Справа № 15275/10
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2012-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2012 рокусправа № 2а-6180/09/0870

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Проценко
О.А.

суддів: Шлай А.В.
Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Ліпіної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вільнянської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області

на постанову: Запорізького окружного
адміністративного суду від 01.02.2010р. у
справі № 2а-6180/09/0870

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Запорожець"

до: Вільнянської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області

про: скасування рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Запорожець" (далі по
тексту - позивач) звернулося до суду з
позовом про визнання нечинним та
скасування рішення Вільнянської
міжрайонної Державної податкової
інспекції Запорізької області в особі
Новомиколаївського відділення
Вільнянської міжрайонної Державної
податкової інспекції Запорізької
області (далі - відповідач, податковий
орган) №/0 від 02.03.2009р., яким до
позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції.

На обґрунтування позовних вимог
зазначено, що спірне рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій форми "С" № від 02.03.2009
винесено з порушенням норм
матеріального права та без врахування
фактичних обставин господарської
діяльності позивача. Позивач
стверджує, що з його боку був відсутній
продаж електроенергії, оскільки
електроенергію він, в свою чергу,
отримує від спеціалізованої
організації. Позивач не виробляє
електроенергію, не займається її
продажем і не має ліцензій на ці види
господарської діяльності, як це
передбачено ст.13 Закону України "Про
електроенергетику". Отже, операції по
оплаті за спожиту електроенергію при
здачі майна в оренду є господарською
операцією в межах одного договору, тому
в такому випадку реєстратор
розрахункових операцій не повинен
застосовуватись.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено. Суд погодився з позицією
позивача щодо недоведеності факту
продажу позивачем електричної енергії;
зазначає про безпідставність
застосування до спірних правовідносин
норм Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств". Крім того, суд з
посиланням на норми ст. 250
Господарського кодексу України суд
встановив порушення податковим
органом строку застосування
відповідальності.

Не погодившись з висновками суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог. На думку
відповідача під час перевірки було
встановлено, що за договором від 10.03.2007
позивач надавав послуги оренди
магазину та електроенергії підприємцю
ОСОБА_1, які оформлялись актами прийому
- передачі. Оплата здійснювалась
готівкою в касу позивача, тобто,
стверджує податковий орган, ТОВ
"Запорожець" здійснювало діяльність в
сфері торгівлі електроенергією, яка є
товаром не власного виробництва
(покупною операцією), а отже реєстратор
розрахункових операцій в будь-якому
випадку слід було застосовувати.
Відповідач впевнений в тому, що
позивачем було порушено п.1 ст.3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" №1776-ІІІ від 01.06.2000р., а тому
застосування до останнього санкцій є
правомірним.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, в
період з 26.12.2008 по 10.02.2009 Вільнянською
міжрайонною державною податковою
інспекцією Запорізької області, що
діяла через своє Новомиколаївське
відділення, проведена планова виїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю "Запорожець" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2007 по
30.09.2008, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2007 по
30.09.2008. За результатами перевірки
складено акт №6/23/31176930 від 17.02.2009р., в
якому зазначається про виявлення факту
реалізації електроенергії у сумі
1099,51грн. без застосування реєстратора
розрахункових операцій.

Так, в акті вказується, що згідно з
договором №ДГ-0000001 від 01.03.2007 ТОВ
"Запорожець" надавало послуги з оренди
магазину, розташованого за адресою:
смт.Новомиколаївка, вул.Леніна, та
електроенергії ПП ОСОБА_1 Факт щодо
здійснення господарських операцій
(послуг з оренди магазину та
компенсації електроенергії)
оформлялися актами здачі - прийняття
робіт (надання послуг) за липень -
грудень 2007 року, січень - вересень 2008
року. Оплата здійснювалась внесенням
ПП ОСОБА_1 готівкових коштів в касу
підприємства позивача. За висновками
податкового органу позивачем порушено
п.1 ст.3 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" №1776-ІІІ від
01.06.2000р. у зв'язку із здійсненням
операцій з продажу електроенергії ПП
ОСОБА_1 за період з 01.07.2007 по 31.09.2008 за
готівкові кошти в сумі 1099,51грн. Без
застосування реєстратора
розрахункових операцій.

На підставі акту перевірки податковим
органом винесено рішення про
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій форми "С" №
від 02.03.2009 на суму 5 497 грн. 55 коп.

Аналіз матеріалів справи та норм права,
які регулюють спірні правовідносини,
показав наступне.

Як встановлено матеріалами справи, між
позивачем та приватним підприємцем
ОСОБА_1 були укладені та виконувались
договори оренди нерухомого майна
№07/03/10/01 від 10.03.2007 та №07/03/10/01 від 10.03.2008.
Згідно з цими договорами оренди ПП
ОСОБА_1 орендував у позивача 20
(двадцять) квадратних метрів у
нежитловій будівлі, яка знаходилась за
адресою: Запорізька область,
Новомиколаївський район,
смт.Новомиколаївка, вул.Леніна, буд.43.

Відповідно до п.3.1 обох договорів
оренди, орендар (ПП ОСОБА_1) зобов'язаний
компенсувати орендодавцю (Позивачу)
витрати електроенергії згідно з
показниками лічильників окремо від
виплати орендної плати. Ці витрати ПП
ОСОБА_1 компенсував шляхом внесення
готівкових грошових коштів в касу
позивача, про що оформлявся
прибутковий касовий ордер.

З аналізу документів, які
підтверджують виконання договору
оренди, вбачається, що йдеться не про
продаж електроенергії, а лише про
компенсацію її вартості. Крім того в
прибуткових касових ордерах
зазначається про оплату послуг з
оренди.

Відповідно до п.1 ст.3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" №1776-ІІІ від 01.06.2000рю суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

За приписами ст.2 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" №1776-ІІІ від 01.06.2000 під
розрахунковою операцією розуміється
приймання від покупця готівкових
коштів, платіжних карток, платіжних
чеків, жетонів тощо за місцем
реалізації товарів (послуг), видача
готівкових коштів за повернутий
покупцем товар (ненадану послугу), а у
разі застосування банківської
платіжної картки - оформлення
відповідного розрахункового документа
щодо оплати в безготівковій формі
товару (послуги) банком покупця або, у
разі повернення товару (відмови від
послуги), оформлення розрахункових
документів щодо перерахування коштів у
банк покупця.

Норми цивільного законодавства (ч.1
ст.901 Цивільного кодексу України)
визначають, що за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з п.1.5 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України № 28 від 31.07.1996 (зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 02.08.1996, з
наступними змінами та доповненнями), у
разі підключення електроустановок
споживача до електричних мереж,
власник яких не є постачальником
електричної енергії, та виникнення у
споживача відповідно до законодавства
України зобов'язань уносити плату за
перетікання реактивної
електроенергії, між споживачем та цим
власником електричних мереж,
укладається договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача. Отже, надання позивачем
послуги з користування електричною
енергією орендарю можливо лише за
наявності одночасно 3 (трьох) умов:

• наявність у орендаря власних
енергоустановок, які він підключає до
електричних мереж позивача;

• наявність між позивачем та
орендарем договору про технічне
забезпечення електропостачання
орендаря;

• наявність договору між орендарем
та електропостачальною організацією,
що має ліцензію, відповідно до якого
орендар є незалежним споживачем
електричної енергії.

Таким чином, домовленість позивача та
орендаря в договорах оренди про
компенсацію вартості електроенергії
не є наданням послуг з користування
електричною енергією в будь-якому
вигляді. З боку позивача був відсутній
продаж електроенергії, оскільки
електроенергію позивач, в свою чергу,
отримує від спеціалізованої
організації. Позивач не виробляє
електроенергію, не займається її
продажем і не має ліцензій на ці види
господарської діяльності, як це
передбачено ст.13 Закону України "Про
електроенергію".

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв посилання відповідача на п.1.31
ст.1 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" від 28.12.1994
№334/94-ВР, оскілки зазначений пункт
відноситься до вживання термінів для
цілей саме цього Закону, що зазначено
безпосередньо в ст.1. Зазначений закон є
спеціальним законом з питань
оподаткування, який регулює
правовідносини у сфері оподаткування
прибутку підприємств. Правовідносини
із застосування реєстраторів
розрахункових операцій не є
податковими правовідносинами. Таким
чином, до правовідносин із
застосування реєстраторів
розрахункових операцій не можна
застосовувати норми Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 №334/94-ВР.

З урахуванням часу здійснення
позивачем господарських операцій та
виявлення фактів податковим органом
вірним також є висновок суду щодо
застосування ч.1 ст.250 Господарського
Кодексу України. За нормами даної
статті адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом

Так, результат перевірки зафіксовано
актом від 17.02.2009 №6/23/31176930. Висновки
перевірки стосуються періоду з 01.07.2007
по 30.09.2008р. Застосування санкцій
відбувається ї 02.03.2009 (дата спірного
рішення).

Таким чином, відповідачем порушені
терміни для застосування до суб'єкта
господарювання адміністративно -
господарської санкції (щодо періоду з
01.07.2007 по 02.03.2008), встановлені ст.250 ГК
України.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.
Апеляційна скарга відповідача не
містить доводів, які б спростували
висновки суду першої інстанції. Суд
першої інстанції об'єктивно, повно і
всебічно дослідив обставини, які мають
значення для справи, вірно застосував
норми права, які регулюють спірні
правовідносини. Рішення суду є
законним та обґрунтованим, підстав для
його скасування не вбачається.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Вільнянської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 01.02.2010р. у
справі № 2а-6180/09/0870 залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 01.02.2010р. у
справі № 2а-6180/09/0870 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України та може
бути оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст.212 КАС України.

Дата виготовлення повного текста
ухвали 28.07.2014р.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
А.В. Шлай

Суддя:
Т.І. Ясенова