Справа № 2а-1162/10/2470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/86664/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

за участю секретаря судового
засідання: Мосійчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 листопада
2011 року

у справі № 2а-1162/10/2470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Меліса»

до Державної податкової інспекції у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області

про визнання нечинним та скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Меліса» (далі - ТОВ
«Меліса»; позивач) звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Сторожинецькому районі
Чернівецької області (далі - ДПІ у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області; відповідач) про визнання
нечинним та скасування рішення
№ від 17 листопада 2009 року про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 23 квітня
2010 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано правомірністю прийняття
контролюючим органом оскаржуваного
акту індивідуальної дії.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач оскаржив його в
апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 листопада
2011 року апеляційну скаргу ТОВ
«Меліса» задоволено. Постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2010
року скасовано та прийнято нову
постанову, якою позовні вимоги
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення № від 17
листопада 2009 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права ставиться питання
про скасування постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 листопада 2011 року.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити рішення суду
апеляційної інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами ДПІ
у Сторожинецькому районі Чернівецької
області проведено перевірку аптеки в
с. Банилів-Підгірний
Сторожинецького району Чернівецької
області, що належить позивачу, з питань
дотримання суб'єктами господарювання
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), вимог з регулювання
обігу готівки, наявності торгових
патентів і ліцензій, за результатами
якої складено акт № 0173/24/10/23/22854033 від
09 листопада 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято рішення
№ від 17 листопада 2009 року,
яким до товариства застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
1 186 013,25 грн.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«Меліса» статті 10 Закону України від 06
липня 1995 року № 265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 265/95-ВР), пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 23
серпня 2000 року № 1336 «Про забезпечення
реалізації статті 10 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (далі - Постанова №
1336) у зв'язку з незастосуванням
реєстратора розрахункових операцій
при перевищенні граничного розміру
річного обсягу розрахункових операцій
з продажу товарів у розмірі 75 000,00 грн.
на один структурний підрозділ (зокрема,
загальний обсяг розрахункових
операцій склав 237 202,65 грн.).

При цьому, обраховуючи загальний
розмір річного обсягу розрахункових
операцій з продажу товарів
контролюючий орган посилався на дані
книги обліку розрахункових операцій
позивача за період з 09 листопада 2008
року по 09 листопада 2009 року.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції про повну відмову в
задоволенні адміністративного позову
та задовольняючи його, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з якими погоджується суд касаційної
інстанції.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Закону №
265/95-ВР суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Відповідно до статті 10 Закону № 265/95-ВР
перелік окремих форм та умов
проведення діяльності у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, яким дозволено проводити
розрахункові операції без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій з
використанням розрахункових книжок та
книг обліку розрахункових операцій, а
також граничний розмір річного обсягу
розрахункових операцій з продажу
товарів (надання послуг), при
перевищенні якого застосування
реєстраторів розрахункових операцій є
обов'язковим, встановлюються Кабінетом
Міністрів України за поданням
центрального органу виконавчої влади з
питань економічної політики і
Державної податкової адміністрації
України.

У пункті 2 Постанови № 1336 встановлено
граничний розмір річного обсягу
розрахункових операцій з продажу
товарів (надання послуг), у разі
перевищення якого застосування
реєстратора розрахункових операцій є
обов'язковим, для форм та умов
проведення діяльності, визначених,
зокрема, в пункті 7 переліку (роздрібна
торгівля медичними і фармацевтичними
товарами та надання медичних і
ветеринарних послуг на території села)
- 75 000 гривень на один структурний
(відокремлений) підрозділ (пункт
продажу товарів (надання послуг) та в
пункті 22 переліку (провадження
діяльності у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг
суб'єктами підприємницької діяльності
на території сіл і селищ міського типу,
яким згідно із Законом України «Про
статус гірських населених пунктів в
Україні» надано статус гірських) - 200 000
гривень на один суб'єкт господарської
діяльності.

Враховуючи те, що постановою
Кабінету Міністрів України від 24 січня
2001 року № 47 «Про доповнення
переліку населених пунктів, яким
надається статус гірських» с.
Банилів-Підгірний Сторожинецького
району Чернівецької області надано
статус гірського населеного пункту,
суд апеляційної інстанції
обґрунтовано застосував до спірних
правовідносин саме правила пункту 22
переліку Постанови № 1336.

Водночас ні Закон № 265/95-ВР, ні
Постанова № 1336, ні постанова Кабінету
Міністрів України від 07 лютого 2001 року
№ 121 «Про терміни переведення суб'єктів
підприємницької діяльності на облік
розрахункових операцій у готівковій та
безготівковій формі із застосуванням
реєстраторів розрахункових операцій»
(далі - Постанова № 121) не містять норм,
якими визначено, що річний обсяг
розрахункових операцій для переходу на
застосування реєстратора
розрахункових операцій обраховується
за будь-який період, що складає
дванадцять місяців.

Разом з тим, Кабінет Міністрів України
в пункті 1 постанови від 16 березня
2000 року № 507 «Про роз'яснення Указу
Президента України від 03 липня 1998 року
№ 727» роз'яснив, що в Указі Президента
України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
у статті 1 під словом «рік» розуміється
календарний рік.

А відтак, у розглядуваній ситуації
обсяг розрахункових операцій з продажу
товарів має обчислюватись за
календарний рік, а не будь-які
дванадцять місяців за вибором органу
державної податкової служби.

При цьому календарний рік - проміжок
часу з 01 січня по 31 грудня, який триває
365 або 366 (у високосному році)
календарних днів.

В даній справі судом апеляційної
інстанції при дослідженні книги обліку
розрахункових операцій з'ясовано, що за
2008 рік позивачем розмір річного обсягу
розрахункових операцій у розмірі 200 000
грн. не перевищено.

19 жовтня 2009 року обсяг розрахункових
операцій ТОВ «Меліса» склав 200 600,00 грн.,
у зв'язку з чим товариством 11 листопада
2009 року зареєстровано реєстратор
розрахункових операцій.

Постановою № 121 передбачено, що строк
переведення суб'єктів підприємницької
діяльності на облік операцій із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій складає один
місяць з дати перевищення граничного
розміру річного обсягу розрахункових
операцій.

А відтак, у контролюючого органу були
відсутні правові підстави для
застосування до позивача суми штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі
1 186 013,25 грн. оскаржуваним
рішенням.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 листопада 2011 року такою, що
прийнята з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Сторожинецькому районі Чернівецької
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 листопада
2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.