Справа № 818/966/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 р.Справа № 818/966/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
14.05.2014р. по справі № 818/966/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Укртрансінспекції у
Сумській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_1), звернувся до
Сумського окружного адміністративного
суду з позовом до Управління
Укртрансінспекції у Сумській області
(далі - відповідач), в якому просив суд
визнати незаконною та скасувати
постанову про застосування
адміністративно-господарського штрафу
в сумі 1700 грн. від 08.01.2014 року №002905.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 14.05.2014 р. у
задоволенні адміністративного позову
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 -
відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятою постановою,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 листопада 2013 року державними
інспекторами Управління
Укртрансінспекції у Сумській області,
на підставі завдання на перевірку №
002073 від 18 листопада 2013 року, проведено
перевірку додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом транспортного засобу
автомобіля "Мерседес - Бенц", номерний
знак НОМЕР_1, за кермом якого
знаходився водій ОСОБА_2

За результатами вказаної перевірки
складено акт № 064196 від 20 листопада 2013
року (а.с.7), в якому зафіксовано
порушення позивачем ст. 39 Закону
України "Про автомобільний транспорт",
а саме: водієм на момент перевірки не
були оформлені договір з замовником,
квитанція про сплату транспортних
послуг.

Водій транспортного засобу з актом
перевірки був ознайомлений, від
пояснень та підпису відмовився.

На підставі вказаного акту перевірки
до позивача постановою № 002905 від
08.01.2014р. (а.с. 9) застосовані фінансові
санкції в сумі 1700,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивач звернувся до суду з
вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржувана постанова про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 002905 від 08.01.2014 р. є обґрунтованою та
такою, що прийнята відповідно до норм
чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно з ч. 1 статті 2 Закону України "Про
автомобільний транспорт"
законодавство про автомобільний
транспорт складається із цього Закону,
законів України "Про транспорт", "Про
дорожній рух", чинних міжнародних
договорів та інших нормативно-правових
актів у сфері автомобільних
перевезень.

Порядок здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
згідно з ч. 17 ст. 6 Закону України "Про
автомобільний транспорт" визначає
Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.11.2006 р. № 1567 затверджено Порядок
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті (далі -
Порядок), який встановлює процедуру
здійснення такого контролю.

Відповідно до пункту 4 Порядку
державний контроль на автомобільному
транспорті здійснюється посадовими
особами органу державного контролю
шляхом проведення планових,
позапланових та рейдових перевірок.

Згідно з п. 21 Порядку у разі виявлення в
ході перевірки транспортного засобу
порушення законодавства про
автомобільний транспорт посадовими
особами, що провели перевірку,
складається акт за формою згідно з
додатком 3.

Про результати перевірки
транспортного засобу (відсутність
порушення або зазначення номера
складеного акта) посадова особа робить
запис у дорожньому листі (за наявності
такого) із зазначенням дати, часу, місця
перевірки, свого прізвища, місця роботи
і посади, номера службового
посвідчення та ставить свій підпис.

Таким чином, акт фіксує факт проведення
перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт та є носієм доказової
інформації про виявлені порушення.

Згідно з пунктами 1, 9 частини 1 статті 34
Закону України "Про автомобільний
транспорт" автомобільний перевізник
повинен виконувати вимоги цього Закону
та інших законодавчих і
нормативно-правових актів України у
сфері перевезення пасажирів та/чи
вантажів, забезпечувати водіїв
відповідною документацією на
перевезення пасажирів.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України
"Про автомобільний транспорт"
автомобільні перевізники, водії,
пасажири повинні мати і пред'являти
особам, які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері безпеки дорожнього руху,
документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення.

Частиною 2 ст. 39 Закону України "Про
автомобільний транспорт" визначено
документи для регулярних пасажирських
перевезень:

- для автомобільного перевізника -
ліцензія, договір із органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування чи їх дозвіл, паспорт
маршруту, документ, що засвідчує
використання автобуса на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, квитково-касовий
лист, схема маршруту, розклад руху,
таблиця вартості проїзду (крім міських
перевезень), інші документи,
передбачені законодавством України;

- для пасажира - квиток на проїзд в
автобусі та на перевезення багажу (для
пільгового проїзду - посвідчення особи
встановленого зразка).

Частиною 4 вказаної статті визначено
документи для нерегулярних
пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника -
ліцензія, документ, що засвідчує
використання автобуса на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, договір із
замовником транспортних послуг,
документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг, інші документи,
передбачені законодавством України.

Правила надання послуг пасажирського
автомобільного транспорту,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 18 лютого 1997 р. №
176 (далі - Правила) визначають порядок
здійснення перевезень пасажирів та їх
багажу автобусами, таксі, легковими
автомобілями на замовлення, а також
обслуговування пасажирів на
автостанціях і є обов'язковими для
виконання організаторами регулярних
перевезень, замовниками транспортних
послуг (далі - замовники послуг),
автомобільними перевізниками,
автомобільними самозайнятими
перевізниками, персоналом
автомобільного транспорту,
автостанціями та пасажирами.

Як вбачається з матеріалів справи,
водієм на момент перевірки не був
оформлений договір з замовником,
квитанція про сплату транспортних
послуг. Під час даної перевірки водій
ОСОБА_2, який знаходився за кермом
вищезазначеного автобусу, надав на
перевірку лише ліцензійну картку серії
АА №728317, яка була видана ліцензіату
ОСОБА_1

Колегія суддів зауважує, що відповідно
до п.п. 1.3. - 1.5. Положення про ліцензійну
картку, що додається до ліцензії на
надання послуг з перевезення
пасажирів, небезпечних вантажів,
багажу автомобільним транспортом,
затвердженого Наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України 22.07.2010р. №
514, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 серпня 2010 р. за №
681/17976, ліцензійна картка - документ,
який додається до ліцензії на надання
послуг з перевезення пасажирів,
небезпечних вантажів, багажу
автомобільним транспортом. Ліцензійні
картки додаються до ліцензії на кожен
автомобільний транспортний засіб.

Пунктом 1.9. цього ж Положення
передбачено, що ліцензійна картка
повинна бути в автотранспортному
засобі під час його використання для
надання послуг з перевезення
пасажирів, небезпечних вантажів,
багажу.

Жодних інших документів, якими
автомобільний перевізник повинен
забезпечити водія під час перевезення
пасажирів, а водій повинен мати і
пред'являти особам, які передбачено
ст.ст. 34 та 39 Закону України „Про
автомобільний транспорт", на перевірку
водієм надані не були, про що
інспекторами відносно ОСОБА_1, як
ліцензіата, був складений Акт
проведення перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом від 20.11.2013 р.

Доводи апеляційної скарги про те, що
водій ОСОБА_2 здійснював перевезення
пасажирів автобусом для власних потреб
позивача, а тому перелік документів для
даного виду перевезень
регламентується ч. 10 ст. 39 Закону
України "Про автомобільний транспорт",
колегією суддів не приймаються до
уваги, оскільки жодних доказів на
підтвердження цього факту позивачем
ані до суду першої, ані до суду
апеляційної інстанцій не надано, як і
не надано доказів надання водієм під
час перевірки списку пасажирів, як того
вимагають положення ч. 10 ст. 39 Закону
України "Про автомобільний транспорт",
на які посилається позивач.

Технічна помилка, допущена
відповідачем у незазначенні органу
державного контролю, що здійснив
перевірку, не спростовує факту
виявленого за результатами перевірки
20.11.2013 року порушення позивачем вимог
Закону України "Про автомобільний
транспорт".

Також спростовуються матеріалами
справи доводи апеляційної скарги про
те, що водія не було ознайомлено з актом
проведення перевірки, оскільки акт
проведення перевірки було складено на
підставі наданих водієм документів
(ліцензійна картка), які було складено в
присутності водія та зі змістом акта
останнього ознайомлено та зроблено
відмітку про те, що водій від пояснень і
підпису відмовився.

Відповідно до п. 22 Порядку контролю у
разі відмови уповноваженої особи
суб'єкта господарювання або водія від
підписання акта перевірки суб'єкта
господарювання або акта перевірки
транспортного засобу посадові особи,
що провели перевірку, роблять про це
запис.

Відповідно до абз. 3 ст. 60 Закону України
"Про автомобільний транспорт" за
надання послуг з перевезень пасажирів
та вантажів без оформлення документів,
перелік яких визначений статтями 39 та 48
цього Закону, до автомобільних
перевізників застосовується штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що оскаржувана
постанова про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 002905 від 08.01.2014 р. є обґрунтованою та
такою, що прийнята відповідно до норм
чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з підстав,
наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції підтверджує, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 14.05.2014р.
по справі № 818/966/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя П’янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С.