Справа № 814/776/14
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Миколаїв

07 серпня 2014 року
справа № 814/776/14

Суддя Миколаївського окружного
адміністративного суду Гордієнко Т. О.
розглянула у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомЦентрального районного
центру зайнятості м. Миколаєва, вул.
Нікольська, 68, м. Миколаїв, 54001

доОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54000

простягнення надміру отриманих коштів
у сумі 3 459,10 грнВСТАНОВИВ:

Позивач, Центральний районний центр
зайнятості м. Миколаєва, звернувся до
суду з позовом до відповідача, ОСОБА_1,
про стягнення надміру отриманих коштів
у сумі 3 459,10 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач
звернувся до центру зайнятості із
заявою про надання допомоги у
працевлаштуванні, внаслідок чого
надано статус безробітного з
призначенням допомоги по безробіттю,
однак, під час перебування на обліку у
службі зайнятості відповідач належав
до зайнятого населення, тому не мав
законного права на одержання
соціальної допомоги по безробіттю.

Сторони подали клопотання про розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

За приписами частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Суд дослідив матеріали і обставини
справи та встановив наступне.

Закон України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" від 2 березня 2000
року N 1533-III (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон N 1533-III) визначає правові,
фінансові та організаційні засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття.

Статтею 7 Закону N 1533-III встановлено, що
видами забезпечення за цим Законом є,
зокрема, допомога по безробіттю.

Відповідно до пунктів 5-6 частини 2
статті 12 Закону N 1533-III районні центри
зайнятості контролюють правильність
витрат за страхуванням на випадок
безробіття, проводять розслідування
страхових випадків та
обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення в
порядку, встановленому центральними
органами виконавчої влади у сфері
праці та соціальної політики,
державної податкової політики,
Пенсійним фондом України за
погодженням з правлінням Фонду.
Розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
здійснюється шляхом звіряння даних,
зазначених у документах
страхувальника, з базою даних
Пенсійного фонду України та Державної
податкової адміністрації України, а в
разі необхідності-шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників; а також
представляють інтереси Фонду в судових
та інших органах.

За змістом положень частини 2 статті 36
Закону N 1533-III застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Так, до центру зайнятості звернувся
відповідач з метою надання допомоги у
працевлаштуванні.

20.03.2013 відповідач подав до центру
зайнятості відповідну заяву, в якій,
зокрема, зазначено, що останній не
належить до осіб, які працюють за
наймом на умовах трудового договору
(акр. справи 67).

Позивач на підставі Акта
розслідування страхових випадків та
обгрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" № 174 від 20.12.2013
встановив, що відповідач перебував в
трудових відносинах з ТОВ
"Миколаївзеленгосп" на умовах
трудового договору, що підтверджується
договором, актами виконаних робіт
(арк. справи 54-59).

При цьому, сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій
особі внаслідок умисного невиконання
нею своїх обов'язків та зловживання
ними стягується з цієї особи
відповідно до законодавства України
з моменту виникнення обставин, що
впливають на умови виплати їй
забезпечення та надання соціальних
послуг (частина 3 статті 36 Закону N 1533-III).

Крім того, абзацом 1 пункту 6.14 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 № 307 (далі - Порядок 307),
встановлено, що якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та
обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин.

За змістом частини 1 статті 34 Закону N
1533-III Фонд має право стягувати
відповідно до закону кошти Фонду,
виплачені особам, зареєстрованим як
безробітні, у вигляді матеріального
забезпечення на випадок безробіття та
витрачені на надання соціальних
послуг безробітним у разі
встановлення факту їх отримання на
підставі недостовірних відомостей,
поданих особою.

Відповідно до довідки за період
серпня-грудня 2013 року відповідачу
надміру нарахована та виплачена
допомога по безробіттю у сумі 3459, 10 грн
(арк. справи 52).

У зв'язку із вказаними обставинами
позивач надіслав на адресу
відповідача повідомлення про
повернення коштів від 09.01.2014 № 07-34 (арк.
справи 68).

Станом на час розгляду справи
відповідач добровільно зазначені
кошти не повернув.

Абзацом 2 пункту 6.14 Порядку 307
встановлено, що якщо безробітний
відмовився добровільно повернути
зазначені кошти, то питання щодо їх
повернення вирішується у судовому
порядку.

Відповідно до положень статті 39 Закону
N 1533-III спори, що виникають із
правовідносин за цим Законом,
вирішуються в судовому порядку.

Аналіз практики Верховного Суду
України свідчить, що адміністративні
справи, предметом розгляду яких є
стягнення з безробітного суми
виплаченої допомоги по безробіттю на
користь центрів зайнятості, підсудні
окружним адміністративним судам та
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства
(постанови ВСУ України від 14.02.2012, від
23.03.2010, 13.04.2010).

За приписами частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідач своїм правом не
скористався, станом на день розгляду
справи доказів погашення боргу не
подав.

За таких обставин позов належить
задовольнити, оскільки він
обґрунтований та підтверджений
матеріалами справи.

Позивач звільнений від сплати судового
збору відповідно до Закону України "Про
судовий збір".

Керуючись статтями 11, 71, 122, 158-163, 167, 244-2,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54000,
РНОКПП НОМЕР_1) на користь Центрального
районного центру зайнятості м.
Миколаєва (код за ) на р/р
0436, банк ГУДКСУ в Жовтневому
районі Миколаївської області, МФО 826013
виплачену допомогу по безробіттю в
сумі 3 459, 10 грн (три тисячі чотириста
п'ятдесят дев'ять гривень 10 к.).

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Т. О.
Гордієнко