Справа № 826/10275/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Катющенка В.П.,
суддів: Дегтярьової О.В., Добрівської
Н.А., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовомДепартаменту соціальної
політики виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації)до про
Державної виконавчої служби України
скасування постанов від 25.06.2014 та від
27.06.2014 ВП №41272882, від 01.07.2014 ВП№43843312, від
01.07.2014 ВП№73843241
Департамент соціальної політики
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України, в якому просить суд:
- «скасувати постанови відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про накладення штрафів від 25.06.2014 ВП
№41272882 та від 27.06.2014 ВП № 41272882;
- скасувати постанови відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про відкриття виконавчих проваджень
від 01.07.2014 ВП №№ 43843312, 43843241».
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувані постанови
прийняті відповідачем в порушення
положень Закону України «Про виконавче
провадження», а тому підлягають
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 липня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі №826/10275/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

Представник позивача в судовому
засіданні 30 липня 2014 року позов
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача у судове
засідання 30 липня 2014 року не прибув,
подавши клопотання про відкладення
розгляду справи, оскільки 30 липня 2014
року у судових засідання розглядається
велика кількість справ за участю
Державної виконавчої служби України.

Оскільки доказів на підтвердження
даного клопотання відповідачем додано
не було, суд відмовив у його
задоволенні.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, у судовому
засіданні 30.07.2014 суд ухвалив про
розгляд справи у письмовому
провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

Судом встановлено, що 14.10.2013 рішенням
Окружного адміністративного суду
міста Києва зобов'язано Департамент
соціальної політики виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) здійснити розрахунок з
ТОВ «Телесистеми України» за надані
населенню послуги, на які надаються
пільги, на загальну суму 18961,53 грн.

Вказане рішення суду набрало законної
сили, у зв'язку з чим було видано
виконавчий

лист.

На підставі виконавчого листа та заяви
стягувача, 19.12.2013 державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження №41272882 та
боржнику надано семиденний строк для
добровільного виконання рішення суду.

10.01.2014 головним державним виконавцем
винесена вимога №41272882/5-8 щодо
негайного виконання рішення суду та
попереджено про наслідки її
невиконання.

17.01.2014 Департамент соціальної політики
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) надіслав на адресу
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
лист №051/221-010, в якому зазначив, що
станом на 01.07.2013 загальна
заборгованість по наданих пільгах на
послуги зв'язку перед надавачем послуг
складала 48972,69 тис. грн., в тому числі
перед ТОВ «Телесистеми України» 18961,53
грн., з них за минулі роки 13625,60 грн. В
листопаді 2013 року ТОВ "Телесистеми
України" перераховані кошти в сумі 13625,60
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
головним державним виконавцем 03.02.2014 та
13.03.2014 повторно винесені вимоги
№№41272882/5-8, 41272882/5-8, якими від
Департаменту соціальної політики
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) вимагалось негайне
виконання рішення суду та попереджено
про наслідки їх невиконання.

Позивач 12.02.2014 повідомив відповідача
про те, що станом на 01.02.2014
заборгованість Департаменту
соціальної політики перед ТОВ
«Телесистеми України» по наданим
населенню пільгам на послуги зв'язку,
за вимогою №41272882/5-8 державного
виконавця від 10.01.2014, становить 5335,93 грн.
Крім того, зазначив, що наразі
Департаментом соціальної політики
надіслано лист до Департаменту
фінансів з проханням сприяти у
вирішення питання погашення
заборгованості перед ТОВ «Телесистеми
України» по пільгах за послуги зв'язку.

Листом від 10.04.2014 №051/1944-010 Департамент
соціальної політики виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) повідомив відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про те, що Департамент є бюджетною
установою. Також зазначив, що
відповідно до підпункту 8 пункту 1
статті 7 Бюджетного кодексу України
затверджено принцип цільового
використання бюджетних коштів -
бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями та бюджетними
асигнуваннями. Частиною 1 статті 43
Бюджетного кодексу України визначено,
що будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі з бюджету здійснюються лише за
наявності відповідного бюджетного
призначення, якщо інше не передбачено
законом про Державний бюджет України.
За нецільове використання бюджетних
коштів передбачена кримінальна
відповідальність. Крім того, зазначив,
що Департаментом соціальної політики
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) для вирішення питання
щодо погашення заборгованості до
Департаменту фінансів направлено
листа від 12.02.2014 №051/891-002/3 з проханням у
сприянні вирішення питання погашення
заборгованості перед ТОВ «Телесистеми
України» по пільгах за послуги зв'язку.

При цьому, як вбачається з матеріалів
виконавчого провадження, долучених до
матеріалів справи, позивачем до
вказаних вище листів жодних документів
на підтвердження зазначених у них
обставин, не додано.

У зв'язку з невиконанням рішення суду
та вимог державного виконавця від
10.01.2014, від 03.02.2014 та від 13.03.2014, головним
державним виконавцем 05.06.2014 винесено
постанову про накладення штрафу на
Департамент соціальної політики
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) у розмірі 680 грн.

Вказана постанова направлена на адресу
позивача 10.06.2014, що підтверджується
копією супровідного листа №41272882/5-8,
наявного в матеріалах справи.

19.06.2014 головним державним виконавцем
повторно винесена вимога №41272882/5-8, якою
від Департаменту соціальної політики
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) вимагалось негайне
виконання рішення суду та попереджено
про наслідки такого невиконання
(попередні вимоги від 10.01.2014, від 03.02.2014
та від 13.03.2014).

У зв'язку з невиконанням позивачем
рішення суду та вимоги державного
виконавця від 19.06.2014 повторно, 25.06.2014
головним державним виконавцем
винесено постанову про накладення
штрафу на Департамент соціальної
політики виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) у розмірі 1360
грн.

Вказана постанова направлена на адресу
позивача 26.06.2014, що підтверджується
копією супровідного листа №41272882/5-8,
наявного в матеріалах справи та
отримана останнім 04.07.2014

27 червня 2014 головним державним
виконавцем направлено до
Солом'янського РУГУ МВС України в м.
Києві подання про притягнення винних
осіб до кримінальної відповідальності
та винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження №41272882, на
підставі пункту 11 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження».

01 липня 2014 головним державним
виконавцем винесені постанови про
відкриття виконавчих проваджень №№
43843312, 43843241 щодо примусового виконання
постанов головного державного
виконавця у ВП №41272882, винесених 05.06.2014
та 25.06.2014 (стягнення з Департаменту
соціальної політики виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації штрафів в розмірах 680
грн. та 1360 грн. відповідно).

Вказані постанови направлені на адресу
позивача та отримані останнім 08.07.2014

Цього ж дня головним державним
виконавцем у ВП №№ 43843312, 43843241 винесені
постанови про повернення виконавчих
документів стягувачеві у зв'язку із
забороною стягнення коштів державним
виконавцем з рахунків боржника - органу
державної влади через органи Державної
казначейської служби.

Позивач, вважаючи, що оскаржувані
постанови підлягають скасуванню,
звернувся до суду з зазначеним позовом
для захисту охоронюваних законом прав
та інтересів.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Згідно статті 1 Закону України від
21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон №606-XIV)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 17 Закону №606-XIV
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
№606-XIV державний виконавець протягом
трьох робочих днів з дня надходження до
нього виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Частинами першою та другою статті 75
Закону №606-XIV встановлено, що після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Відповідно до статті 89 Закону №606-XIV у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Згідно частини 1 статті 12 Закону №606-XIV
сторони виконавчого провадження мають
право ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивачем (боржником у виконавчому
провадженні № 41272882) не виконано
рішення суду та вимоги державного
виконавця, у зв'язку з чим державним
виконавцем у відповідності до статті 89
Закону №606-XIV постановами від 05.06.2014 та
від 25.06.2014 накладено штрафи у розмірі
680,00 грн. та 1360,00 грн. відповідно.

Суд зазначає, що реалізація особою
права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, таким чином
посилання суб'єктів владних
повноважень на відсутність коштів, як
на причину невиконання своїх
зобов'язань, судом до уваги не
приймається.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
враховує, що відповідно до статті 124
Конституції України рішення суду
ухвалюється іменем України та є
обов'язковим для виконання.

Обов'язкове виконання рішення суду, в
тому числі, суб'єктами, наділеними
владними повноваженнями, покладається
також Конвенцією «Про захист прав
людини і основоположних свобод», яка
ратифікована Законом України від 17.07.1997
року. Отже, її положення є
обов'язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує
неухильність виконання рішення суду
громадянами, юридичними особами та
всіма органами влади України, до яких
відносяться також і Департаментом
соціальної політики виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації). Тобто, рішення суду, яке
набрало законної сили, повинно бути
виконане, а інші обставини щодо його
невиконання суперечать основним
принципам права і до уваги судом не
беруться. У протилежному випадку буде
мати місце порушення принципу
юридичної визначеності, що є одним із
базових складових принципу
верховенства права, визнаного Україною
як на рівні Конституції, так і шляхом
ратифікації Європейської Конвенції з
прав людини.

При цьому, суд звертає увагу позивача,
що відсутність грошових коштів для
їх виплати може бути підставою для
відстрочки або розстрочки виконання
судового рішення у відповідності зі
статтею 36 Закону №606-XIV, проте не є
підставою для ухилення від виконання
судового рішення.

Позивачем же не надано до суду жодного
доказу щодо звернення останнього до
суду із заявою про відстрочення або
розстрочення виконання судового
рішення, як і не надавалось жодних
доказів відповідачу при наданні
відповідей на вимоги щодо реального
вчинення дій з виконання судового
рішення.

Окрім того, матеріали виконавчих
проваджень не містять будь-яких
доказів про ознайомлення з ними
позивача (боржника у виконавчих
провадженнях), що, на думку суду,
свідчить про нехтування позивачем
(боржником у виконавчих провадженнях)
своїми правами та обов'язками,
визначеними статтею 12 Закону №606-XIV.

Щодо посилання позивача на наявність
постанови відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про накладення штрафу
від 27.06.2014 ВП № 41272882 (яку позивач не
отримував), то судом встановлено, що в
даному випадку відповідачем у
постанові про відкриття виконавчого
провадження №43843312 від 01.07.2014, а саме: у
зазначенні дати виконавчого документа,
на підставі якого відкрито дане
виконавче провадження, вказано дату
27.06.2014, що, на думку суду, є опискою,
оскільки постанова про накладення
штрафу винесена головним державним
виконавцем 05.06.2014 та була надіслана
позивачу 10.06.2014.

При цьому така описка, на думку суду, не
може свідчити про незаконність даної
постанови.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону
№606-XIV копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Враховуючи наведене та встановлені
обставини справи, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
скасування оскаржуваних постанов.

Щодо позовних вимог Департаменту
соціальної політики виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) щодо скасування
постанов відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про відкриття
виконавчих проваджень від 01.07.2014 ВП №№
43843312, 43843241, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті
49 Закону Закону№606-XIV виконавче
провадження підлягає закінченню,
зокрема, у разі повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), який його видав, у
випадку, передбаченому частиною
третьою статті 75 цього Закону.

Частиною 3 статті 75 Закону №606-XIV
встановлено, що у разі якщо виконати
рішення без участі боржника неможливо,
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Згідно пункту 7 частини 2 статті 17
Закону №606-XIV підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема,
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем на виконання
вищевказаних приписів і були винесені
оскаржувані постанови від 01.07.2014 про
відкриття виконавчих проваджень №№
43843312, 43843241.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
постанови про відкриття виконавчих
проваджень №№ 43843312, 43843241 винесені
відповідачем у межах та у спосіб,
визначений Законом №606-XIV, а тому
відсутні підстави для їх скасування.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частин першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи встановлені обставини
справи, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О
В И В:

У задоволенні позову Департаменту
соціальної політики виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
В.П. Катющенко

Судді
О.В. Дегтярьова

Н.А. Добрівська