Справа № 826/6391/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів:
Карпушової О.В., Шелест С.Б.,

при секретарі Прищепчуку
А.В.,

за участю:

представника позивача - Літовського
Д.Є.,

представника відповідача - Братікової
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-технічний
центр «Омніс» до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05 червня 2013 року -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-технічний
центр «Омніс» (далі - ТОВ «НТЦ «Омніс»)
звернулося у суд з позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва Державної податкової
служби, правонаступником якої є
Державна податкова інспекція у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, в
якому просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 08.04.2013 року №
та №, якими позивачу
визначені грошові зобов'язання з
податків на прибуток та на додану
вартість.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 05
червня 2013 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про залишення без задоволення
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню в частині з таких підстав.

Так, суд першої інстанції дійшов
висновку про протиправність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з огляду на
необґрунтованість висновків
податкового органу про відсутність
реального характеру господарських
відносин позивача з ТОВ
«Екопромисловці» та ТОВ «Компанія Квік
Дан».

Проте, з такими висновками суду не
можна погодитися в повній мірі.

Колегією суддів установлено, що
відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ
«Екопромисловці» та ТОВ «Компанія Квік
Дан» за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012
року, за підсумками якої складено акт
№911/22.7-32484796 від 22.03.2013 року та виявлено
порушення позивачем п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на прибуток на
загальну суму 913913 грн., в тому числі за
ІІ-IV кв. 2011 року - 805000 грн., за 2012 рік - 108913
грн., п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 1114908, в тому числі за червень 2011
року - на 333333 грн., за липень 2011 року - на
366667 грн., за жовтень 2011 року - на 130400 грн.,
за листопад 2011 року - на 142254 грн., за
грудень 2011 року - на 142254 грн.

За наслідками виявлених правопорушень,
на підставі вказаного акту,
відповідачем 08.04.2013 року прийнято
податкові повідомлення-рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в
загальному розмірі на 941141 грн., з них
913913 грн. - за основним платежем, 27228 грн. -
за штрафними санкціями, №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі на 1310303
грн., з них 1114908 грн. - за основним
платежем, 195395 грн. - за штрафними
санкціями.

Не погоджуючись із такими рішеннями
податкового органу, позивач звернувся
у суд.

Обговорюючи правомірність прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, колегія суддів
зважає на те, що суми грошових
зобов'язань цими рішеннями визначені
позивачу у зв'язку із висновками
податкового органу про відсутність
реального характеру (безтоварність)
взаємовідносин останнього з ТОВ
«Екопромисловці» в період з жовтня по
грудень 2011 року та з ТОВ «Компанія Квік
Дан» в період з червня по липень 2011
року.

Такі висновки контролюючого органу
ґрунтуються на матеріалах перевірок та
зустрічних звірок названих
контрагентів, якими не підтверджено їх
фактичну можливість виконати
обумовлені угодами з позивачем
господарські операцій у зв'язку із
відсутністю їх за зареєстрованим
місцезнаходженням та відсутністю в
останніх достатніх основних засобів
для ведення господарської діяльності у
задекларованих обсягах. У зв'язку із
чим, податковий орган припускає, що
дані юридичні особи ведуть діяльність
поза межами правового поля, яка
спрямована передусім на надання
неправомірної податкової вигоди іншим
господарюючим суб'єктам, що призводить
до ненадходження до державного бюджету
податків. Зазначене, зокрема,
стосується позивача, який вступав з ТОВ
«Екопромисловці» та з ТОВ «Компанія
Квік Дан» у фіктивні, на переконання
податкового органу, відносини, які
опосередковувались лише складанням
первинних документів, які не
супроводжувались фактичним рухом
активів.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апелянта, колегія
суддів зважає на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, що
регулює спірні правовідносини є
Податковий кодекс України від 02.12.2010
року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс
України, ПК України).

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України встановлено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту (абзац другий
вищевказаної правової норми).

Так, згідно вимог пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування
податком на прибуток є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат,
зокрема, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Податковим кредитом, в розумінні
підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
визнається сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Зі змісту зазначених положень слідує,
що необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні поставлених платнику
податків товарів та послуг сум до
податкового кредиту та до витрат, що
впливають на зменшення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, є
факт дійсного проведення
господарських операцій, обумовлених
відповідними угодами, що має
засвідчуватись належними первинними
документами.

Відображення у даних податкового
обліку господарської операції, в ході
якої відбулась лише імітація придбання
товару чи послуг, не являється
підставою для отримання податкової
вигоди за рахунок податкового кредиту
і зменшення об'єкта оподаткування
податком на прибуток.

Так, у разі відсутності фактичного
здійснення господарських операцій,
відповідні документи не можуть
вважатися первинним документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбаченні чинним законодавством.

Задля встановлення факту здійснення
господарських операцій, на підставі
яких сформовано спірні витрати для
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та податковий
кредит з податку на додану вартість,
колегією суддів з'ясовано наступне.

Як убачається із матеріалів справи, між
ТОВ «НТЦ «Омніс», як покупцем, та ТОВ
«Екопромисловці», як постачальником,
укладено договір купівлі - продажу
товарів від 21.10.2011 року №2011-10-1,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти у свою власність та оплатити
товар визначений в специфікації
(додаток №1 до договору). До зазначеної
специфікації вносилися зміни
додатковим договором №1 від 15.11.2011 року
та додатковим договором №2 від 02.12.2011
року, згідно з якими обсяг поставки
становив 35 вимірювальних терміналів W995
із зовнішньою антеною за ціною 59272,5 грн.
за шт. (ціна без ПДВ). Тобто, загальна
договірна ціна складає 2074537,50 грн. (без
ПДВ) та 414907,50 грн. ПДВ.

На підтвердження виконання сторонами
умов вказаного договору, позивачем як
до податкової перевірки, так і суду
надавались рахунки-фактури, виписані
продавцем, підписані представниками
сторін та скріплені печатками
підприємств видаткові накладні, а
також виписані контрагентом за
наслідками поставки позивачу
податкові накладні на загальну суму
2489445 грн., в т. ч. 414907,50 грн. ПДВ.

Розрахунки між позивачем та ТОВ
«Екопромисловці» за поставлений товар
проведені у повному обсязі,
заборгованість відсутня, що було
встановлено в ході перевірки позивача
та підтверджується копіями
банківських виписок по рахунку
позивача.

Сплачені постачальнику суми податку на
додану вартість включені до
податкового кредиту відповідних
періодів, відображені в реєстрі
отриманих податкових накладних та
відповідають даним податкових
декларацій з ПДВ за жовтень - грудень 2011
року.

Із пояснень позивача слідує, що
вимірювальні термінали були придбані у
ТОВ «Екопромисловці» з метою
використання у власній господарській
діяльності, яка, згідно даних перевірки
та відомостей з ЄДРПОУ полягає,
зокрема, у проведенні досліджень та
розробок в галузі природничих та
технічних наук, діяльності у сфері
зв'язку. Фактична ж наявність у
позивача придбаних вимірювальних
терміналів W995 підтверджується даними
бухгалтерського обліку,
інвентаризаційним описом основних
засобів та актом інвентаризації
основних фондів, копії яких наявні в
матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що дійсне виконання
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Екопромисловці» належно
підтверджене первинними документами, а
придбані першим товари безпосередньо
стосуються його господарської
діяльності, а тому сплачені позивачем
суми правомірно віднесені до витрат, що
впливають на визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
до складу податкового кредиту.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується із висновком суду першої
інстанції про правомірність
віднесення документально відображених
витрат у податковій та фінансовій
звітності до складу витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування та до податкового
кредиту, понесених позивачем у зв'язку
із відносинами з ТОВ «Компанія Квік
Дан». При цьому, судова колегія
виходить із наступного.

Як убачається із матеріалів справи, між
ТОВ «НТЦ «Омніс», як замовником, та ТОВ
«Компанія Квік Дан», як виконавцем,
укладено договір від 01.06.2011 року №11061,
відповідно до умов якого замовник
доручає і оплачує, а виконавець приймає
на себе обов'язок виконання робіт по
аналізу та узагальненню первинної
систематичної інформації поточних
якісних показників мережі
стільникового зв'язку стандарту GSM 900/1800
операторів мобільного зв'язку по всіх
регіонах України; актуалізації
первинної систематичної інформації, її
відбору, формуванню на машинних носіях
з метою складання проміжних і
узагальнених звітів згідно додатку №2
до даного договору. Положенням пункту
3.1 цього договору передбачено, що
вартість виконання робіт за договором
визначається на умовах угоди сторін та
зазначається у протоколі погодження
договірної ціни. На виконання
приведеного положення 01.06.2011 року та
01.07.2011 року сторонами договору було
погоджено договірну ціну за визначені
договором послуги на рівні 2000000 грн. та
2200000 грн. відповідно (з ПДВ).

На підтвердження виконання замовником
обумовлених робіт, позивачем надано
акти здачі-приймання робіт (надання
послуг) та податкові накладні на
загальну 4200000 грн. в т.ч. 700000 грн. ПДВ.

У свою чергу, ТОВ «НТЦ «Омніс»
перераховано ТОВ «Компанія Квік Дан»
грошові кошти в загальному розмірі 4200000
грн., що підтверджується банківськими
виписками.

Суми сплаченого податку на додану
вартість включені до податкового
кредиту відповідних періодів,
відображені в реєстрі отриманих
податкових накладних та відповідають
даним податкових декларацій з ПДВ за
червень - липень 2011 року. Суми витрат по
взаємовідносинах позивача з ТОВ
«Компанія Квік Дан» віднесені до
складу витрат та відображені в
деклараціях з податку на прибуток в
розмірі 3500000 грн., а саме у II кв. 2011 року -
на суму 1666667 грн., у III кв. 2011 року - на
суму 1833333 грн.

Досліджуючи долучені до матеріалів
справи копії актів здачі-приймання
робіт (надання послуг), колегія суддів
зазначає, що відповідно до частини 2
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені
якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції;

- посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Обов'язкові реквізити первинних
документів також визначені Положенням
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженим наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88.
Згідно п. 2.4 цього Положення до них
відносяться: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Зважаючи на викладені вище положення
податкового законодавства, колегія
суддів наголошує, що лише складання
документів і їх відображення у обліку
не підтверджує реальність і зміст
господарських операцій, які
відносяться до витрат, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування
податком на прибуток, та до складу
податкового кредиту. Дослідженню
підлягає подальше використання
отриманих послуг у господарській
діяльності платника податків.

З огляду на вимоги Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, колегія суддів
доходить висновку, що надані позивачем
документи, складені при
взаємовідносинах з ТОВ «Компанія Квік
Дан», не у повній мірі відображають
зміст, обсяг та вартість наданих
послуг. Так, суд звертає уваги на пункт
2.4 договору від 01.06.2011 року №11061, згідно
якого акт здачі-прийняття робіт
повинен містити такі реквізити, як:

- найменування сторін;

- найменування і перелік виконаних
робіт;

- вартість виконаних робіт;

- відповідність обсягу виконаних
робіт обсягу, вказаному в договорі;

- перелік виявлених в процесі
прийняття недоліків, строки і порядок
їх усунення.

Однак, як убачається із
відповідних актів (без номерів),
складених протягом червня-липня 2011
року, в них відсутня вартість кожної
окремо наданої послуги, як-то аналіз /
узагальнення первинної систематичної
інформації поточних якісних
показників мережі стільникового
зв'язку стандарту GSM 900/1800 операторів
мобільного зв'язку по всіх регіонах
України, актуалізація первинної
систематичної інформації, дані щодо її
відбору та формування на машинних
носіях, відомості про складання
проміжних / узагальнених звітів, а
зазначена лише загальна вартість усіх
виконаних робіт разом. Зміст та обсяг
господарських операцій, щодо яких
складені акти відображений ідентично
до визначеного договором предмету
послуг. Водночас, акти не містять
будь-яких даних про відповідність
обсягу виконаних робіт обсягу,
вказаному в договорі, та переліку
виявлених в процесі прийняття
недоліків, строків і порядку їх
усунення.

Колегія суддів зазначає, що податковим
законодавством не встановлено
конкретного переліку первинних
документів, складенням яких мають
опосередковуватись ти чи інші
господарські операцій. Однак,
критерієм зменшення бази
оподаткування податку на прибуток та
формування податкового кредиту є
можливість на підставі наявних
документів зробити беззаперечний
висновок про те, що витрати фактично
понесені та спрямовані на отримання
доходу. А відтак, на підтвердження
витрат, понесених у зв'язку з оплатою
інформаційно-аналітичних послуг (які
по суті були предметом згаданого
договору), позивач повинен був надати,
зокрема, документи, що свідчать про
фактичне виконання постачальниками
конкретних видів послуг та про
результат виконання кожної послуги у
вигляді звіту, висновку тощо. Більш
того, наявність звітів про надані
послуги передбачена як самим предметом
договору, так і положеннями пункту 2.2
такого, згідно з яким при завершенні
робіт виконавець зобов'язаний надати
замовнику акт здачі-приймання робіт і
звітні документи.

Підсумовуючи встановлені обставини та
наявні документи по взаємовідносинам
позивача з ТОВ «Компанія Квік Дан»,
колегія звертає увагу, що на
підтвердження факту виконання
операцій з поставки спірних послуг
позивачем надано договір від 01.06.2011
року №11061, а також акти здачі-прийняття
наданих послуг. Однак ці акти не
розкривають змісту наданих послуг,
позаяк не містять деталізованої
інформації про фактично надані
послуги, їх обсяг та характер, строки
виконання та результати здійснених
заходів, що, у свою чергу, виключає
можливість оцінки подальшого
використання спірних послуг у
діяльності товариства. При цьому,
колегія суддів наголошує, що за умови
добросовісності позивача,
представлення чим-більш ширшого
переліку документів на обґрунтування
своїх вимог є прямим інтересом
останнього та обов'язком, закріпленим
статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу, що надані позивачем акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
не містять такого обов'язкового
реквізиту первинного документа як
місця його складання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
доходить висновку, що зміст поданих
позивачем первинних документів по
відносинам з ТОВ «Компанія «Квік Дан»
не відповідає вимогам статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні». А тому,
ці документи не доводять його вимог
щодо скасування податкового
повідомлення-рішення у
вищедослідженій частині.

Попри наведене, колегія суддів
зазначає, що про необґрунтованість
податкової вигоди можуть також
свідчити, зокрема, такі обставини як
неможливість реального здійснення
платником податків господарських
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, а також
відсутність первинних документів
обліку.

Зважаючи на що, колегія суддів звертає
увагу на результати позапланових
невиїзних перевірок ТОВ «Компанія Квік
Дан» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість, які були проведені
Алчевською об'єднаною державною
податковою інспекцією в Луганській
області, за підсумками яких складено
акти від 02.12.2011 року №2005/236-37288477 та від
14.02.2012 року №346/236-37288477, копії яких
містяться в матеріалах справи. Так, за
наслідками вказаних перевірок
контролюючими суб'єктами встановлено,
що ТОВ «Компанія Квік Дан» не звітує
про наявність будь-яких основних
засобів, і що за даними податкової
звітності на підприємстві протягом ІІ -
ІІІ кварталів 2011 року працювало 2 особи,
а станом на ІV квартал 2011 року - 1. Крім
того, видами економічної діяльності
цього підприємства є посередництво в
торгівлі паливом, рудами, металами та
хімічними речовинами, посередництво в
торгівлі товарами широкого
асортименту, оптова торгівля хімічними
продуктами, інші види оптової торгівлі,
складське господарство, організація
перевезень вантажів. Названі види
економічної діяльності не
кореспондуються з послугами, що були
предметом вищедослідженого договору з
позивачем.

Колегія суддів зазначає, що у ТОВ
«Компанія Квік Дан» позивачем
замовлялись послуги, виконання яких
неодмінно передбачає наявність певних
спеціальних знань в області
інформаційних технологій та
відповідного рівня кваліфікації, а
обсяги робіт (по всіх регіонах України)
- значного часу на їх виконання. Проте,
матеріалами справи не підтверджується
наявність у цього контрагента позивача
кваліфікованого персоналу та
можливостей фактичного виконання
обумовлених угодою робіт. Так само, як
вже було з'ясовано, не підтверджується
належними доказами сам факт їх
виконання.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із податковим органом про
відсутність підстав для віднесення до
складу витрат, що обчислюються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток, та до складу
податкового кредиту сум, сплачених
вищеназваному контрагенту, що призвело
до зменшення належних до сплати у
бюджет України податків. Тому, в цій
частині нарахування грошового
зобов'язання позивачу є правомірним та
відповідне податкове
повідомлення-рішення (в межах
нарахованих сум за цими операціями)
скасуванню не підлягає.

Натомість, спірні податкові
повідомлення-рішення в частині
визначених податкових зобов'язань по
взаємовідносинам з ТОВ
«Екопромисловці» підлягають
скасуванню, що було правильно
встановлено судом першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що по
взаємовідносинам з ТОВ «Компанія Квік
Дан» спірними податковими
повідомленнями-рішенням були
визначені позивачу грошові
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств (ППР №) у
розмірі 805000 грн. (за основним платежем)
та з податку на додану вартість (ППР
№002812207) у розмірі 700000 грн. (за основним
платежем). Із наявного в матеріалах
справи розрахунку штрафних
(фінансових) санкцій, застосованих
податковим органом до позивача у
зв'язку із визначенням йому податкових
зобов'язань внаслідок взаємовідносин з
ТОВ «Компанія Квік Дан», слідує, що
штрафні санкції з податку на прибуток
по цим відносинам не застосовувались, а
з податку на додану вартість за липень
2011 року - застосовано штраф у розмірі 1
грн., а за серпень 2011 року - застосовано
санкцій у вигляді штрафу на суму 91666,75
грн.

Враховуючи все вищевикладене,
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню в частині визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва
Державної податкової служби №
від 08.04.2013 року у частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств на
загальну суму 805000 грн. (за основним
платежем), а № - у частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 791667,75 грн., з них 700000 грн. -
за основним платежем, 91667,75 грн. - за
штрафними санкціями. У задоволенні
адміністративного позову Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Науково-технічний центр «Омніс» в цій
частині слід відмовити. А в решті
постанову суду першої інстанції
необхідно залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 05 червня 2013 року
скасувати в частині визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва
Державної податкової служби №
від 08.04.2013 року у частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств на
загальну суму 805000 грн. (за основним
платежем) та № від 08.04.2013 року - у
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 791667,75 грн., з
них 700000 грн. - за основним платежем, 91667,75
грн. - за штрафними санкціями. У
задоволенні адміністративного позову
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Науково-технічний
центр «Омніс» в цій частині відмовити.

У решті постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 05
червня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.В. Карпушова
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст постанови складено
11 серпня 2014 року.)

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Карпушова О.В.

Шелест С.Б.