Справа № К/9991/52689/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/52689/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Гаманка О.І., Головчук С.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного підприємства
«Могучий» про стягнення сум
адміністративно-господарських санкцій
за касаційною скаргою Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2009
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2010 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2009 року Запорізьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду з
вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало
тим, що у 2008 році приватне підприємство
«Могучий» не створило передбачену
статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» кількість робочих місць для
інвалідів. Згідно зі звітом приватного
підприємства «Могучий» за 2008 рік форми
10-ПІ середньооблікова кількість
штатних працівників у 2008 році складала
177 осіб. Середньооблікова кількість
інвалідів, відповідно до нормативу,
встановленого частиною 1 статті 19 цього
Закону на приватному підприємстві
«Могучий» повинна становити 7 осіб.
Згідно відомостей, наданих
відповідачем у звіті, середньооблікова
кількість фактично працюючих
інвалідів на підприємстві складала 1
особу, що менше, ніж установлено
нормативом. Позивач просив з
урахуванням уточнень позовних вимог
стягнути з приватного підприємства
«Могучий» суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 83509,50 грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2009
року в задоволенні позову Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2010 року апеляційну
скаргу Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишено без задоволення, а
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2009
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
судами першої та апеляційної інстанцій
неповне з'ясування обставин, які мають
значення у справі, та порушення норм
чинного процесуального та
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким задовольнити
позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що згідно звіту
приватного підприємства «Могучий»
форми № 10-ПІ середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу на підприємстві у 2008
році склала 177 осіб, норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів
становив 7 осіб.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що приватним
підприємством «Могучий» були надані до
Мелітопольського районного центру
зайнятості звіти форми № 3-ПН про
наявність десяти вакантних робочих
місць для працевлаштування інвалідів
станом на 30 січня 2008 року, 26 лютого 2008
року, 31 березня 2008 року, 23 квітня
2008 року, 31 травня 2008 року, 30 червня 2008
року, 30 липня 2008 року, 1 вересня
2008 року, 1 жовтня 2008 року, 1 листопада 2008
року, 1 грудня 2008 року та 1 грудня 2008
року.

Листом Мелітопольського районного
центру зайнятості від 1 червня 2009 року
підтверджено, що приватне підприємство
«Могучий» протягом 2008 року щомісяця
надавало інформацію до центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Відповідачем для утворення робочих
місць для працевлаштування інвалідів
створена постійно діюча атестаційна
комісія щодо проведення атестації
робочих місць, створених для
працевлаштування інвалідів, рішенням
якої від 9 січня 2008 року було атестовано
8 робочих місць сторожів,
пристосованих для роботи інвалідів.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
зазначив в своєму рішенні, що відмов
від працевлаштування інвалідів на
підприємстві не було.

За правилами статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991
року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ) для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно з частиною 9 статті 19 Закону №
875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєструються у
відповідних відділеннях Фонду
соціального захисту інвалідів за своїм
місцезнаходженням і щороку подають цим
відділенням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону №
875-ХІІ встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування» від 25 червня 1991 року №
1251-XII, а заходом впливу на
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ (у
редакції до 18 березня 2006 року)
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» від 23 лютого 2006 року № 3483-IV
зазначену статтю було викладено в
іншій редакції, а Закон № 875-ХІІ
доповнено статтею 18-1, за змістом якої
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

У зв'язку з тим, що приватним
підприємством «Могучий» вжито усіх
передбачених чинним законодавством
заходів щодо утворення робочих місць
для працевлаштування інвалідів, на
нього не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку
про необґрунтованість застосування до
приватного підприємства «Могучий»
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2009
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Гаманко О.І.

Головчук С.В.