Справа № 817/82/14
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
УХВАЛА

іменем України

"13" серпня 2014 р.
Справа № 817/82/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю

представників позивача: Степанюк Г.О.,
Лесюк В.І.,

представника відповідача: Красько Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "20" лютого
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетермопродукт" до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ТзОВ
"Рівнетермопродукт" звернулося до
адміністративного суду з позовною
заявою, в якій просило скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 18.10.2013 року та № від 18.10
2013 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2014
року визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення
рішення Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області № від 18.10.2013 року про
визначення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток з штрафними
санкціями та № від 18.10.2013 року про
застосування штрафних санкцій.

Не погоджуючись з даною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази та проаналізувавши
на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що оскаржувані рішення відповідача
прийнятті не на підставі, не у межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Перевіряючи правомірність прийнятих
рішень на відповідність вимогам ч. 3 ст.
2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд зазначає
наступне.

В період з 19.09.2013 року по 25.09.2013 року
відповідачем проведена позапланова
виїзна документальна перевірка
позивача з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року.

За результатами вказаної перевірки,
складено акт № 711/17-16-22-01/365978637 від 04.10.2013
року, в якому зафіксовано порушення
позивачем п.138.4 ст. 138, пп. 138.8.5, п. 138.5,
п.138.8 ст. 138 розділу ІІІ Податкового
кодексу України та п. 4 Указу Президента
України від 16.03.1995 року № 227/95 «Про
заходи щодо нормалізації платіжної
дисципліни в народному господарстві
України».

На підставі результатів вказаної
перевірки 18.10.2013 року прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на прибуток на загальну суму
106367,50 грн., в т.ч. 87728 грн. за основним
платежем та 18639,50 грн. штрафні
(фінансові) санкції та податкове
повідомлення-рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій № ,
яким до позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 175800 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 18.10.2013 року № , слід зазначити
наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в апеляційному порядку
про невідповідність висновків акту
фактичним обставинам та наявним
документам, які використовувались
посадовими особами відповідача під час
проведення перевірки та складанні
акту.

Обставини встановлені у ході перевірки
викладенні з певними помилками,
розбіжностями та перекрученням,
зокрема, в таблиці - зведені данні, щодо
задекларованих та встановлених в ході
перевірки сум валових витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування:

- невірно вказані типи поданих
підприємством декларацій. Так за 2-й
квартал 2011 року підприємство фактично
подало уточнюючу декларацію, а в
таблиці до акту вказано, що це звітна.

За 2-3 квартали 2011 року підприємство
надало звітну нову декларацію, а в
таблиці перевірки вказано як
уточнююча. За 2-4 квартали 2011 року
підприємство звітувалось згідно
звітної декларації, а в таблиці
перевірки звітна нова. В таблиці
перевірки за 2-3 квартали 2011 року
невірно відображені дані перевірки -
994710 грн., (дані по декларації - 2138614) хоча
відхилень не виявлено.

Періоди в яких виникло відхилення
валових витрат згідно зведеної таблиці
не співпадають з періодами в казаними в
Акті (стор. 12). Так відхилення згідно
зведеної таблиці вказані за 2-4 квартали
2011 року та 2012 рік, а згідно акту (стор. 12)
за 3-4 квартали 2011 року та за 2011 рік.

В акті перевірки відображено завищення
собівартості придбаних і реалізованих
товарів у сумі 57262 грн. за 2011 рік та 412300
грн. за 2012 рік., однак це не відповідає
дійсності.

Так, згідно акту перевірки (стор.12)
вказано, що за період з 01.08.2011 року по
31.12.2011 року підприємством
задекларовано по рядку 05.1 Декларації
на прибуток загально виробничі витрати
у сумі 412300 грн. З матеріалів справи не
вбачається, що ТОВ «Рівнетермопродукт
декларувало витрати саме в таких сумах.
Декларації на прибуток подавалися
позивачем поквартально з наростаючим
підсумком.

Таким чином, формальне співставлення
квартальних даних декларації з
періодами на які містяться посилання в
акті перевірки не може вважатись
беззаперечним доказом невірного
податкового обліку у позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів позивачем
складаються з прямих матеріальних
витрат та загально виробничих витрат.

В акті перевірки міститься посилання
на запит № 4845/17-16-22-01 від 23.09.2013 року,
щодо надання копій первинних
документів та пояснень, щодо
віднесення загально виробничих витрат
до складу собівартості реалізованої
продукції.

З матеріалів справи вбачається, що на
даний запит позивачем надано
відповідні пояснення і надані належним
чином завірені копії рахунків та актів
виконаних робіт по оренді приміщення
як однієї із складових загально-
виробничих витрат.

Згідно акту перевірки «амортизаційні
відрахування» перевіряючими
розбіжностей в нарахуванні
амортизаційних відрахувань не
виявлено.

Також, в акті перевірки «податковий
кредит» - не виявлено розбіжностей, що є
підтвердженням правомірності прямих
матеріальних, загально виробничих та
інших витрат у позивача.

В акті перевірки міститься посилання
на запит № 4965/17-16-22-01 від 25.09.2013 року
«Щодо надання належним чином завірених
копій калькуляцій, оборотно-сальдових
відомостей», однак як вбачається з
вказаного запиту такої вимоги як про
надання калькуляцій не вказано.

Крім того, наведені дані в акті
перевірки не відповідають прикладу
калькуляцій відображеної в акті.

Також, встановлено, що позивачем в
декларації на прибуток за 2012 рік в
рядку 05.1 Собівартість придбаних та
реалізованих товарів - витрати
становлять 6153421 грн., які складаються з
вартості прямих матеріальних витрат у
сумі 5798383 грн. та вартості загально
виробничих витрат у сумі 355038 грн.

Також, у Декларації на прибуток за 2012
рік в рядку 05.1 вказано Собівартість
придбаних та реалізованих товарів -
витрати становлять 6153421 грн., які
складаються з вартості прямих
матеріальних витрат у сумі 5798383 грн., та
вартості загально виробничих витрат у
сумі 355038 грн.

Вищевказані витрати підтвердженні
даними регістрів бухгалтерського
обліку та фінансових звітів, які
містяться в матеріалах справи.

Щодо рішення відповідача про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 18.10.2013 року № , колегія
суддів зазначає.

Встановлено, що відповідно до Договору
№148 від 05 грудня 2011 року укладеного
ТзОВ «Рівнетермопродукт» (Покупець) з
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Ідна»
(Постачальник) де предметом договору є
постачання у власність Покупця товару
згідно (товарно-транспортних
накладних) у відповідності до
замовлень Покупця, а Покупець
зобов'язується приймати товар та
оплачувати його вартість на умовах
даного Договору. В розділі 3 даного
Договору підпунктом 3.2 визначено, що
Покупець зобов'язується оплачувати
Продавцю вартість кожної партії Товару
в готівковій або безготівковій формі
згідно п.4.3 даного Договору.

Пунктом 4.3 розділу 4 даного Договору
сторони визначили, що Покупець
зобов'язується здійснити оплату за
отриману продукцію в термін до 60 днів з
дати отримання товару.

Пунктом 4.4. сторони досягли
домовленості, що днем виконання
будь-якого грошового зобов'язання
Покупця є день зарахування відповідної
суми грошових коштів на банківський
поточний рахунок Постачальника або
день внесення готівки в касу
Постачальника.

Приписами статті 4 Указу Президента
України «Про заходи щодо нормалізації
платіжної дисципліни в народному
господарстві України» встановлено, що
підприємства оптової та роздрібної
торгівлі незалежно від форм власності
перераховують інкасовану виручку від
реалізації сільськогосподарської
продукції та продовольства, придбаних
у товаровиробників агропромислового
комплексу України, за вирахуванням
торгової націнки, не пізніше
наступного дня після дня зарахування
виручки на рахунки постачальників,
після чого платежі здійснюються у
встановленому порядку.

Правовий аналіз зазначеної статті
свідчить про те що, вказана норма може
застосовуватись лише у разі реалізації
суб'єктом підприємницької діяльності
сільськогосподарської продукції та
продовольства, придбаних у
товаровиробників агропромислового
комплексу України.

У разі використання цих коштів
підприємствами оптової та роздрібної
торгівлі для іншої мети чи залишення їх
на рахунку або проведення різного роду
операцій щодо незарахування коштів на
розрахункові рахунки товаровиробників
агропромислового комплексу органами
державної податкової служби у
безспірному порядку стягується до
місцевого бюджету штраф у розмірі 50
відсотків від сум, не перерахованих у
встановлені строки зазначеним
товаровиробникам.

Отже, за змістом даної норми для
настання такої відповідальності
необхідні наступні умови: отримання с/г
продукції від товаровиробника;
реалізація с/г продукції; отримання
коштів за цю продукцію (інкасована
виручка); не проведення розрахунків з
товаровиробниками пізніше наступного
дня після зарахування виручки на
рахунки постачальників.

Таким чином, для притягнення позивача,
який придбав у Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ідна» продукції, а
потім її реалізував, до
відповідальності за порушення
встановленого цією статтею порядку
розрахунків з постачальником
продукції, обов'язковому встановленню
підлягали обставини щодо розрахунків з
позивачем за продану продукцію,
придбану за готівку, оскільки тільки
вона може бути інкасована.

Вказані обставини в акті перевірки не
встановлені. Навпаки, і актом
перевірки, і матеріалами справи
підтверджено відсутність проведення з
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Ідна»
готівкових розрахунків.

Недоведеність відповідачем обставин
порушення позивачем встановленого
порядку розрахунків з постачальником
сільськогосподарської продукції
унеможливлює правомірність спірного
рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"20" лютого 2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Є.В.Одемчук

судді:
А.Ю.Бучик

Г.І. Майор

Повний текст cудового рішення
виготовлено "13" серпня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетермопродукт" вул.
Грушевського,2-а,м.Рівне,33003

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області
вул.Відінська,8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,