Справа № 2-а-8329/10/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м. Київ
К/9991/4646/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2010 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10 січня 2011
року

у справі № 2-а-8329/10/2070

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3;
позивач) звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова (далі -
ДПІ у Московському районі м.
Харкова; відповідач) про скасування
рішення № від 15 березня
2010 року про застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 06
вересня 2010 року, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10 січня 2011 року, в задоволенні
адміністративного позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі, позивач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ФОП
ОСОБА_3, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 06
вересня 2010 року, ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10 січня 2011
року та задовольнити повністю позовні
вимоги.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами
Державної податкової адміністрації у
Харківській області проведено
перевірку кафе-піцерії, що належить
позивачу, з питань дотримання
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, за результатами якої
складено акт №
1491/20/40/23/НОМЕР_2 від 26 лютого 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
рішення № від 15
березня 2010 року, яким до ФОП ОСОБА_3
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 6 153,00 грн.

За результатами
адміністративного оскарження, спірний
акт індивідуальної дії залишено без
змін.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пунктів 2, 5, 12, 13 статті 3
Закону України від 06 липня 1995 року №
265/95-ВР «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 265/95-ВР) з огляду на
невикористання розрахункової книжки №
/6 та невидачу розрахункового
документа при здійсненні реалізації
товару на суму в розмірі
54,00 грн., порушення порядку ведення
розрахункової книжки № /6,
незабезпечення ведення обліку
товарно-матеріальних цінностей за
місцем їх реалізації та зберігання на
загальну суму в розмірі 1 889,00 грн., а
також невідповідність суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті реєстратора розрахункових
операцій, на суму в розмірі 339,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовної
вимоги про визнання протиправним та
скасування рішення № від 15
березня 2010 року в частині застосування
до ФОП ОСОБА_3 суми штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 3 778,00
грн., суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з відсутності у
підприємця первинних документів на
підтвердження оприбуткування
товарно-матеріальних цінностей та
ненадання на перевірку книги обліку
доходів та витрат.

Проте, в розглядуваній ситуації
судовими інстанціями не враховано, що
відповідно до пункту 12 статті 3 Закону
№ 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 Закону № 265/95-ВР
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою-суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави для висновку про те, що
обов'язок ведення обліку товарних
запасів не міг бути покладений на
суб'єктів підприємницької
діяльності-фізичних осіб, які
здійснювали підприємницьку діяльність
за спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03 липня 1998 року № 727/98
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Указ № 727/98).

При цьому як вбачається з підпункту 2.2.6
пункту 2.2 розділу 2 акту перевірки №
1491/20/40/23/НОМЕР_2 від 26 лютого 2010 року,
який є носієм доказової інформації, на
момент проведення контролюючим
органом перевірки
позивача останній був платником
єдиного податку.

Відповідно до абзацу 8 статті 4 Указу №
727/98 форма книги обліку доходів та
витрат, що підлягають оподаткуванню
відповідно до цього Указу, і порядок її
ведення суб'єктами малого
підприємництва, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, встановлюються Державною
податковою адміністрацією України.

Пунктом 8 Порядку видачі Свідоцтва про
сплату єдиного податку, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 29 жовтня 1999
року № 599 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
передбачено, що для визначення
результатів власної підприємницької
діяльності на підставі хронологічного
відображення здійснених господарських
і фінансових операцій платник єдиного
податку веде Книгу обліку доходів і
витрат згідно із додатком № 10 до
Інструкції про прибутковий податок з
громадян, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21 квітня 1993 № 12
та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 09 червня 1993 року за № 64.
При цьому обов'язковому заповненню
підлягають лише графи «період обліку»,
«витрати на виробництво продукції»,
«сума виручки (доходу)», «чистий доход».

В свою чергу, форма Книги обліку
доходів і витрат не передбачає ведення
обліку товарних запасів, а відтак
підстави для застосування до позивача
суми штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 3 778,00 грн. рішенням № від
15 березня 2010 року в даному випадку
відсутні.

Водночас факт порушення ФОП ОСОБА_3
пунктів 2, 5, 13 статті 3 Закону № 265/95-ВР
підтверджується зібраними у справі
доказами, зокрема, актом перевірки,
описом наявних купюр та монет,
власноручно зробленим барменом
господарської одиниці, яка належить
позивачу, та не спростовано
підприємцем.

Доводи касаційної скарги про порушення
органом державної податкової служби
порядку проведення перевірки колегія
суддів відхиляє, позаяк недотримання
податковим органом вимог
законодавства під час здійснення
перевірки, у разі допуску його
посадових осіб до проведення такої
перевірки, не звільняє суб'єкта
господарювання від передбаченої
чинним законодавством
відповідальності за допущені ним
порушення вимог податкового та іншого
законодавства, що виявлені в ході її
проведення.

При цьому в розглядуваній ситуації
працівників ДПА у Харківській області
до проведення перевірки допущено, що не
заперечується ФОП ОСОБА_3 та свідчить
про фактичну згоду на проведення такої
перевірки.

Відповідно до статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, рішення суду апеляційної
інстанції слід скасувати, а рішення
суду першої інстанції - змінити.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Скасувати ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10 січня 2011 року.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2010 року змінити в частині
відмови в задоволенні позову про
скасування рішення №
від 15 березня 2010 року в частині
застосування до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 суми штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 3 778,00 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою позов задовольнити.

Скасувати рішення № від 15
березня 2010 року в частині застосування
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
суми штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 3 778,00 грн.

В решті постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
06 вересня 2010 року залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.