Справа № 820/7837/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 р. Справа № 820/7837/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. ,
Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
23.06.2014р. по справі № 820/7837/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової
інспекціїу Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

про визнання неправомірними дії,
зобов'язання вчинити певні дії та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області , в
якому просив:

- визнати неправомірними дії ДПІ у
Київському районі м. Харкова по
внесенню у базі даних АІС "Податковий
блок" на рівні ДПС України та АІС
"Податковий блок" в інформаційній базі
"Система співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПС
України" дані про нікчемність
правочинів між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
"ЕЛЕКТРО-БУД-ПОСТАЧ" та ТОВ "Торгівельна
компанія "Будметінвест";

- зобов'язати ДПІ у Київському районі м.
Харкова відновити у базі даних АІС
"Податковий блок" на рівні ДПС України
та АІС "Податковий блок" в
інформаційній базі "Система
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України" дані
по стану, який існував до проведення
перевірки та відображення висновку
акту.

- скасувати податкові
повідомлення-рішення від 17.04.2014 р.
№, № винесені ДПІ у
Київському районі м. Харкова.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що оскільки встановлені за
наслідком проведеної перевірки
висновки податного органу про
порушення позивачем вимог діючого
законодавства є необґрунтованими, то
останній не мав правових підстав для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень та внесення змін
до електронної бази даних.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову було відмолено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014 року
та прийняти нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
обґрунтованість та правомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень та дій податкового
органу щодо внесення до електронної
бази даних інформації щодо нікчемності
укладених між позивачем та його
контрагентами правочинів.

Відповідач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Представники сторін про дату, час та
місце розгляду справи були повідомлені
у встановленому законом порядку, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи повідомленнями про вручення
рекомендованого поштового
відправлення.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ФОП ОСОБА_1 пройшов
передбачену чинним законодавством
процедуру державної реєстрації та
перебуває на обліку як платник
податків, зборів (обов'язкових
платежів) в ДПІ у Київському районі
м.Харкова.

Співробітниками ДПІ у Київському
районі м. Харкова у період з 12.03.2014 року
по 25.03.2013 року проведено документальну
планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р., за
наслідками якої складено Акт від
01.04.2014р. №772/20-31-17-02-08/НОМЕР_1.

Під час перевірки були встановлені
порушення позивачем вимог діючого
законодавства, а саме:

- ч.1 ст. 203, 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 ЦК України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених позивачем з
зазначеними у акті перевірки
постачальниками та покупцями;

- п.185.1, ст. 185, п.187.1, ст. 187, п.188.1 ст. 188
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), внаслідок чого завищено
податкове зобов'язання в податкових
деклараціях за 2012-2013 р. на суму ПДВ 392948,00
грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 ПК України,
внаслідок чого завищено податковий
кредит в податкових деклараціях за
2012-2013 р. на суму ПДВ 392948,00 грн.;

- п.177.4 ПК України, внаслідок чого
завищено витрати на суму 2565640,57 грн.;

- п. 177.1 ПК України, внаслідок чого
завищено валовий дохід на суму 2565640,57
грн.;

- п.177.4 ст.177 ПК України, а саме:
завищення витрат за 2012р.-2013 р. на суму -
36600,0 грн., донараховано податку на
доходи фізичної особи-підприємцем від
провадження господарської діяльності
у сумі - 5490,00 грн.;

- п. 119.2 ст.119 розділу IV ПК України;

- п.2.ст.7 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", а саме -
заниження бази нарахування єдиного
внеску на 36600,00 грн., в т.ч. за грудень 2012
року на 15000,00 грн., за грудень 2013 рік на
21600,00 грн.;

- п.11.ст.8, п.8.ст.9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", а саме -
заниження суми єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за грудень 2012
року та за грудень 2013 року на 11250,28 грн.

Позивач, не погоджуючись із
встановленими під час перевірки
порушеннями, надав письмові
заперечення на акт перевірки. Листом
від 14.04.2014 року №5261/10/20-31-17-02-31 «Про
надання відповіді на заперечення» ДПІ
у Київському районі м. Харкова
повідомило, що висновки акту перевірки
є правомірними.

Як встановлено судом першої інстанції,
результати податкового контролю, щодо
встановлених порушень по
взаємовідносинам з ТОВ "Торгівельна
компанія "Будметінвест" та ТОВ
"Електро-Буд-Постач" були відображені
відповідачем в інформаційних базах.
Податкові повідомлення-рішення не
приймалися.

В свою чергу, на підставі акту
перевірки, відповідно до встановлених
порушень по взаємовідносинам з ФОП
ОСОБА_3, ДПІ у Київському районі м.
Харкова були прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- № від 17.04.2014 р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичною особою за результатами
річного декларування на загальну суму
6862,50 грн., в т.ч. 5490,00 грн. за основним
платежем та 1372,50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями;

- № від 17.04.2014 р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем для фізичних осіб -
підприємців, у т.ч. які обрали спрощену
систему оподаткування та осіб, які
проводять незалежну професійну
діяльність у загальній сумі 12073,04 грн., в
т.ч. 11250,28 грн. за основним платежем та
822,76 грн. за штрафними фінансовими
санкціями.

Позивач, не погоджуючись правомірністю
дій податкового органу щодо внесення
змін до електронної бази даних та
прийняття відповідних податкових
повідомлень-рішень, звернувся до суду
із даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
виходив з того, що внесення до
електронної бази даних податкової
інформації, отриманої внаслідок
проведення документальної планової
виїзної перевірки, є одним із заходів
щодо збору, опрацювання та
використання інформації, необхідної
для виконання покладених на
відповідача функцій та завдань, що в
свою чергу є лише службовою діяльністю
працівників податкової інспекції на
виконання службових обов'язків по
збиранню доказової інформації щодо
наявності чи відсутності
документального підтвердження
господарських операцій. Зазначені дії
самі по собі не створюють для суб'єкта
господарювання жодних правових
наслідків у вигляді виникнення, зміни
або припинення його прав та не
породжують для позивача обов'язкових
юридичних наслідків.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
висновку, що оскільки позивачем під час
розгляду справи не було надано доказів
на підтвердження отриманих позивачем
від ФОП ОСОБА_3 юридичних послуг в таких
розмірах, відповідно до яких
сформовані валові витрати, то висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог діючого законодавства
є обґрунтованими, та як наслідок,
прийняті на їх підставі спірні
податкові повідомлення-рішення -
законними.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Перевіряючи правомірність дій
податкового органу щодо внесення у
базу даних АІС "Податковий блок" на
рівні ДПС України та АІС "Податковий
блок" в інформаційній базі "Система
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України"
даних про нікчемність правочинів між
ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "ЕЛЕКТРО-БУД-ПОСТАЧ"
та ТОВ "Торгівельна компанія
"Будметінвест", колегія суддів дійшла
висновку про наступне.

Згідно ст. 74 ПК України, податкова
інформація, зібрана відповідно до
цього Кодексу, може зберігатися та
опрацьовуватися в інформаційних базах
органів державної податкової служби
або безпосередньо посадовими
(службовими) особами органів державної
податкової служби. Перелік
інформаційних баз, а також форми і
методи опрацювання інформації
визначаються центральним органом
державної податкової служби. Зібрана
податкова інформація та результати її
опрацювання використовуються для
виконання покладених на органи
державної податкової служби функцій та
завдань.

Наказом Державної податкової служби
України № 1197 від 24.12.2012 року "Про
введення в експлуатацію інформаційної
системи "Податковий блок" введено в
експлуатацію з 01.01.2013 року ІС
"Податковий блок" в органах державної
податкової служби усіх рівнів.

Згідно п. 2.1 вказаного наказу було
визначено, що існуючі інформаційні
системи, в тому числі АС "Деталізована
інформація по платнику податку на
додану вартість щодо результатів
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України", експлуатувалися
паралельно з інформаційною системою
"Податковий блок" до 31.01.2013 року.

Наказом ДПС України № 1198 від 24.12.2012 року
"Про введення в дію Тимчасового
регламенту експлуатації інформаційної
системи "Податковий блок" з 01.01.2013 року
затверджено та введено в дію
Тимчасовий регламент експлуатації
інформаційної системи "Податковий
блок".

Як встановлено під час судового
розгляду, за наслідком проведеної
перевірки податковим органом була
встановлена неможливість реального
здійснення фінансово-господарських
операцій між позивачем та
контрагентами - ТОВ "Торгівельна
компанія "Будметінвест" та ТОВ
"Електро-Буд-Постач", в зв'язку чим,
відповідач дійшов висновку про
неправомірність віднесення позивачем
до складу податкового кредиту сум ПДВ
по даним взаємовідносинам.

В свою чергу, жодних податкових
повідомлень-рішень про нарахування
позивачу суми грошового зобов'язання
на підставі вказаних порушень прийнято
не було, а результати проведеної
перевірки та виявлені порушення, у т.ч.
щодо нікчемності укладених між
позивачем та контрагентами правочинів,
були відображені в інформаційних
базах.

В свою чергу, колегія суддів зазначає,
що самостійна зміна відповідачем
показників податкового кредиту та
податкових зобов'язань позивача без
зміни цих показників самим позивачем
шляхом подання уточнюючих декларацій
(розрахунків), буде порушувати його
права та інтереси, оскільки позивач, як
платник податків, має право
розраховувати на те, що задекларовані
ним в податкових деклараціях показники
податкового кредиту та податкових
зобов'язань відповідають показникам з
централізованої бази даних податкової
звітності.

Таким чином, невідповідність
показників податкового кредиту та
податкових зобов'язань, що
задекларовані позивачем у деклараціях
з ПДВ, показникам з централізованої
бази даних податкової звітності, має
безпосередній вплив на права та
інтереси позивача, оскільки така
невідповідність може мати для позивача
негативні наслідки, як то: погіршення
його ділової репутації, як належного
платника податків, відмова його
контрагентів від подальших
господарських відносин з позивачем з
метою уникнення негативних податкових
наслідків для себе від таких операцій,
тощо.

Отже, дії податкового органу по зміні
задекларованих платником податків
показників податкового кредиту та
податкових зобов'язань в базі
співставлення можуть бути предметом
оскарження в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки відображення таких
відомостей з урахуванням того, що такі
відомості повинні співпадати з
показниками у податковій декларації
платника податку, фактично формує
податкові зобов'язання на майбутнє, а
отже спричиняє реальні зміни майнового
стану такого платника, а належним
способом захисту прав та інтересів
платника податків у випадку
незаконності таких дій повинно бути
відновлення в цій базі тих показників
податкового кредиту та податкових
зобов'язань, які задекларував платник
податків.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає необґрунтованими
висновки суду першої інстанції з
приводу того, що внесення податковим
органом виявлених порушень, у т.ч. щодо
нікчемності укладених між позивачем та
контрагентами правочинів, не призвело
до настання для позивача будь-яких
негативних наслідків.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
будь-яких податкових
повідомлень-рішень за наслідками
проведеної перевірки з приводу
вказаних порушень стосовно позивача не
приймалось, а відповідно податкові
зобов'язання не узгоджувались, колегія
суддів дійшла висновку, що діями
відповідача з приводу внесення змін до
АІС "Податковий блок" на рівні ДПС
України та АІС "Податковий блок" в
інформаційній базі "Система
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України" щодо
нікчемності правочинів між ФОП ОСОБА_1
та ТОВ "ЕЛЕКТРО-БУД-ПОСТАЧ" та ТОВ
"Торгівельна компанія "Будметінвест"
створено для позивача негативні
наслідки, усунути які можливо лише
поновивши у зазначеній системі дані.

В зв'язку з чим, колегія суддів дійшла
висновку про обґрунтованість вказаної
частини позовних вимог, а рішення суду
першої інстанції в цій частині є
незаконним та підлягає скасуванню, з
прийняттям нового про задоволення
позовних вимог.

Перевіряючи обґрунтованість висновків
податкового органу про порушення
позивачем вимог діючого законодавства
по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3, та як
наслідок, правомірність винесення
спірних податкових повідомлень-рішень
від 17.04.2014 р. №, №, колегія
суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК
України, господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом
оподаткування можуть бути майно,
товари, дохід (прибуток) або його
частина, обороти з реалізації товарів
(робіт, послуг), операції з постачання
товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти,
визначені податковим законодавством, з
наявністю яких податкове
законодавство пов'язує виникнення у
платника податкового обов'язку.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України - витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку. У разі втрати,
знищення або зіпсуття зазначених
документів платник податку має право
письмово заявити про це органу
державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
органу. Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Таким чином, при складанні податкової
звітності з метою правильного
відображення господарської операції
повинні враховуватись відповідні
документи первинного обліку, а саме по
зазначених операціях придбання
результатів робіт (товарів) повинні
бути в наявності як і акти виконаних
робіт, так і результати таких виконаних
робіт (товарів).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV
(далі - Закон України №996-XIV),
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення; фінансова звітність -
бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства за звітний період.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV,
метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної
статті Закону, первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Статтею 9 Закону України №996-XIV
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню
підлягає одна із вище зазначених подій,
і якщо дана подія оформлена первинним
документом, що містить усі обов'язкові
реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону
України №996-XIV, то дана обставина є
належним доказом реальності
господарської операції.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
зазначеного Положення, господарські
операції -це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Як було встановлено під час проведеної
перевірки та знайшло своє
підтвердження під час судового
розгляду, позивач у перевіряємому
періоді знаходився на загальній
системі оподаткування, визначав базу
оподаткування та розмір єдиного внеску
самостійно.

Так, у період що перевірявся, позивач
мав господарські взаємовідносини з ФОП
ОСОБА_3 на підставі укладених із
останнім договорів про надання
юридичних послуг №б/н від 03.01.2012р. та
№б/н від 03.01.2013р.

Відповідно до змісту вказаних
договорів, Юрист (ФОП ОСОБА_3)
зобов'язується здійснювати юридичне
обслуговування Замовника (ФОП ОСОБА_1)
на протязі дії даних договорів (з
03.01.2012р. по 29.12.2012р. та з 03.01.2013р. по
31.12.2013р.). а саме:

- надання юридичних послуг щодо захисту
інтересів останнього в будь-яких
органах державної влади, на
підприємствах, установах, організаціях
всіх форм власності та
підпорядкування, а також в загальних та
господарських судах загальної
юрисдикції України з питання
господарської діяльності:

- надавати усні або письмові
консультації:

- брати участь в підготовці та
укладанні різного виду договорів, які
укладаються Замовником;

- надання консультації про зміни в
законодавстві України та інших держав;

- приймати участь у податковому
плануванні діяльності Замовника.

Згідно пункту № 4 вищевказаних
договорів, плата за надані послуги
здійснюється по безготівковому
розрахунку. Сторони складають акт
виконаних послуг, у якому фіксується
факт виконання Юристом юридичних
послуг. Сума винагороди за надання
юридичних послуг складає 15000,00 грн. за
договором №б/н від 03.01.2012р. та 21600,00 грн.
за договором № б/н від 03.01.2013р.

На підтвердження реальності
здійснення вказаних господарських
операцій та правомірності формування
валових витрат, позивачем було надано
та долучено до матеріалів справи
відповідні первинні документи, а саме:

- акт виконаних робіт від 29.12.2012р. до
Договору "Про надання юридичних послуг"
б/н від 29.12.2012р., згідно якого за період з
03.01.2012р. по 29.12.2012р. Юрист надав
Замовникові необхідні юридичні
послуги, пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням Замовником його
господарської діяльності;

- акт виконаних робіт від 31.12.2013р. до
Договору "Про надання юридичних послуг"
б/н від 03.01.2013р., згідно якого за період з
03.01.2013р. по 31.12.2013р. Юрист надав
Замовникові необхідні юридичні
послуги, пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням Замовником його
господарської діяльності; банківські
виписки.

Оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 КАС
України, колегія суддів дійшла
висновку про те, що вони не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст.44 Податкового
кодексу України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, а відтак сприймаються
судом як належні та допустимі докази.

Судом першої інстанції було
встановлено та підтверджено під час
апеляційного перегляду, що позивачем
під час перевірки було надано
податковому органу виключно всі
первинні документи, які є в наявності і
ведення яких є обов'язковим у
відповідності до законодавства
України.

Доказів, які б свідчили про ненадання
контрагентом послуг за договорами, або
не використання позивачем даних послуг
у власній господарській діяльності ні
акт перевірки, ні матеріали даної
адміністративної справи на містять.

Колегія суддів вважає необґрунтованим
посилання контролюючого органу, з
якими погодився суд першої інстанції,
на те, що з наданих позивачем актів
виконаних робіт не можливо встановити
вид, зміст та обсяг наданих послуг,
інформацію щодо фактично понесених
витрат на їх виконання та належного
обґрунтування вартості цих послуг, що
не дає змогу обґрунтувати отримані ФОП
ОСОБА_1 юридичні послуги в таких
розмірах, відповідно до яких
сформовані валові витрати за 2012р.-2013 р.,
оскільки чинне законодавство не
висуває вимог щодо обов'язкових
реквізитів, які повинні міститись у
вказаних актах, а реквізити, визначені
у вищенаведеній ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», носять загальний
характер.

Крім того, суд вважає за необхідне
зауважити, що сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Крім того, податковим органом не
наведено норму податкового
законодавства, згідно якої
«недоцільність» використання у
господарській діяльності платника
податків будь-яких послуг є підставою
для виключення витрат на такі послуги з
валових.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що надані позивачем
документи підтверджують реальність
господарських операцій у спірних
правовідносинах, а понесення витрат у
спірних правовідносинах шляхом
вибуття безготівкових коштів з
власності даного суб'єкта
господарювання (в оплату вартості
придбаного товару) свідчить про
відсутність наміру безпідставно
отримати податкову вигоду.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про
неправомірність висновків податкового
органу про порушення позивачем вимог
п.2.ст.7 та п.11.ст.8, п.8.ст.9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" в частині
заниження бази нарахування єдиного
внеску на 36600,00 грн. (в т.ч. за грудень 2012
року на 15000,00 грн., за грудень 2013 рік на
21600.00 грн.) та заниження суми єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за грудень 2012
року та за грудень 2013 року на 11250,28 грн.

Оцінюючи дії відповідача на
відповідність критеріям зазначеним в
ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів
прийшла до висновку, що приймаючи
спірні податкові повідомлення-рішення
про нарахування позивачу суми
грошового зобов'язання, податковий
орган дійшов до неправомірного
висновку про порушення позивачем вимог
діючого законодавства, а тому вони є
незаконними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного
судочинства є те, що обов'язок (тягар)
доказування в спорі покладається на
відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати докази, що свідчать
про правомірність його дій, законність
прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач,
в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України,
не довів правомірність своїх
заперечень проти адміністративного
позову, законність та обґрунтованість
вчинених ним дій щодо внесення змін до
електронної бази даних та прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень.

Натомість позивач, на виконання вимог
ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів вважає, що дії
відповідача не кореспондуються з
приписами ч.2 ст. 19 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що заявлені
позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, серед
іншого, порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм матеріального
права, колегія суддів вважає, що
постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014 року
по справі №820/7837/14 не відповідає
вимогам ст.159 КАС України, а тому
відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС
України підлягає скасуванню, з
прийняттям нової постанови про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014р. по
справі №820/7837/14 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання неправомірними дії,
зобов'язання вчинити певні дії та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області по
внесенню до бази даних АІС "Податковий
блок" на рівні ДПС України та АІС
"Податковий блок" в інформаційній базі
"Система співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПС
України" даних про нікчемність
правочинів між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЕЛЕКТРО-БУД-ПОСТАЧ"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгівельна
компанія "Будметінвест", встановлених
на підставі акту перевірки від 01.04.2014р.
№772/20-31-17-02-08/НОМЕР_1.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
відновити у базі даних АІС "Податковий
блок" на рівні ДПС України та АІС
"Податковий блок" в інформаційній базі
"Система співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПС
України" дані по стану, який існував до
проведення перевірки та відображення в
них висновків акту від 01.04.2014р.
№772/20-31-17-02-08/НОМЕР_1 про нікчемність
правочинів між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЕЛЕКТРО-БУД-ПОСТАЧ"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгівельна
компанія "Будметінвест".

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
№ від 17.04.2014 року та № від
17.04.2014 року.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Калиновський В.А.