір прибутку від
реалізації вказаного товару в червні
2011 року.

Передача на комісію проведена в місцях
отримання товару від постачальника (TOB
"Грант") відповідно до актів
приймання-передачі товару на комісію
на підприємствах з переробки шкіри (з
метою здешевлення ціни товару), що
обґрунтовує відсутність
товарно-транспортних накладних.

31 травня 2010 року між ТОВ "Хартманс"
(Продавець) як комісіонером позивача та
Компанією "EASTMOON INC." (США) укладено
контракт № К-5 (а.с. 126-131 том 1), згідно з
яким Продавець зобов'язаний поставити,
а Покупець прийняти і оплатити продукт
переробки шкур ВРХ мокросолених
українського походження "Вет-блу",
відповідно до умов, викладених у
Специфікації до даного Контракту.

Механізм поставки було реалізовано в
рамках зовнішньоекономічних
контрактів, у відповідності до умов
поставок ЕХW, відповідно до яких
позивач повністю виконав зобов'язання
за контрактами, поставка відбулась у
відповідності до умов ЕХW, а реальність
господарських операцій також
підтверджується наявними в матеріалах
справи сертифікатами якості на
шкіряний напівфабрикат «вет-блу»
несортований менше 2,6 кв.м. та шкіряний
напівфабрикат «вет-блу» несортований
більше 2,6 кв.м., міжнародними
товарно-транспортними накладними і
вантажно-митними з відмітками митного
органу про проходження митного
контролю, оформленими позивачем під
час подальшого експорту зазначених
товарів.

У подальшому товар було використано в
оподатковуваних операціях товариства
(реалізовано на експорт) з метою
отримання прибутку. Під час митного
оформлення товару проводився митний
огляд, відтак, факт існування товару
підтверджений.

Підтвердженням виконання укладених
правочинів позивачем є зазначені копії
договорів, видаткові та податкові
накладні, акти приймання - передачі,
оборотно- сальдова відомість,
вантажно-митні декларації, що є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Згідно довідки, виданої ТОВ "Грант" , за
товар, поставлений в червні 2011 року ДП
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
розрахувалось в повному обсязі ( а.с.195).

Висновок відповідача про
недоведеність позивачем факту
транспортування придбаного товару з
посиланням на відсутність
товарно-транспортних накладних не може
бути підставою для визнання здійснених
господарських операцій безтоварними,
оскільки товарно-транспортна накладна
не є документом первинного
бухгалтерського обліку, що підтверджує
обставини придбання та продажу
товарно-матеріальних цінностей.

Враховуючи те, що придбаний товар
майже одразу продавався
покупцю-нерезиденту, то позивачу, не
було господарської необхідності
фізично забирати такий товар у
постачальника ТОВ "Грант" з заводів
його виготовлення та укладати договори
з транспортними організаціями для його
подальшого спрямування. Оскільки
поставка товару здійснювалась на
умовах ЕXW, і товар, який експортувався,
був куплений постачальником
безпосередньо на заводі та переданий
покупцю без зберігання, не існувало
потреби в оформленні документів, які б
підтверджували зберігання та
транспортування товару покупцю.

Відповідно до ч.2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до ст.234 ЦК України,
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви заінтересованої
особи після повного та всебічного
розгляду питання про недійсність
такого правочину. Про недійсність
правочину ухвалюється судове рішення.

Угоди, укладені між "Житомирський ЛГЗ"
та TOB "Грант" спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлене ними, не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 ЦК України,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Від вказаних угод настали реальні
правові наслідки, контрагент ТОВ
"Грант" виконав зобов'язання із продажу
шкіри, а в подальшому позивач через
комісіонера реалізував зазначений
товар іноземним контрагентам. Учасники
господарських операцій у
бухгалтерській та податковій
звітностях повно і достовірно
відобразили вчинені операції,
правомірно віднесли вартість поставок
відповідно до валового доходу та
валових витрат та сплатили податки.

Вважаючи угоди нікчемними, податковий
орган не довів вини та умислу позивача,
спрямованих на заволодіння державним
майном, порушення публічного порядку,
що завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Виходячи з положень ч.2 ст.71 КАС України
апеляційний суд враховує, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на суб'єкта
владних повноважень, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Підсумовуючи, апеляційний суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
Житомирської ОДПІ висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "05" червня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
К.С. Франовська

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "11" серпня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Державне
підприємство "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" вул. 1-го
Травня , 38,м.Житомир,10008

3- відповідачу/відповідачам:
Житомирська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

4-третій особі: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Грант" - вул.
Микільсько-Слобідська,2Б,м.Київ,Лівобер
ежна Частина Києва, Київ,02002,