Справа № 821/1316/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1316/13-а

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції:
Хом'якова В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Крусяна А.В., Лук'янчук О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Цюрупинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів
України в Херсонській області, третя
особа: товариство з обмеженою
відповідальністю "Строй СИТИ" про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з
адміністративним позовом про визнання
недійсним податкового повідомлення
від 13 серпня 2012 року № 008514700 про
збільшення зобов'язання по орендній
платі на суму 78794 грн. 50 коп. та
застосування штрафу в сумі 19698 грн. 63
коп.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що орендна плата за
земельну ділянку за договором оренди
від 23.07.2004 сплачувалась позивачем
відповідно до умов договору оренди,
затвердження нової технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель або зміни в
законодавстві не є підставою для
застосування сторонами договору
оренди нової орендної плати, зміни щодо
підвищення розміру орендної плати в
договір оренди не вносились. Крім того,
не врахований факт продажу цілісного
майнового комплексу, розташованого на
орендованій земельній ділянці, 10.05.11
ТОВ "Строй СИТИ".

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року у задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, у зв'язку з чим
просить його скасувати та ухвалити
нову постанову, якою адміністративний
позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
23.07.2004 приватним підприємцем ОСОБА_1
укладено із Цюрупинською міською радою
договір оренди земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
по вул. Гвардійська, 103, в м. Цюрупинськ
Херсонської області, відповідно до
умов якого передана в оренду під
розташування капітальних будівель
ділянка площею 2,3779 га (в тому числі 0,1470
га під капітальною забудовою, 2,2309 га
під проїздами, проходами та
площадками), нормативна грошова оцінка
складала 529000 грн. Термін дії договору 10
років з моменту його державної
реєстрації. Пунктом 9 договору
встановлений розмір орендної плати в
розмірі 1,2 % їх нормативної грошової
оцінки під будівлями та 0,5 % від
проїздами, проходами та площадками.
Загальна річна сума орендної плата
складала 3449 грн. (з ПДВ), щомісячно по
287,44 грн.

10.05.11 укладено договір купівлі-продажу
між ОСОБА_1 та ТОВ "Строй Сити", якому
позивач продав цілісний майновий
комплекс на орендованій земельній
ділянці. Договір оренди з новим
власником комплексу не переукладався,
договір оренди між позивачем та
Цюрупинською міською радою не
розірваний.

Декларація орендної плати подана
ОСОБА_1 за 2010 рік на річну суму орендної
плати 6679 грн. 52 коп. (556 грн. 63 коп.
щомісячно), виходячи з нормативної
грошової оцінки ділянки 579818 грн. 44 коп.,
декларація за 2011 рік містить річну суму
орендної плати 4477,19 за рік. (373 грн.
щомісячно), виходячи з нормативної
грошової оцінки ділянки 686653 грн. 48 коп.

В травні 2012 року податковим
інспектором ДПІ у Цюрупинському районі
Херсонської області відповідно до п.
75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 78.1.4 ст. 78 ПКУ була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка з питання повноти
нарахування та сплати орендної плати
за землю з фізичних осіб за 2010 та 2011
роки фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 за період з 01.01.2010 по 31.12.2011,
складено акт від 22.06.12 № 239/м/17-011/189601130.

В акті зафіксовано порушення:

- ч. 1 ст. 14, ст. 19 Закону України "Про
плату за землю", в результаті чого
донараховано орендної плати за землю з
фізичних осіб за 2010 рік у сумі 27446,68 грн.;

- пункту 286.2 статті 286, пунктів 288.4, 288.5
статті 288 Податкового кодексу України,
в результаті нараховано орендної плати
за землю з фізичних осіб за 2011 рік у
сумі 51347,82 грн.,

- пункту 120.1 статті 120, пункту 123.1 статті
123 Податкового кодексу України, в
результаті чого донараховано штрафна
санкція за заниження сум податкових
зобов'язань з орендної плати за землю з
фізичних осіб за 2010 рік у сумі 6861,67 грн.,
за 2011 рік у сумі 12836,96 грн.

До таких висновків податковий орган
дійшов з огляду на приписи ст. 21 Закону
"Про оренду землі", п. 288.5 ст. 288 ПКУ, які
встановлювали мінімальний розмір
орендної плати за ділянки державної та
комунальної власності в розмірі не
менше трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється Законом
України "Про плату за землю" та розділом
XIII ПКУ.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач як платник податку
повинен самостійно перерахувати суму
податкового зобов'язання по орендній
платі за земельну ділянку відповідно
до п. 288.5 ст. 288, ст. 289 ПКУ та подати
зазначену довідку з податковою
звітністю до податкового органу
державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Закону України "Про
плату за землю", Податкового кодексу
України.

За змістом ст. 23 Закону України "Про
плату за землю", ст. 289 ПКУ щорічно
станом на 01 січня нормативно грошова
оцінка землі уточнюється на коефіцієнт
індексації. По даним Держкомзему
нормативно грошова оцінка земель
станом на 01.01.06 за 2005 рік необхідно
індексувати на коефіцієнт індексації
1,035, станом на 01.01.08 за 2007 рік - на
коефіцієнт 1,028, станом на 01.01.09 за 2008 рік
- на 1, 152, на 01.01.10 за 2009 рік - на 1,059,
станом на 01.01.11 за 2010 рік - 1,00.

В ході судового розгляду встановлено,
що рішенням Цюрупинської міськради від
30.08.11 № 292 затверджена нова грошова
оцінка, базова вартість одного
квадратного метра землі становить 90,24
грн. рішення введено в дію щодо
орендарів з 01.09.2001. Рішенням ради
зобов'язано платників орендної плати
звернутись до відділу Держкомзему в
Цюрупинському районі Херсонської
області та замовити довідку про
розмір нормативної грошової оцінки
земельної ділянки у зв'язку з
затвердженням нової нормативної
грошової оцінки, а також укласти та
зареєструвати додаткові угоди до
документів, що посвідчують право
користування землею в термін до 30.09.11.
Рішення Цюрупинської міської ради
оприлюднено 01.09.11.

При цьому на підставі ст. 144 Конституції
України рішення органів місцевого
самоврядування є обов'язковим до
виконання на відповідній території,
відповідно до ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", де
встановлено, що рішення ради
нормативно-правового характеру
набирає чинності з дня офіційного
оприлюднення.

Податковий орган при перевірці також
керувався листами відділу Держкомзему
у Цюрупинському районі від 19.06.12 №
1079/01-10/01, від 08.02.12 № 243/01-10/01 про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки, наданої в оренду фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1 , з яких
вбачається що, станом на 01.01.2010 оцінка
становить 1137539 грн. 36 коп., станом на
01.01.11 - 1204654, 18 грн., з 01.09.11 - 3173078,89 грн.
Тому, за розрахунками ДПІ, за період 2010
рік приватний підприємець повинен був
сплатити орендну плату не менше 3 % від
нормативної грошової оцінки або 34126
грн. 20 коп. орендної плати, а фактично
сплатив 6679 грн. 52 коп., заниження
становило 27446 грн. 68 коп., за період 2011
рік мінімальний розмір орендної плати
складав 55823 грн. 92 коп. (3 % від НГО),
фактично сплачено 4476 грн. 10 коп.,
недоплата становила 51347 грн. 82 коп.

Також встановлено, що позивачу
надсилались повідомлення № 527 із
запрошенням підписати акт перевірки,
сам акт перевірки, але поштова
кореспонденція поверталась з
відмітками про закінчення терміну
зберігання.

За наслідками перевірки відповідачем
було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 13.08.12
про збільшення зобов'язання по
орендній платі на суму 78794 грн. 50 коп. та
застосування штрафу в сумі 19698 грн. 63
коп. (25 %). Податкове
повідомлення-рішення надіслано
позивачу 17.08.12, що підтверджується
фіскальним чеком.

При цьому з наданих поштових конвертів
вбачається, що позивач за
рекомендованою кореспонденцією не
з'являвся, тому за закінченням терміну
зберігання, вона була повернута до
податкової інспекції. Позивач надав
пояснення, що факт неотримання
поштової кореспонденції стався через
те, що за реєстрації м. Херсон, вул.
Котляревського,4, приватний
підприємець не мешкав.

За змістом пункту "б" статті 80
Земельного кодексу України суб'єктами
права власності на землю є, зокрема,
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, - на
землі комунальної власності.

Згідно частин першої та другої статті 83
Земельного кодексу України землі, які
належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності.

Пунктом "в" статті 12 Земельного кодексу
України визначено, що до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить, зокрема,
надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.
Використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

За правилами ст. 15 Закону України "Про
оренду землі" істотною умовою договору
оренди землі є, зокрема, орендна плата
із зазначенням її розміру.

Згідно ст. 21 Закону України "Про оренду
землі" орендна плата за землю - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір орендної
плати за землю встановлюються за
згодою сторін у договорі оренди.

Аналогічне положення міститься і в ст.
288 ПКУ, який діяв з 2011 року, відповідно
до якої розмір та умови внесення
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем.
Платники плати за землю самостійно
обчислюють суму податку щороку станом
на 1 січня і не пізніше 20 лютого
поточного року подають до відповідного
органу ДПС за місцезнаходженням
земельної ділянки податкову
декларацію на поточний рік за
відповідною формою з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями.

В періоді, який був предметом
перевірки, діяли Закон "Про систему
оподаткування", Податковий кодекс
України, які встановлювали, що плата за
землю - це загальнодержавний податок,
який справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності. Отже, орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності включена до
переліку загальнодержавних податків.

На період укладання договору оренди
від 23.07.2004 року не було обмеження щодо
мінімального розміру орендної плати.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України" від
3 червня 2008 року за N 309-VI внесено зміни
до ч. ч. 4, 5 ст. 21 Закону України "Про
оренду землі", відповідно до яких річна
орендна плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів, розподіляється і
використовується відповідно до закону
і не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України "Про
плату за землю"; для інших категорій
земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України "Про плату за землю".

Таким чином, встановлення граничних
розмірів річної орендної плати за
земельну ділянку було підставою для
приведення положень договору оренди
земельної ділянки у відповідність до
вимог закону в частині визначення
розміру орендної плати. Але сторони
договору - Цюрупинська міська рада та
позивач не вжили заходів щодо
перегляду розміру річної орендної
плати.

За правилами статті 288 ПК України
встановлено, що підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки. Розмір орендної
плати встановлюється в договорі
оренди, але річна сума платежу не може
бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом. Земельний податок, в свою
чергу, встановлювався в розмірі 1 % від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки.

Те, що законодавець закріплює
мінімальне значення розміру орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності означає, що
орендна плата за такі земельні ділянки
є регульованою законодавством ціною.
Державна регульована ціна
встановлюється державними органами
України на ресурси, які справляють
визначальний вплив на загальний рівень
і динаміку цін, на товари і послуги, що
мають вирішальне соціальне значення, а
також на продукцію, товари і послуги,
виробництво яких зосереджено на
підприємствах, що займають монопольне
домінуюче становище на ринку.

Однак, відповідних змін до п. 9 договору
оренди земельної ділянки з метою
приведення його у відповідність до
вимог законодавства сторонами
договору не здійснено.

При цьому розмір орендної плати за
договором є суттєвою умовою договору
оренди, зміна розміру орендної плати
можлива тільки за взаємною згодою
сторін, оскільки договором не
передбачено право орендодавця в
односторонньому порядку змінювати
розмір орендної плати. Приписами ПКУ
передбачено, що питання щодо
встановлення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності вирішується за
згодою сторін договору оренди
земельної ділянки із закріпленням
розміру орендної плати в такому
договорі оренди. Саме умови договору
(включаючи і умову щодо розміру
орендної плати) є обов'язковими для
виконання сторонами і орендодавець має
право вимагати сплати, а орендар
зобов'язаний сплачувати орендну плату
за користування земельною ділянкою, що
є предметом такого договору, у
визначеному договором розмірі. Органи
державної податкової служби України не
наділені правом визначати у договорі
оренди розмір орендної плати за
земельні ділянки, тобто, втручатись в
господарські стосунки.

Водночас, органи державної податкової
служби як контролюючі органи з питань
правильності визначення та сплати
податків мають право перевіряти
правильність визначення та сплати
податків, до переліку яких віднесено
орендну плату за земельні ділянки
державної та комунальної. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

В даному випадку, розмір орендної плати
відповідно становить менше 3 % від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, чого позивач не заперечує.
Сторони договору оренди не можуть
ігнорувати вимоги щодо дотримання умов
відносно мінімального розміру
орендної плати, тому що орендна плата
за земельні ділянки державної і
комунальної власності належить до
загальнодержавних податків і зборів,
порядок нарахування та сплати якої
регламентований положеннями
спеціальних законів. З огляду на це
положення договору оренди земельної
ділянки, які суперечать вказаним
законам, застосовуватися не можуть.
Сплата позивачем як орендарем орендної
плати в розмірі, який менше трикратного
розміру земельного податку, є
недоплатою до бюджету
загальнодержавного податку, тому це
тягне за собою такі ж самі наслідки, як
при несплаті інших податків.

До того ж відповідно до ч. 2 ст. 632
Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 188
Господарського кодексу України в
договорі оренди землі від 23.05.2004
встановлений обов'язок перегляду
орендної плати у випадку зміни
розмірів земельного податку,
підвищення, цін, тарифів, у тому числі
внаслідок інфляції, в інших випадках,
передбачених законом, тому орендар
зобов'язаний був це зробити.

Слід зазначити, що платник орендної
плати повинен обчислювати орендну
плату у відсотках до нормативної
грошової оцінки, яка є змінною
величиною, тому у разі зміни
нормативної грошової оцінки землі, яка
є базою оподаткування для плати за
землю, змінюється річна сума
податкового зобов'язання по орендній
платі за земельні ділянки державної і
комунальної власності.

Таким чином, якщо у населеному пункті
рішенням ради запроваджено нову
нормативну грошову оцінку землі та в
установленому порядку її оприлюднено,
платники самостійно повинні
звернутися до відповідного органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів для отримання довідки (витягу)
про розмір нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, перерахувати суму
податкового зобов'язання по земельному
податку та орендній платі за земельні
ділянки державної і комунальної
власності та подати зазначену довідку
з податковою звітністю до податкового
органу державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач надав суду належні докази
на підтвердження своїх заперечень
проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 27
вересня 2013 року у справі № 821/1316/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.В. Лук'янчук