Справа № 826/663/14
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/663/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бабенко К.А
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Кобаля М. І., Петрика І. Й.,
секретаря Чепурко Н.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Міністерства
доходів і зборів України, ОСОБА_2 на
Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Міністерства доходів і
зборів України про визнання
бездіяльності протиправною,
поновлення на державній службі,
стягнення середнього заробітку за час
затримки повного розрахунку по день
фактичного його проведення та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 березня 2014 року позов задоволено
частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Сторонами подано апеляційні
скарги, в яких Позивач просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нове судове рішення, яким
задовольнити його позов у повному
обсязі, а Відповідач - рішення суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
Позивача та представника Відповідача,
перевіривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційні скарги слід задовольнити
частково, а Постанову суду першої
інстанції - змінити з наступних
підстав.

Попередженням про наступне
вивільнення від 13.06.2013 року (далі -
Попередження), копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с.31), повідомлено
Позивача, що відповідно до Указу
Президента України «Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади» від 24 грудня
2012 року №726/2012 утворено Міністерство
доходів і зборів України шляхом
реорганізації Державної митної служби
України та Державної податкової служби
України. На виконання зазначеного
Указу та з урахуванням Постанови
Кабінету Міністрів України від 09.01.2013
року № 14 «Про внесення змін у додатки
до постанов Кабінету Міністрів України
від 07.09.2011 року №937 і від 14.11.2011 року,
Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 01.02.2013 року № 1 «Про
введення в дію тимчасових структури та
штатного розпису Міністерства доходів
і зборів України» введено у дію
затверджені 31 січня 2013 року Міністром
доходів і зборів України Тимчасову
структуру Міністерства доходів і
зборів України та Тимчасовий штатний
розпис Міністерства доходів і зборів
України (погоджений 31 січня 2013 року
Міністром фінансів України). У зв'язку з
припиненням діяльності Департаменту
розвитку митної інфраструктури та
міжнародного співробітництва шляхом
приєднання до Міністерства згідно з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2013 року № 228, керуючись вимогами
ч.1 ст.49-2 та п.1 ст.40 Кодексу законів про
працю України, Позивача попереджено
про наступне вивільнення.

Як вбачається з Додатку до
Попередження, Позивач погодився з
пропонованою за погодженням з
керівництвом Міністерства доходів і
зборів України посадою головного
державного інспектора відділу
відносин з країнами СНД, Азії, Африки та
Близького Сходу Управління
двосторонніх відносин Департаменту
міжнародних зв'язків.

Проте, як вбачається з Наказу
Відповідача від 21.11.2013 року №152-к, копія
якого наявна в матеріалах справи (а.с.32),
Позивача на підставі попередження про
наступне вивільнення звільнено з
посади головного інспектора відділу
охорони.

Відповідно до п.1 частини першої ст. 40
Кодексу законів про працю, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку зміни в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою зазначеної
статті, звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Відповідно до частину першої-третьої
ст. 49-2 Кодексу законів про працю, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
Відповідачем після закінчення
реорганізації в порушенням зазначених
норм Кодексу законів про працю не
призначено Позивача на запропоновану
раніше посаду, а тому позовні вимоги в
частині поновлення Позивача на роботі
мають бути задоволені.

Відповідно до частини другої ст. 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Як вбачається з позовної заяви, Позивач
просить суд поновити його на посаді,
проте Наказ, на підставі якого його
було звільнено не скасовано, а тому,
колегія суддів дійшла висновку, про
необхідність виходу за межі позовних
вимог для повного захисту прав
Позивача, у зв'язку з чим Наказ
Департаменту розвитку митної
інфраструктури та міжнародного
співробітництва від 21.11.2013 року №152-к
(далі - наказ №152-к) визнається
протиправним та скасовується.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про
працю України, при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Як вбачається з Наказу 152-к відділ
фінансів, бухгалтерського обліку та
звітності зобов'язано провести повний
розрахунок з Позивачем відповідно до
ст.116 Кодексу законів про працю України
та виплатити грошову компенсацію за 54
календарних дні невикористаної
щорічної відпустки та вихідну допомогу
в розмірі середнього місячного
заробітку, у зв'язку з чим колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що Позивачем не
доведено затримки його повного
розрахунку.

Також, колегія суддів дійшла висновку,
що Позивачем не доведено підстав та
необґрунтовано сум відшкодування йому
завданої маральної шкоди.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 201
Кодексу адміністративного судочинства
України, підставами для зміни
постанови або ухвали суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Судом першої інстанції правильно по
суті вирішено справу, проте судове
рішення ухвалено із помилковим
застосуванням норм процесуального
права, у зв'язку з чим, апеляційні
скарги задовольняються частково, а
Постанова суду першої інстанції
змінюється.

Керуючись ст.ст. 11, 196, 198, 201, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Міністерства
доходів і зборів України, ОСОБА_2
задовольнити частково, Постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 березня 2014 року в її
резолютивній частині змінити, викласти
другий її абзац в наступній редакції:
«Визнати протиправним та скасувати
Наказ Департамента розвитку митної
інфраструктури та міжнародного
співробітництва Державної митної
служби України про звільнення ОСОБА_2
від 21.11.2013 року № 152-к. Поновити ОСОБА_2
на посаді головного державного
інспектора відділу відносин з
представниками СНД, Азії, Африки та
Близького сходу Управління
двосторонніх відносин Департаменту
міжнародних зв'язків.».

В іншій частині Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 березня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Постанову складено у повному обсязі
25.07.2014 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді:

Кобаль М. І.

Петрик І. Й.

Головуючий суддя

Бабенко К.А

Судді:

Кобаль М.І.

Петрик І.Й.