Справа № К/9991/53158/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/53158/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Житомирі

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14 липня 2011
року

у справі № 2а-9227/10/0670

за позовом Приватного підприємства
«Техноком-Житомир»

до Державної податкової інспекції у
місті Житомирі

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство
«Техноком-Житомир» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у місті
Житомирі (далі - відповідач) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 24 листопада 2010
року № /0 та № /0.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року позов задоволено. Скасовано
прийняті ДПІ у м. Житомирі податкові
повідомлення-рішення рішень від 24
листопада 2010 року № /0 та № /0.
Ухвалено відшкодувати ПП
«Техноком-Житомир» з державного
бюджету 3,40 грн. судового збору.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14 липня 2011
року постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 31
березня 2011 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Житомирі,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 14 липня 2011 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ПП
«Техноком-Житомир», посилаючись на те,
що постанова Житомирського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року та ухвала Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 14 липня 2011 року є законними та
обґрунтованими, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить відмовити в задоволенні
касаційної скарги та залишити без змін
рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Житомирі була проведена
позапланова виїзна перевірка ПП
«Техноком-Житомир» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ «ТД «Дюксрайз»
за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня
2010 року, за результатами якої складений
акт № 8845/23-1/35099808/0100 від 19 листопада 2010
року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені: вимоги пункту
5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого занижено податок на прибуток на
загальну суму 80259,00 грн., у тому числі по
періодах: з 1 квартал 2010 року - 18507,00 грн.,
за півріччя 2010 року - 65348,00 грн., за 3
квартали 2010 року - 80259,00 грн.; вимоги
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 64207,00
грн., у тому числі по періодах: за
березень 2010 року - 14805,00 грн., за квітень
2010 року - 13369,00 грн., за травень 2010 року -
12469,00 грн., за червень 2010 року - 11634,00 грн.,
за липень 2010 року - 3744,00 грн., за серпень
2010 року - 4855,00 грн., за вересень 2010 року -
3330,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що ПП «Техноком-Житомир» неправомірно
включило до складу валових витрат
відповідного податкового періоду
вартість придбаних у ТОВ «ТД
«Дюксрайз» товарів (запчастин), а
податок на додану вартість, сплачений у
складі такої вартості, - до податкового
кредиту відповідного податкового
періоду, оскільки згідно висновку
експерта Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру ГУ
МВС України в м. Києві від 18 жовтня 2010
року № 500 підписи нга податкових та
видаткових накладних, виписаних ТОВ
«ТД «Дюксрайз» на адресу позивача, були
виконані не директором ТОВ «ТД
«Дюксрайз», яким значиться громадянин
ОСОБА_1. Вказані обставини слугували
підставою для висновку податкового
органу про те, що первинні
бухгалтерські, виписані ТОВ «ТД
«Дюксрайз», не можуть бути прийняті до
уваги як первинні бухгалтерські
документи у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та, як наслідок, не
дають позивачу права на формування
валових витрат та податкового кредиту.
При цьому, реальність господарських
операцій між позивачем та вказаним
суб'єктом господарювання податковим
органом в акті перевірки не
заперечувалась.

24 листопада 2010 року ДПІ у м. Житомирі на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ПП «Техноком-Житомир» суму
податкового зобов'язання за платежем:
податок на прибуток у розмірі 96940,00 грн.,
у тому числі: 80529,00 грн. - за основним
платежем, 16411,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

24 листопада 2010 року ДПІ у м. Житомирі на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ПП «Техноком-Житомир» суму
податкового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість у розмірі
93968,00 грн., у тому числі: 64207,00 грн. - за
основним платежем, 29761,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що податковий орган
неправомірно визначив позивачу
податкові зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) з
податку на прибуток та податку на
додану вартість, оскільки факт
поставки товарно-матеріальних
цінностей та оплати її вартості (у тому
числі податку на додану вартість)
підтверджений належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, та не
заперечувався податковим органом, у
зв'язку з чим позивач правомірно
сформував вадові витрати та податковий
кредит відповідного податкового
періоду за господарськими операціями з
ТОВ «ТД «Дюксрайз», з урахуванням того,
що на момент виконання господарських
операцій ТОВ «ТД «Дюксрайз» було
належним чином зареєстрованою
юридичною особою та платником податку
на додану вартість, а також зважаючи на
те, що доказів несхвалення ТОВ «ТД
«Дюксрайз» правочину, укладеного з
позивачем, податковим органом надано
не було.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 5.1 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Виходячи з аналізу наведених положень
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин)та Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), підставою для
формування валових витрат є наявність
у платника податку - покупця
відповідних розрахункових та
платіжних документів, а підставою для
формування податкового кредиту є
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної, яка видається платником
податку, що поставляє товари (роботи,
послуги), на підтвердження здійснення
такої поставки.

Тобто, Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) та Закон
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
пов'язують виникнення у платника
податків права на включення до складу
валових витрат вартості придбаних
товарів (робіт, послуг), а сплачених ним
у складі такої вартості сум податку - до
складу податкового кредиту із
фактичним виконанням робіт (послуг) чи
поставкою товарів, у ціні яких цей
податок сплачений.

Тобто, у податковому обліку понесені
витрати мають бути підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами, які
містять відомості про господарську
операцію, підтверджують її фактичне
здійснення та понесення витрат. І
тільки за повної відсутності таких
документів, або у разі, коли такі
документи є недостовірними, тобто не
відображають реальних подій
(господарської операції), податковий
кредит може вважатись не
підтвердженим.

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання товару (робіт,
послуг), яка призвела до об'єктивної
зміни складу активів такого платника,
придбання такого товару (робіт, послуг)
з метою використання у господарській
діяльності, наявності первинних
документів, які підтверджують понесені
витрати, платник податку має право на
віднесення таких витрат до складу
валових, а податку на додану вартість -
до складу податкового кредиту.

У справі, що розглядається, суди першої
та апеляційної інстанцій встановили,
що господарські операції з придбання
позивачем (покупцем)
товарно-матеріальних цінностей у ТОВ
«ТД «Дюксрайз» (постачальника) мали
реальний характер, що підтверджується
належним чином оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
видатковими та податковими накладними,
платіжними дорученнями,
транспортування товару підтверджене
товарно-транспортними накладними,
оприбуткування товарно-матеріальних
цінностей підтверджене
оборотно-сальдовими відомостіми по
рахунках №28.1, № 36.1, № 63.1 (арк. справи
78-146).

Судами також було встановлено, що
обставини щодо реальності
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «ТД «Дюксрайз» податковим
органом не заперечувались та знайшли
своє підтвердженні в акті перевірки.

Відповідно до статті 241 Цивільного
кодексу України (в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Частиною 2 статті 1158 Цивільного кодексу
України (в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що особа, яка вчинила дії в
майнових інтересах іншої особи без її
доручення, зобов'язана при першій
нагоді повідомити її про свої дії. Якщо
ці дії будуть схвалені іншою особою,
надалі до відносин сторін
застосовуються положення про
відповідний договір.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, доказів несхвалення ТОВ «ТД
«Дюксрайз» правочину, укладеного з ПП
«Техноком-Житомир», податковим органом
судам надано не було.

Доказів на спростування вказаних
обставин податковим органом до
касаційної скарги також додано не було.

За таких обставин, суди першої та
апеляційної інстанції дійшли
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про безпідставність визначення
позивачу податкових зобов'язань (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на прибуток та з
податку на додану вартість
оспорюваними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Житомирі підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Житомирського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року та ухвала Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 14 липня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Житомирі залишити
без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 14 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна