Справа № 336/5488/14-а
Суддя: Кляшторний В. С.
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/5488/14-А
Провадження № 2-а/336/132/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі головуючого судді
Кляшторного В.С., при секретарі
Ведмедьовій В.В., за участю позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача -
Шевченко О.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Запоріжжі в
залі № 4 цивільну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя,
третя особа - Головне Управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області, про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з
вищевказаним адміністративним
позовом, в якому зазначає, що вона
перебуває на обліку в УПФУ
Шевченківського району м Запоріжжя з
03.06.2008 р. та їй призначена пенсія за
віком. З моменту призначення їй пенсії
виплата пенсії проводилась за її
заявою через банківську установу ТОВ
«Український промисловий банк» (хоча
фактично в УПФУ Шевченківського району
їй безальтернативно вказали
звернутися саме в цей банк).

З 2004 року вона змушена впродовж
тривалого часу перебувати на території
Російської Федерації, оскільки вона є
опікуном і здійснює постійний догляд
за своєю рідною сестрою - ОСОБА_3. Її
сестра є інвалідом дитинства у зв'язку
з психічним захворюванням, визнана
недієздатною. Раніше за нею
здійснювали догляд їх батьки, але після
їх смерті позивачка є єдиним її
родичем. Перевезти сестру до місця
свого проживання вона не може оскільки
органи опіки РФ не дають дозвіл це
зробити до придбання на ім'я сестри 3-х
кімнатної квартири на території
України. Позивачка не має фінансової
можливості це зробити тому змушена
здійснювати догляд за місцем
проживання її сестри.

В березні 2014 р. вона змогла приїхали у м.
Запоріжжя і дізналась, що виплата їй
пенсії припинена.

26.03.2014 р. вона звернулась до УПФУ
Шевченківського району м. Запоріжжя з
заявою про відновлення їй пенсії.

Оскільки УПФУ Шевченківського району
м. Запоріжжя не виплатив їй всю суму
недоотриманої пенсії одразу, вона
звернулася до Головного управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області. На своє звернення вона
отримала відповідь № 452/П-9 від 10.06.2014 р.,
з якою вона не згодна. Також вона
звернулася з заявою до УПФУ
Шевченківського району м. Запоріжжя з
проханням виплатити їй всю суму
недоотриманої пенсії, проте отримала
відмову.

З вказаними відповідями вона не згодна,
оскільки вважає, що припинення виплати
пенсії відбулося не з її вини, вона
вчинила всі необхідні дії для
своєчасного отримання пенсії. Так в
березні 2009 р. УПФУ Шевченківського
району самостійно без будь-якої заяви
з її сторони припинив перерахунок їй
пенсії на банківський рахунок, а
перевів виплату пенсії на поштове
відділення № 71 в м. Запоріжжя. Про
зазначений перевод її не повідомляли,
хоча вона і залишала свою адресу в РФ і
дані про свого представника за
довіреністю в. м. Запоріжжя.

На підставі вищевикладеного просить
суд визнати незаконними дії УПФУ в
Шевченківському районі м. Запоріжжя по
неповній та частковій виплаті їй
недоотриманої пенсії за період з 01.02.2009
р. та зобов'язати відповідача виплатити
їй повністю недоодержаної пенсії за
період з 01.03.2009 р. по 01.03.2014 р.

В судовому засіданні позивачка свій
позов підтримала, підтвердила
обставини зазначені в ньому, та просила
його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала,
заперечувала проти позовних вимог,
посилаючись на те, що в своїй заяві про
призначення пенсії за віком позивачка
вказала адресу свого фактичного місця
проживання, а саме м. Запоріжжя, вул..
Чарівна, 153-Б/124. На цю адресу
відповідачем неодноразово
направлялись повідомлення про
переведення виплати її пенсії на
поштове відділення № 71 та виклики на
прийом до управління. Також
управлінням були направлені запити до
адресно-довідкового сектору ВГІРФО для
з'ясування місця реєстрації позивачки
на які отримано відповіді де зазначено
що місце реєстрації позивачки не
змінено та до відділу реєстрації актів
цивільного стану щодо наявності даних
про смерть, згідно відповідей
відомості про смерть не виявлено. Тому
вважає, що відповідачем були вчинені
всі можливі дії та заходи щодо
запобігання припинення виплати пенсії
позивачки. Крім того зазначила, що
твердження позивачки стосовно того, що
вона надала управлінню нотаріально
посвідчену довіреність про
представництво її інтересів в органах
ПФУ не підтверджено, оскільки така
довіреність відсутня в матеріалах
пенсійної справи. Просила в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Представник третьої особи - Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області, в судове
засідання не з'явився, направив на
адресу суду письмові заперечення, в
яких зазначається аналогічне викладе
відповідачем, просила відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає
необхідним в задоволенні позову
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка 03.06.2008
р. звернулась до відповідача із заявою
про призначення пенсії за віком у
відповідності до вимог Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» пенсія
виплачується щомісяця організаціями,
що здійснюють виплату і доставку
пенсій, у строк не пізніше 25 числа
місяця, за який виплачується пенсія,
виключно в грошовій формі за
зазначеним у заяві місцем фактичного
проживання пенсіонера в межах України
або перераховується на визначений
цією особою банківський рахунок у
порядку, передбаченому
законодавством.

Згідно заяви позивачки СПБ-043-03 від
03.06.2008 р. належні їй суми пенсії
перераховувались на її поточний
рахунок, відкритий у Запорізькій філії
ТОВ «Український промисловий банк».

Механізм виплати пенсій, що
нараховуються відповідно органами
Пенсійного фронду і фінансуються за
рахунок коштів Пенсійного фонду за
згодою пенсіонерів через їх поточні
рахунки в установах уповноважених
банків регулюється Порядком виплати
пенсій та грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банках
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30 серпня 1999 р. №
1596. Відповідно до п. 1 якого
уповноваженими банками є банки,
визнані переможцями конкурсу на право
виплати пенсій та грошової допомоги
через банківські рахунки за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги,
що проводиться в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, з якими за результатами цього
конкурсу Мінсоцполітики та Пенсійним
фондом укладено відповідні договори.

Пунктом 14 вказаного вище Порядку,
передбачено, що якщо суми пенсій та
грошової допомоги одержуються за
довіреністю більше як один рік або не
одержуються з поточного рахунка
більше як один рік уповноважений
банк зобов'язаний повідомити про це
відповідний орган Пенсійного фонду
або орган праці та соціального захисту
населення не пізніше 28 числа місяця, у
якому виникли такі обставини, а
одержувач пенсії та грошової допомоги
- подати нову заяву в орган Пенсійного
фонду або орган праці та соціального
захисту населення у порядку,
визначеному в пункті 10 цього Порядку.

У разі невиконання одержувачем пенсій
та грошової допомоги цієї умови
орган Пенсійного фонду або орган праці
та соціального захисту населення
припиняє перерахування відповідно
пенсії та грошової допомоги на
поточний рахунок у визначену
одержувачем установу банку і
здійснює виплату через підприємство
поштового зв'язку за місцем
проживання одержувача в установленому
порядку.

У зв'язку з тим, що у лютому 2009 року ТОВ
«Український промисловий банк» не
пройшов конкурс по відбору банків, з
ним було достроково розірвано договір
по обслуговуванню пенсіонерів з
виплати пенсій та грошової допомоги, а
з березня 2009 року операції по
безготівковому перерахуванню
пенсійних коштів на поточні рахунки
одержувачів були припинені. Вказане
підтверджується Інформацією про
рішенням конкурсної комісії по відбору
банків від 27.02.2009 р.

У разі виникнення проблем з виплатою
пенсій через банківські установи, її
виплата здійснюється через
підприємства поштового зв'язку за
зазначеним у заяві місцем фактичного
проживання пенсіонера в межах України
або через установи банків, які пройшли
конкурсну комісію.

Так 02.03.2009 року спеціалістом управління
було направлено лист з повідомленням
про переведення пенсії позивача на
поштове відділення № 71 зв'язку, за
зазначеним у заяві місцем фактичного
проживання, та запрошено на прийом до
органів Пенсійного фонду. У заяві про
призначення пенсії місцем фактичного
проживання та реєстрації позивачем
вказано адресу: м. Запоріжжя, вул..
Чарівна. 153-б, кв. 124, інших даних про
місце проживання в пенсійній справі не
визначено.

На виклики спеціаліста позивачка не
з'являлась, пенсію не отримувала, у
зв'язку з чим спеціалістом управління в
жовтні 2009 року було відправлено лист до
адресно-довідкового бюро для
з'ясування змін місця реєстрації та в
листопаді 209 року лист до відділу
реєстрації актів цивільного стану щодо
наявності даних про смерть. Згідно
наданих відповідей місце реєстрації не
змінено та відомості про смерть не
виявлено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється, зокрема, у разі
неотримання призначеної пенсії
протягом 6 місяців підряд.

На підставі викладеного з грудня 2009
року виплату пенсії позивачки
припинено, та їй знов направлено на
адресу вказану в її заяві виклик на
прийом до органів Пенсійного фонду
України.

У 2011 році відповідачем повторно було
направлено запит до
адресно-довідкового сектору ВГІРФО для
з'ясування місця реєстрації позивача,
на який отримано відповідь, де
зазначено, що місце реєстрації
позивача не змінено.

26.03.2014 р. позивачка звернулась до
відповідача з заявою про поновлення
виплати пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» нараховані суми
пенсії, на виплату яких пенсіонер
мав право, але не отримав своєчасно з
власної вини, виплачуються за минулий
час, але не більше ніж за три роки до
дня звернення за отриманням пенсії. У
цьому разі частина суми неотриманої
пенсії, але не більш як за 12 місяців,
виплачується одночасно, а решта суми
виплачується щомісяця рівними
частинами, що не перевищують місячного
розміру пенсії.

На підставі вищевказаної норми закону
сума недоодержаної пенсії за період з
25.03.2011 р. по 30.04.2014 р. складає 35866, 02 грн..
Перша виплата поновленої пенсії у сумі
13639, 36 грн. була здійснена у травні 2014 р.
Залишок неодержаної суми буде
виплачено щомісяця рівними частинами,
що не перевищують місячного розміру
пенсії.

Згідно із ст. 8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що відповідач діяв в межах
закону, а тому підстави для задоволення
позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 69, 70, 71, 86, 158-160, 162,
171, 185, 186 КАС України, Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», суд

П О С Т А Н О В И
В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя,
третя особа - Головне Управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області, про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити дії -
відмовитиі.

Постанова може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення. Якщо
постанову було прийнято без виклику
особи, яка її оскаржує, або у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
В.С. Кляшторний