Справа № 815/1773/14
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1773/14

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції:
Потоцька Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

судді - Градовського Ю.М.,

судді - Лук'янчук О.В.,

за участю секретаря судового
засідання - Паламарчук Н.О.,

представника відповідача - Прилипко
О.В., Кононєнко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28 квітня
2014р. в справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування рішення про анулювання
посвідки на постійне місце проживання
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

20.03.2014р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування рішення від 18.08.2011р.,
викладеного формі висновку, яким
анульована посвідка на постійне місце
проживання. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що він в 1990 році
прибув до України відповідно до
Урядової Угоди між Соціалістичною
Республікою В’єтнам та СРСР від
02.04.1981р. «Про направлення та прийняття
в'єтнамських громадян на професійне
навчання та роботу на підприємствах і в
організаціях СРСР». В період з 1990 по
1995р. навчався в Одеському
гідрометеорологічному інституті та
постійно проживав в м.Одесі. За час
життя в Україні одружився з ОСОБА_2, має
двох дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3
За результатами поданої позивачем
заяви про залишення в Україні на
постійне проживання у лютому 2002р. УМВС
України в Одеській області прийнято
рішення про видачу позивачу довідки на
постійне проживання в України серії
НОМЕР_2 від 23.09.2002р.

26.03.2009р. позивач отримав новий бланк
посвідки на постійне проживання серії
НОМЕР_3. Проте, 18.08.2011р. відповідач
прийняв рішення про скасування
зазначеної посвідки. Таке рішення
ОСОБА_1 вважає незаконним та
необґрунтованим, оскільки відповідач,
надаючи посвідку на постійне
проживання в 2002р. та у 2009р., виходив з
вимог норм абз.3 п. 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про
імміграцію». На той час будь-яких
підстав для відмови встановлено не
було. Разом із тим, приймаючи в 2011 році
рішення про скасування посвідки,
відповідач керувався тією ж самою
нормою, хоча за зазначений період не
виникло нових обставин, які б тягли за
собою обґрунтування скасування
дозволу на імміграцію. Крім того,
підстави для скасування дозволу
визначені ст. 12 Закону України «Про
імміграцію», на яку відповідач не
посилався; також рішення відповідача
прийнято з порушенням встановленого
Порядку провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію і
поданням про його скасування та
виконання прийнятих рішень, яке
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 2002р. №
1983 (без виклику позивача, без надання
йому можливості надати пояснення).
Оскільки позивач неправомірно був
позбавлений статусу постійного
проживання на Україні, він просив
поновити йому посвідку на постійне
проживання.

Головне управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області заперечувало проти позову,
зазначаючи, що позивач отримав дозвіл
на імміграцію в порушення вимог Закону
України «Про імміграцію», а саме: надав
посвідку про навчання в Одеському
державному екологічному університеті
по строку, який не відповідає фактичним
обставинам. Вважаючи, що позивачем
надані недостовірні дані, відповідач
вважав, що рішення про анулювання
посвідки на постійне проживання
прийнято обґрунтовано та не підлягає
скасуванню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28 квітня
2014р. в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив постанову
суду скасувати та прийняти нову - про
задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається
наступне.

ОСОБА_1 у 1990 році прибув в Українську
РСР відповідно до Міжурядової Угоди
від 2 квітня 1981 року «Про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР». З
1990р. по 1995р. навчався в Одеському
гідрометеорологічному інституті, по
закінченню якого отримав диплом за
спеціальністю океанологія, йому
присвоєна кваліфікація інженера
океанолога. З 1990р. позивач проживає в
м.Одесі.

В 12.05.1998р. позивач одружився із
громадянкою В’єтнаму ОСОБА_2, має двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
які народились в м.Одесі (а.с.15,16).
Проживають всією сім'ю в АДРЕСА_1. У 2011р.
позивач заснував ТОВ «Восток М.М.».

04.02.2002р. позивач звернувся до відділу
ГІРФО ГУМВС України в Одеській області
із заявою про залишення на постійне
місце проживання в Україні та
документування посвідкою. 23.09.2002р.
громадянин В’єтнаму ОСОБА_1
документований посвідкою на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_2.

26.03.2009р. за № 259909 позивач отримав нову
посвідку на постійне проживання на
території України серії НОМЕР_3.

16.05.2011р. до ВГІРФО ГУМВС України в
Одеській області з Державного
департаменту у справах громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб
надійшла телеграма № 49/2-4062 щодо
перевірки наявної інформації відносно
іноземних громадян за списком, в якому
рахувався громадянин В’єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1

За результатами проведеної службової
перевірки ВГІРФО ГУМВС України в
Одеській області 18.08.2011р. прийнято
рішення у вигляді висновку, яким
визнана безпідставно виданою
громадянину В’єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідка на постійне
проживання в Україні від 26.03.2009р. серії
НОМЕР_3, з її подальшим вилученням та
знищенням.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з
правомірності прийнятого відповідачем
рішення, оскільки при оформленні
посвідки на постійне проживання в
Україні вперше гр.ОСОБА_1 надав довідку
про навчання в Одеському державному
екологічному інституті з 1990р. по 2002р.,
яка не відповідає дійсності.

Судова колегія не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до абз.4 п.4 Прикінцевих
положень Закону України «Про
імміграцію» від 7 червня 2001 року №2491-III,
вважаються такими, що мають дозвіл на
імміграцію в Україну іноземці та особи
без громадянства, які прибули в Україну
до 6 березня 1998 року за Угодою між
Урядом Соціалістичної Республіки
В'єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні.

Саме зазначеною нормою керувався
відповідач в 2002 році, надаючи дозвіл на
постійне місце проживання позивачу.

Факт прибуття позивача у 1990 році в
Українську РСР відповідно до
Міжурядової Угоди від 2 квітня 1981 року
«Про направлення і прийняття
в'єтнамських громадян на професійне
навчання та роботу на підприємства і в
організації СРСР» та факт його
навчання в Одеському державному
екологічному університеті в період з
1990 по 1995р. підтверджується змістом
заяви про видачу посвідки на постійне
проживання в Україні від 04.02.2002р.,
дипломом Одеського державного
екологічного інституту, виданого
06.07.1995р. серії ДИ № 200712, в якому
зазначений строк навчання з 1990 по 1995рр.
Зазначені обставини не заперечуються
відповідачем.

Копії матеріалів особової справи
ОСОБА_1, наданих міграціним органом до
суду, містять довідку управління у
справах національностей та міграції
Одеської обласної державної
адміністрації від 25.03.2003р. № 13-308, в якій
зазначається, що ОСОБА_1 включений в
єдиний список, складений згідно
рішення координаційної ради по
міграційним питанням від 04.12.1998р., щодо
в'єтнамських громадян, яки приїхали в
СРСР для професійного навчання та на
роботу по урядовій лінії за угодою між
Урядом Соціалістичної Республіки
В'єтнам та Урядом СРСР від 02.04.1981р.
Зазначені обставини підтверджують
мету прибуття позивача в Україну -
професійне навчання та робота за
Угодою між Урядом Соціалістичної
Республіки В'єтнам та Урядом СРСР від 2
квітня 1981 року.

Враховуючи час прибуття ОСОБА_1 до УРСР
(1990р.), мету прибуття, факт постійного
проживання в Україні, своєчасність
звернення позивача із заявою про
видачу йому посвідки на постійне
проживання, судова колегія приходить
до висновку, що позивач мав підстави
для отримання дозволу на імміграцію в
Україну.

Стаття 12 Закону України «Про
імміграцію» передбачає, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Відповідач при винесенні рішення
18.08.2011р. про скасування посвідки на
постійне місце проживання в Україні,
виданої позивачу, в жодному випадку не
послався на норми Закону України «Про
імміграцію», зазначивши при цьому, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, документований
посвідкою в порушення міграційного
законодавства, оскільки довідка з
Одеського державного екологічного
університету без дати та номеру про
навчання ОСОБА_1 у період з 1990 по 2002р. не
відповідають дійсним обставинам.

Судова колегія вважає, що зазначені
обставини не є достатніми підставами
для прийняття оскаржуваного рішення.

Так, згідно заяви - анкети та заяви,
поданої ОСОБА_1 до ВГІРФО ГУМВС України
в Одеській області при оформленні
посвідки на постійне проживання
вперше, вбачається, що він до липня 1995р.
був студентом Одеського
гідрометеорологічного інституту та у
1995р. здобув вищу освіту, в теперішній
час є стажером Одеського
гідрометеорологічного інституту.

Тобто, заявник не приховував той факт,
що у 1995р. він закінчив Одеський
державний екологічний університет,
тому відомості у довідці про його
навчання в Одеському екологічному
університеті за період з 1990 по 1995р.
відповідають дійсності. Помилка у
довідці щодо строку навчання, а також
підміна строку навчання строком
роботи, не свідчить про надання ОСОБА_1
недостовірних даних, які б
перешкоджали отриманню дозволу на
міграцію.

Відповідно до п.п.22-24 Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 1983 від
26.12.2002р., територіальні органи і
підрозділи на початку процедури
розгляду питання про скасування
дозволу на імміграцію всебічно
вивчають у місячний термін подання
щодо скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення.

Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.

В порушення наведеного Порядку рішення
про скасування посвідки на постійне
місце проживання приймалось без
дотримання вимог п. 23 Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданням про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, оскільки не було всебічно
з'ясовано всі обставини справи, а саме:
не відібрано пояснень від позивача, не
враховано його сімейний стан,
наявність двох дітей, які народжені в
України, і т.ін.

Крім того, відповідач прийняв рішення
про скасування посвідки на постійне
місце проживання, в той час як посвідка
видається за наявності дозволу на
імміграцію. При цьому рішення щодо
скасування дозволу на імміграцію
відповідач не приймав, та підстав, в
тому числі передбачених ст.12 Закону
України «Про імміграцію», для
скасування зазначеного дозволу
відповідач не вказав.

За таких обставин, рішення ВГІРФО ГУМВС
України в Одеській області про
скасування посвідки на постійне
проживання ОСОБА_1 від 18.08.2011 року не
може бути визнано таким, що прийнято на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в зв'язку з чим
підлягає скасуванню.

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням
вилучено для знищення посвідку від
26.03.2009р. на постійне проживання на ім'я
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, задоволення вимог
про зобов'язання Головне управління
ДМС України видати позивачу нову
посвідку на постійне проживання,
сприяє повному захисту прав та
законних інтересів позивача.

При цьому судова колегія виходить за
межі позовних вимог та замість вимог
про зобов'язання відповідача поновити
посвідку на постійне проживання,
зазначає про зобов'язання міграційного
органу видати нову посвідку.

Невірна правова оцінка судом першої
інстанції обставин по справі призвела
до ухвалення помилкового судового
рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України, судова
колегія скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове, яким
задовольняє позовні вимоги.

Згідно ст.94 КАС України, судова колегія
стягує з Державного бюджету України на
користь позивача всі здійснені ним та
документально підтверджені судові
витрати. З матеріалів справи
вбачається, що позивачем оплачений
судовий збір при подачі позову в
розмірі 73,08 грн. та при подачі
апеляційної скарги в розмірі 36,54 грн., а
всього 109,62 грн., який і підлягає
стягненню.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207,254 КАС
України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28 квітня
2014р. - скасувати.

Прийняти нову постанову про
задоволення позову ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати
рішення відділу громадянства і
реєстрації фізичних осіб ГУМВС України
в Одеській області, викладеного у формі
висновку від 18.08.2011р., про визнання
безпідставно виданою та вилучення для
знищення довідки на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_3,
виданої на ім'я ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління
Державного міграційної служби України
в Одеській області видати нову
посвідку на постійне проживання
громадянину Республіки В’єтнам
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ід. № НОМЕР_1) судовий
збір в розмірі 109 (сто дев'ять) грн. 62 коп.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
оголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Н.В.Вербицька

Суддя:
Ю.М.Градовський

Суддя:
О.В.Лук'янчук