Справа № 813/8649/13а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
Справа №
876/621/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.

суддів
Дяковича В.П., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання
Мартинишина Р.С.,

представника апелянта
Задорожного І.В.,

представника позивача
Рудика П.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 26 грудня 2013
року у справі за позовом приватного
підприємства «РПІКС» до Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області,
третіх осіб на стороні позивача
товариства з обмеженою
відповідальністю «А1 Сервіс»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрінформзв'язок»
про скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Приватне підприємство «РПІКС» (далі -
ПП «РПІКС» ) звернулось до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
ДПІ в Личаківському районі м. Львова)
про визнання недійсним та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 05.11.2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
42673,18 гривень; № від 05.11.2013 року,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток на 44806,75 гривень; № від
05.11.2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем адміністративні штрафи та
інші санкції у розмірі 510 гривень.

Вважає ці податкові
повідомлення-рішення такими, що
винесені неправомірно, ґрунтуються на
припущеннях, є необґрунтованими, а
зроблені в акті перевірки висновки про
безтоварність операцій та відсутність
господарських відносин із ТОВ «А1
Сервіс» та ТОВ «Іст Вест Торг» є
безпідставними, оскільки у позивача
наявні всі необхідні первинні
документи, які підтверджують
здійснення операцій за договорами
поставки. Свої вимоги мотивує тим, що
правочини між ним та ТОВ «А1 Сервіс» та
ТОВ «Іст Вест Торг» укладені з
дотриманням всіх вимог, передбачених
цивільним законодавством, з
додержанням обов'язкових умов
дійсності правочину, зміст цих
правочинів не суперечить актам
цивільного законодавства, тому такі
правочини створюють реальні правові
наслідки.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26.12.2013 року
позов задоволено, визнано
протиправними і скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ в
Личаківському районі м. Львова №
від 05.11.2013 року, № від 05.11.2013 року,
№ від 05.11.2013 року. Судове рішення
мотивоване тим, що відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не довів
обставин, на які посилався як на
підставу своїх заперечень.

Відповідач оскаржив постанову суду
першої інстанції. Вважає, що
оскаржувана постанова винесена з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи і просить
постанову суду скасувати і винести
нову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що під
час перевірки не були надані позивачем
всі необхідні документи, які вимагав
інспектор, а також було встановлено ряд
порушень, які не спростовані
позивачем.

В судовому засіданні представник
апелянта вимоги апеляційної скарги
підтримав. Крім того, зазначив, що судом
першої інстанції не враховано, що не
підтверджений факт передачі товарів
від продавця до покупця, на час
перевірки були відсутні документи, що
підтверджують транспортування товарів
та використання їх у господарській
діяльності позивача.

Представник позивача під час
апеляційного розгляду заперечив проти
задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що
основними видами діяльності ПП «РПІКС»
є будівництво трубопроводів,
будівництво магістральних
трубопроводів, ліній зв'язку та
енергопостачання.

ДПІ в Личаківському районі м. Львова з
30.09.2013 року по 04.10.2013 року проводено
позапланову виїзну перевірку ПП
«РПІКС» з питань взаємовідносин та
заєморозрахунків з ТОВ «А1 Сервіс» за
період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року та з
ТОВ «Укрінформзв'язок» за період з
01.03.2012 року по 30.04.2012 року, за наслідками
якого складений акт № 107/22-40/20836290 від
11.10.2013 року.

У акті перевірки наведені висновки
актів перевірок контрагентів позивача
- ТОВ «А1 Сервіс» та ТОВ «Іст Вест Торг»
щодо відсутності у них умов для ведення
господарської діяльності, відсутності
основних фондів, технічного персоналу,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів.

Суд першої інстанції, задовольняючи
адміністративний позов, виходив з того,
що податковим органом не доведено, що
господарські операції між позивачем та
постачальниками не були спрямовані на
реальне настання правових наслідків, а
факт господарських відносин
підтверджується наданими суду копіями
належним чином оформлених первинних
документів та документів про
транспортування товару.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційної інстанції, виходячи
з наступного.

Пунктом. 138.2. Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 Податкового
кодексу України не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до
складу валових витрат платника податку
належать витрати, які: 1) підтверджені
первинними документами; 2) пов'язані з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлені вимоги до
первинних документів, які є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.
Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до етапі 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України). Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у
подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами, (п.
198.5 ст. 198 ПК України). Датою
використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу III цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати - ПДВ
до бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Тому Львівський апеляційний
адміністративний суд, дослідивши
документи, надані позивачем
податковому органу для перевірки і
суду (податкові та видаткові накладні,
акти приймання-передачі, накази про
відрядження на отримання товарних
цінностей, подорожні листи, платіжні
доручення, довіреність на отримання
товарно-матеріальних цінностей),
приходить до висновку, що ними
підтверджується фактичне здійснення
господарської операції між позивачем
та його контрагентами, вони фіксують та
підтверджують реальні господарські
операції.

Посилання податкового органу на
безтоварність господарських операцій
між позивачем та його контрагентами у
зв'язку відсутністю документів, що
підтверджують транспортування,
зберігання товарів, спростовуються
зібраними у матеріалах справи
доказами, видатковими та податковими
накладними.

Також судом першої інстанції було
вірно встановлено, що закуплена за
угодами продукція була в подальшому
реалізована, тобто використана
позивачем у своїй господарській
діяльності.

Доводи апелянта щодо неможливості
проведення операцій із ТОВ «А1 Сервіс»
та ТОВ «Іст Вест Торг», зроблені на
підставі актів перевірок їх діяльності
іншими податковим органами, в яких
зазначено про відсутність відповідних
трудових ресурсів, складів для
проведення господарської діяльності,
правомірно не взяті до уваги судом
першої інстанції, оскільки на час
здійснення господарських операцій з
позивачем ці підприємства були
належним чином зареєстрованими
юридичними особами, а позивач довів, що
дії щодо виконання укладених договорів
вчинені ними.

Посилання апелянта на підставність ППР
щодо накладення штрафу за ненадання
для перевірки документів на вимогу
інспектора також є недоведеними,
оскільки письмова вимога інспектора в
матеріалах справи відсутня.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції обґрунтовано задоволені
позовні вимоги, правильно і повно
встановлені обставини справи та
ухвалене судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для скасування оскарженої
постанови немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 26 грудня 2013
року у справі № 813/8649/13-а - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
її в повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Р.Б. Хобор