Справа № К/9991/62376/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/62376/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Гаманка О.І., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Центральної районної Ради м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим про стягнення недоплаченої суми
допомоги по догляду за дитиною за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
судді Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 21 жовтня 2010 року,
постанову Центрального районного суду
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 24 грудня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 6 вересня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

15 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що є матір'ю малолітньої
дитини та є застрахованою особою в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
тому відповідно до статті 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» має право на
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку як
застрахована особа у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.
Проте управління праці та соціального
захисту населення Центральної
районної Ради м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим проводило
нарахування та виплату вказаної
допомоги в меншому розмірі. Позивачу
надано відпустку по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку з 6
лютого 2009 року по 14 листопада 2011 року.
5 травня 2010 року позивач
достроково приступила до виконання
трудових обов'язків на умовах
неповного робочого часу. Просила
поновити строк звернення до суду;
визнати протиправною бездіяльність
відповідача щодо не нарахування та
невиплати позивачу за період з лютого
2009 року по вересень 2010 року допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у урахуванням розміру
цієї допомоги, встановленого статтею 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»;
зобов'язати відповідача перерахувати
та виплатити позивачу недонараховану
та недоплачену суму допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з лютого 2009
року по вересень 2010 року в розмірі 11980,21
грн; стягнути з відповідача судові
витрати у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою судді Центрального районного
суду м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 21 жовтня 2010 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення
Центральної районної Ради м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим про стягнення недоплаченої суми
допомоги по догляду за дитиною за
період з 1 лютого 2009 року до 15 квітня 2010
року залишено без розгляду.

Постановою Центрального районного
суду м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 24 грудня 2010 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Центральної
районної Ради м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим про
стягнення недоплаченої суми допомоги
по догляду за дитиною за період з 15
квітня 2010 року по вересень 2010 року
відмовлено.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 6 вересня 2011 року апеляційні
скарги ОСОБА_1 залишено без
задоволення, а ухвалу Центрального
районного суду м. Сімферополя від 21
жовтня 2010 року та постанову
Центрального районного суду м.
Сімферополя від 24 грудня 2010 року - без
змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами неповне з'ясування обставин, які
мають значення у справі, та порушення
норм чинного матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
позивач просить скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити її позов повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, та є
застрахованою особою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому має
право на виплату допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. Позивачу надано відпустку по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 6 лютого 2009 року по 14
листопада 2011 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій,
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про зобов'язання перерахувати та
виплати недоплачену суму допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за 2010 рік, зазначили, що
зазначені правовідносини врегульовані
статтею 45 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»,
положення якого неконституційними не
визнавалися.

Проте такий висновок судів попередніх
інстанцій не ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI - правовідносини
щодо виплати допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21 листопада 1992 року № 2811-ХII, дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Статтею 15 Закону № 2811-ХII
було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Згідно зі статтею 43 Закону № 2240-III
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40- 44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
в тому числі й пункт 25 розділу II цього
Закону щодо виключення статей 40- 44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», а з 1 січня 2009 року - статті
13, 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми».

Водночас частиною другої статті 46
Закону України «Про державний бюджет
України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року
№ 835-VI та частиною третьою статті 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року
№ 2154-VI було визначено, що допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми
(далі - Порядок) був затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року № 1751 саме
на виконання Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1 Порядку). Нові акти Уряду на
виконання статті 46 Закону України «Про
державний бюджет України на 2009 рік» та
статті 45 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» не
приймалися.

Крім того, за змістом пункту 17 цього
Порядку право на виплату допомоги
мають особи, зазначені в статті 13
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», яка на час виникнення
спірних відносин поширювала свою дію
щодо виплати допомоги лише на
незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» на виконання статті 46
Закону України «Про державний бюджет
України на 2009 рік» та статті 45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» Кабінет Міністрів України не
визначав.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що на відносини щодо
виплати допомоги застрахованій в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
особі поширюються норми спеціального
закону (яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням»), а тому застосування
судами попередніх інстанцій до таких
правовідносин положень Закону України
про Державний бюджет України на 2010 рік
та Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751, є помилковим.

Відповідно до частин першої, другої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України в редакції від 7
липня 2010 року (набрала чинності з 30
липня 2010 року) адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

До прийняття зазначеної редакції
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України був встановлений
річний строк звернення до
адміністративного суду.

За правилами частини другої статті 5
Кодексу адміністративного судочинства
України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Спірні правовідносини виникли під час
дії редакції статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачала річний строк
звернення до суду.

Таким чином, у випадках звернення до
суду з позовом після 30 липня 2010 року
щодо позовних вимог за період до
зазначеної дати повинен
застосовуватись річний строк
звернення до суду, залишок якого після
30 липня 2010 року не повинен перевищувати
шести місяців. Оскільки позивач
звернувся до суду 15 жовтня 2010 року,
тобто залишок річного строку звернення
до суду після 30 липня 2010 року не
перевищує шести місяців, то його
позовні вимоги з 15 жовтня 2009 року
підлягають судовому розгляду.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції неправильно застосував
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, що
набрала чинності з 30 липня 2010
року), та безпідставно залишив без
розгляду позовні вимоги з 15 жовтня 2009
року до 15 квітня 2010 року.

Апеляційний суд зазначеної помилки не
виправив.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Згідно з частиною другою статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Центрального районного суду
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 24 грудня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 6 вересня 2011
року скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвалу судді Центрального районного
суду м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 21 жовтня 2010 року
змінити.

В абзаці першому резолютивної частини
ухвали замість дати « 15.04.2010 р.»
зазначити дату « 14 жовтня 2009 року».

В абзаці другому резолютивної частини
ухвали замість дати « 15.04.2010 р.»
зазначити дату « 15 жовтня 2009 року».

В решті ухвалу судді Центрального
районного суду м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 21
жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Гаманко О.І.

Олендер І.Я.