Справа № 802/2488/14-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

05 серпня 2014 р.
Справа № 802/2488/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання
Мельника В.С.,

за участю представників сторін:

позивача: Дарій
Т.В., Даценко О.М.,

відповідача:
Бабія Р.В., Шаталюка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Вінниці
адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою
відповідальністю "Бета-В"

до Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулося
товариство з обмеженою
відповідальністю "Бета-В" (надалі -
Товариство, ТОВ "Бета-В") до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що за результатами планової
виїзної перевірки з питань дотримання
ТОВ "Бета-В" вимог податкового
валютного та іншого законодавства
Вінницькою об'єднаною державною
податковою інспекцією складено акт
№970/2201/20009167 від 15 квітня 2014 року.

На підставі вказаного акту органом
державної податкової служби 16 травня
2014 року прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
Товариству збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 154815 гривень - основний платіж,
447 гривень - штрафні санкції, податкове
повідомлення-рішення №, яким
Товариству збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 1555568 гривень -
основний платіж, 365720 гривень - штрафні
санкції, а також податкове
повідомлення-рішення №, яким
Товариству зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість в розмірі 21674 гривень.

Не погоджуючись із висновками, що
викладені в акті перевірки, а
відповідно і з винесеними податковими
рішеннями, позивач звернувся до суду із
вимогами визнати протиправними та
скасувати зазначені вище податкові
повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали,
посилаючись, при цьому, на обставини, що
наведені у адміністративному позові.

Представники відповідача проти позову
заперечували, аргументуючи свої
заперечення обґрунтованістю висновків
податкового ревізора-інспектора, що
проводив перевірку, які знайшли
відображення у акті перевірки від 15
квітня 2014 року.

Свідок ОСОБА_5, яка працює головним
бухгалтером товариства в судовому
засіданні пояснила, що виділення із ТОВ
"Бета-В" нового суб'єкта господарювання
у формі ТОВ "Бета-Він" підтверджуються
протоколом №6 загальних зборів
учасників ТОВ "Бета-В" від 24 жовтня 2011
року (том 3, а.с.167), протоколом №10
загальних зборів учасників ТОВ "Бета-В"
від 31 грудня 2011 року (том 3, а.с.168),
розподільчим балансом Товариства від 31
грудня 2011 року (а.с.169), актом
прийняття-передачі основних засобів,
активів та майна, що належать ТОВ
"Бета-В" у власність ТОВ "Бета-Він" від 31
грудня 2011 року (а.с.170).

Заслухавши пояснення представників
сторін, свідка, повно і всебічно
з'ясувавши всі обставини справи в їх
сукупності на підставі чинного
законодавства, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд вважає, що позовні вимоги
слід задовольнити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що протягом періоду
з 25 лютого по 08 квітня 2014 року
посадовими особами Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області, а
саме: головним державним
ревізором-інспектором відділу
перевірок платників податків
управління податкового аудиту
Шаталюком С.В., головним державним
ревізором-інспектором відділу
контролю за проведенням розрахункових
операцій управління податкового та
митного аудиту Підвисоцькою О.Г.,
головним державним
ревізором-інспектором відділу
контролю за валютними операціями у
сфері ЗЕД управління податкового
аудиту Захарчук Л.Й., головним
державним ревізором-інспектором
відділу контрольно-перевірочної
роботи юридичних осіб управління
доходів і зборів з фізичних осіб
Загоруйко Н.О., головним державним
ревізором-інспектором відділу роботи з
безхазяйним майном управління
погашення заборгованостей Черевко А.В.
на підставі наказу №346 від 05 лютого 2014
року та направлень проведено планову
виїзну перевірку з питань дотримання
ТОВ "Бета-В" вимог податкового
валютного та іншого законодавства. За
наслідками проведеної перевірки
складено акт №970/2201/20009167 від 15 квітня 2014
року (том 1, а.с.59-181).

В ході проведеної перевірки виявлено
порушення Товариством пункту 5.1 статті
5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", пунктів 138.2, 138.6,
138.8, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138,
підпункту 139.1.3 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого, платником занижено
податок на прибуток в загальному
розмірі 339253 гривні, підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість", пункту 189.1
статті 189, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198,
пункту 200.2 статті 200 Податкового
кодексу України, в результаті чого
платником занижено суму податку на
додану вартість в розмірі 1555568 гривень
та завищено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість в
розмірі 21674 гривні, пункту 160.2 статті 160,
підпункту 164.2.17 "е" пункту 164.2 статті 164,
пункту 176.2 "б" статті 176 Податкового
кодексу України та статтю 2 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті".

На підставі виявлених порушень
Вінницькою об'єднаною державною
податковою інспекцією 16 травня 2014 року
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
Товариству збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 154815 гривень - основний платіж,
447 гривень - штрафні санкції, податкове
повідомлення-рішення №, яким
Товариству збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 1555568 гривень -
основний платіж, 365720 гривень - штрафні
санкції, а також податкове
повідомлення-рішення №, яким
Товариству зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість в розмірі 21674 гривень (том 1,
а.с.54, 56, 58).

Не погодившись із даним фактом,
позивачем подано скаргу до Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області, яка у відповідності до рішення
№9623/10/02-32-10-02-11 від 20 червня 2014 року про
результати розгляду первинної скарги
залишена без задоволення, а
оскаржувані податкові повідомлення
рішення без змін (том 2, а.с.5-9, 13-21).

Визначаючись щодо заявленого позову,
суд виходив з наступного.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
(надалі - ПК України) витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Положеннями пункту 138.2 статті 138 ПК
України передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК
України закріплено, що до складу інших
витрат включаються адміністративні
витрати, спрямовані на обслуговування
та управління підприємством.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відтак, визначаючись з приводу
обґрунтованості віднесення витрат до
складу валових витрат, суду варто
враховувати, по-перше, наявність
належних договорів на надання певних
послуг, поставку товару, по-друге,
наявність відповідних документів на
підтвердження виконання таких
договорів та зв'язку понесених витрат з
господарською діяльністю суб'єкта
господарювання, зокрема, актів
виконаних робіт та інших документів,
які передують підписанню цих актів в
підтвердження конкретних обсягів,
змісту наданих послуг, товарів,
по-третє, наявність податкової
накладної, по-четверте, подальше
використання послуг, товарів у
господарській діяльності та
збільшення обсягів виробництва, продаж
й конкретні результати від цієї
операції.

Відповідно до підпункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається, виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (пункт 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Податковий кодекс України передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження податковими
накладними або оформлення з порушенням
вимог чи не підтвердження митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11статті
201 Кодексу) (пункт 198.6 статті 198
Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

З аналізу наведених вище норм випливає,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Однак,
наявність лише податкової накладної не
є підставою для формування податкового
кредиту. Для включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
необхідна наявність і інших первинних
документів, які б свідчили про
реальність такої господарської
операції.

Судом встановлено, що ТОВ "Бета-В"
здійснює підприємницьку діяльність,
основним видом якої є виробництво
твердого мила.

ТОВ "Бета-В" на підставі укладених
договорів придбавало у контрагентів
ТОВ "Агро-Заготзбуд", ПП "Вінтрейдфуд" та
ПП "Вінторгінвест" топлений жир.

Податковий орган дійшов висновку, що
вказані господарські операції між
Товариством та контрагентами не мали
на меті настання реальних наслідків.

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу, з
огляду нанаступне.

З приводу висновків податкового органу
щодо відсутності у ТОВ "Бета-В" реальних
намірів на здійснення господарської
операції із ТОВ "Агро-Заготзбуд", суд
звертає увагу на те, що 24 січня 2011 року
між ТОВ "Бета-В" та ТОВ "Агро-Заготзбуд"
укладено договір поставки №02/2011 (том 2,
а.с. 83-84). Згідно із умовами цього
договору ТОВ "Агро-Заготзбуд"
зобов'язується поставити топлений
тваринний харчовий та технічний жир, а
ТОВ "Бета-В" прийняти товар та оплатити
його. При цьому, пунктом 2 Договору
передбачено, що транспортні витрати
несе ТОВ "Агро-Заготзбуд".

На виконання умов зазначеного договору
судом досліджено:

- видаткові накладні, а саме, № РН-0000002
від 25.01.11р.; № РН-0000003 від 01.02.11р.; №
РН-0000004 від 09.02.11р.; № РН-0000005 від 16.02.11р.;
№8 від 19.04.11р.; №17 від 03.08.11р.; №18 від
16.08.11р.; №19 від 24.08.11 р; №20 від 01.09.11р.; №21
від 12.09.11р.; № 22 від 22.09.11р.; №23 від 25.11.11р.;

- податкові накладні: №2 від 25.01.11р.; №3
від 01.02.11р.; №5 від 09.02.11р.; № 1 від 19.04.11р.;
№10 від 12.05.11р.; №1 від 12.05.11р.; №2 від
03.08.11р.; №3 від 16.08.11р.; №4 від 24.08.11 р.; №1
від 01.09.11р.; №2 від 12.09.11 р.; № 3 від 22.09.11р.;
№1 від 25.12.11р.

Також судом досліджено
товарно-транспортні накладні,
ветеринарні свідоцтва, посвідчення про
якість товару, оборотно-сальдову
відомість, довідку ПАТ "Вінницький
олійножировий комбінат" від 12.05.14р.
№03/690, якою підтверджено, що на ваговій,
яка належить ПАТ «Вінницький ОЖК»
проводились зважування автомобілів з
яловичим жиром, який належав ТОВ
«Агро-Заготзбуд», а вантаж отримувало
ТОВ «Бета-В». Ці послуги зважування
оформлено актами виконаних робіт
згідно договору укладеного між
позивачем та ПАТ «Вінницький ОЖК». В
підтвердження здійснення договірних
зобов'язань між даним контрагентом ТОВ
«Агро-Заготзбуд» і позивачем суду
надано виписки з банку про
перерахування (рух) коштів, які
містяться в матеріалах справи (том 2,
а.с.85-168).

Відповідач дійшов висновку про
нереальність господарської операції
між ТОВ «Бета-В» та ТОВ "Агро-Заготзбуд"
на підставі отриманого листа, що
надійшов від оперативного управління
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції, у якому йдеться
про фіктивність ТОВ "Агро-Заготзбуд".

Проте, суд не бере до уваги посилання
податкового органу на вказаний лист,
оскільки інформація, наведена у ньому,
не може свідчити про неможливість
реалізації товару позивачу, адже
документи, які містяться в матеріалах
справи, навпаки підтверджують
реальність її здійснення. Відтак,
висновки податкового органу, зроблені
на підставі зазначеного листа, є лише
помилковістю висновків посадових осіб
відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
висновків податкового органу щодо
неможливості реального здійснення
господарської операції між ТОВ "Бета-В"
та ТОВ "Агро-Заготзбуд".

Щодо посилань податкового органу про
безтоварність господарської операції
між ТОВ "Бета-В" та контрагентом ПП
"Вінтрейдфуд", суд не може погодитися з
такими висновками відповідача з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що 01 березня 2011 року
між ТОВ "Бета-В" та ПП "Вінтрейдфуд"
укладено договір поставки №2 (том 2,
а.с.180-182), згідно з умовами договору ПП
"Вінтрейдфуд" зобов'язується поставити
товар, а ТОВ "Бета-В" прийняти його та
оплатити, товар поставляється по
партіям згідно до замовлень покупця в
якому зазначається асортимент,
кількість товару.

На виконання умов зазначеного договору
судом досліджено:

- видаткові накладні, а саме, № РН-0000026
від 18.05.11р..; № РН-0000039 від 15.06.11р.; №
РН-000058 від 15.08.11р.; № РН-000064 від 01.09.11р.; №
РН-000066 від 06.09.11р.; № РН-000069 від 12.09.11р.; №
РН-000075 від 26.09.11р.; № РН-000092 від 10.10.11 р; №
РН-000104 від 24.10.11р.; № РН-000118 від 08.11.11р.;

- податкові накладні: №27 від 18.05.11р.; №39
від 15.06.11р.; №58 від 15.08.11р.; №64 від 01.09.11р.;
№66 від 06.09.11р.; №68 від 12.09.11р.; №75 від
26.09.11р.; №92 від 10.10.11р.; №104 від 24.10.11 р.;
№118 від 08.11.11р.

Також судом досліджено
товарно-транспортні накладні,
ветеринарні свідоцтва, посвідчення про
якість товару, оборотно-сальдову
відомість, довідку ПАТ "Вінницький
олійножировий комбінат" від 08.11.13р.
№03/1225, якою підтверджено, що на ваговій,
яка належить ПАТ «Вінницький ОЖК»,
проводились зважування автомобілів з
яловичим жиром, який належав ПП
"Вінтрейдфуд", а вантаж отримувало ТОВ
«Бета-В». Ці послуги зважування
оформлено актами виконаних робіт
згідно договору укладеного між
позивачем та ПАТ «Вінницький ОЖК». В
підтвердження здійснення договірних
зобов'язань між даним контрагентом ПП
"Вінтрейдфуд" і позивачем суду надано
виписки з банку про перерахування (рух)
коштів, які містяться в матеріалах
справи (том 2, а.с.187-250, том 3, а.с.1-21).

Крім того, свідоцтвом №100310066 виданим
Державною податковою адміністрацією
України підтверджується те, що ПП
"Вінтрейдфуд" є платником податку на
додану вартість (том 2, а.с.184).

Таким чином, суд дійшов висновку про
необґрунтованість висновків
податкового органу щодо нереальності
здійснення господарської операції між
ТОВ "Бета-В" та ПП "Вінтрейдфуд".

З приводу висновків податкового органу
щодо відсутності у ТОВ "Бета-В" реальних
намірів на здійснення господарської
операції із ПП "Вінторгінвест", суд
зазначає наступне.

Судом встановлено, що 01 лютого 2011 року
між ТОВ "Бета-В" та ПП "Вінторгінвест"
укладено договір поставки №2 (том 3,
а.с.31-33), згідно із умовами якого ПП
"Вінторгінвест" зобов'язується
поставити товар, а ТОВ "Бета-В" прийняти
його та оплатити, товар поставляється
по партіям згідно до замовлень покупця
в якому зазначається асортимент,
кількість товару.

На виконання умов зазначеного договору
судом досліджено:

- видаткові накладні, а саме, № РН-0000003
від 08.02.11р..; № РН-0000004 від 15.02.11р.; №
РН-0000005 від 21.02.11р.; № РН-0000013 від 18.03.11р.;
№ РН-0000015 від 21.03.11р.; № РН-0000021 від 29.03.11р.

- податкові накладні: №2 від 08.02.11р.; №3
від 15.02.11р.; №4 від 21.02.11р.; №12 від 18.03.11р.;
№14 від 21.03.11р.; №19 від 29.03.11р.

Також судом досліджено
товарно-транспортні накладні,
ветеринарні свідоцтва, посвідчення про
якість товару, оборотно-сальдові
відомості, довідки ПАТ "Вінницький
олійножировий комбінат" від 26.11.13р.
№03/1291 та №03/165 від 20.02.13, якими
підтверджено, що на ваговій, яка
належить ПАТ «Вінницький ОЖК»
проводились зважування автомобілів з
яловичим жиром, який належав ПП
"Вінторгінвест", а вантаж отримувало
ТОВ «Бета-В». Ці послуги зважування
оформлено актами виконаних робіт
згідно договору укладеного між
позивачем та ПАТ «Вінницький ОЖК». В
підтвердження здійснення договірних
зобов'язань між даним контрагентом ПП
"Вінторгінвест" і позивачем суду надано
виписки з банку про перерахування (рух)
коштів, які містяться в матеріалах
справи (том 3, а.с.31-114).

Разом з тим, судом встановлено, що
податковий орган зробив висновки про
нереальність господарської операції
між товариством та ПП "Вінторгінвест"
на підставі отриманого акту від 07
серпня 2012 року про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
"Вінторгінвест" щодо підтвердження
господарських відносин з ТОВ "Бета-В" за
період з 01 січня 2010 року по 30 квітня 2011
року.

Судом надано правову оцінку вказаним
доказам через призму Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", зокрема ст.1
закріплено поняття "первинного
документу" це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Положення ч.1 ст. 9 даного Закону
передбачають, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Аналогічно п.п.2.1 п.2 "Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку" затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р.№ 88 встановлено, що первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" на основі даних
бухгалтерського обліку підприємства
зобов'язані складати фінансову
звітність.

Приписи інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України
№742/11/13-11 від 06.05.2011р. передбачають, що
будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення операції.

Тобто, будь-які документи мають силу
первинних документів в разі фактичного
здійснення господарської операції.

Як встановлено вище, господарські
операції позивача з ТОВ
"Агро-Заготзбуд", ПП "Вінтрейдфуд" та ПП
"Вінторгінвест" за перевіряємий період
є правомірними та підтверджують
фактичне виконання господарських
операцій у відповідності до укладених
договорів постачання товару, відтак
надані до суду докази є первинними
документами.

Суд критично оцінює посилання
відповідача про нереальність
господарських операцій, оскільки,
податковим законодавством не
ставиться в залежність отримання
результатів перевірок контрагентів
суб'єкта оподаткування від
підтвердження правомірності
віднесення ним до податкового кредиту
сум податку на додану вартість, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови та має всі документальні
підтвердження розміру такого
податкового кредиту.

З приводу висновків податкового органу
щодо невідповідності первинних
документів, які були надані до
перевірки Товариством, вимогам чинного
законодавства, а саме те, що вказані
документи складені та підписані
особами, які не є відповідальними на
вчинення таких, то суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 218
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Більше того, під час розгляду справи
представником позивача зазначено, що
за даними Єдиного державного реєстру,
на момент здійснення господарських
операцій, директором і єдиною
уповноваженою особою ПП
"Вінторгінвест" був ОСОБА_10.

Також в підтвердження реальності
операцій відповідно до довідки
Вінницької ОДПІ від 15.04.13 р. №147/22-06/20009167
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Бета-В» по взаєморозрахунках з
контрагентом ПП «Вінторгінвест» за
лютий 2011 року (а.с.34-39, т.3), документально
було підтверджено реальність
здійснення господарських відносин з
постачальником ПП «Вінторгінвест».

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні.

З огляду на викладене, твердження
податкового органу щодо
невідповідності первинних документів
вимогам чинного законодавства, так як
останні підписані особами, які не були
уповноваженими на це, судом не беруться
до уваги.

Відтак, висновки податкового органу
щодо нереальності товарного характеру
у ТОВ "Бета-В" із ПП "Вінторгінвест"
спростовуються дослідженими судом
доказами.

На переконання суду, також не знайшли
своє підтвердження висновки
податкового органу щодо відсутності
факту здійснення ТОВ "Бета-В"
господарської операції із ПП
"Єврофасад-Черкаси", з огляду на
наступне.

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ
"Бета-В" та ПП "Єврофасад-Черкаси" 02.07.12р.
укладено договір підряду на виконання
будівельних робіт (том 3, а.с.115).

Так, на виконання умов зазначеного
договору ПП "Єврофасад-Черкаси"
зобов'язується виконати будівельні та
ремонтні роботи адміністративної
будівлі, розташованої за адресою: с.
Вінницькі Хутори, провулок Немирівське
шосе, 2, яка належить ТОВ "Бета-В".

Факт реальності виконання умов
вказаного договору підтверджується
наступними документами:

- податкові накладні: №14 від
09.07.12р.; №44 від 20.08.12р.; №50 від 22.08.12р.; №43
від 21.09.12р.;

- акти здачі-прийняття робіт: №
ЄФ-0000121; № ЄФ-0000243; № ЄФ-0000248; № ЄФ-0000358.

Також судом досліджено
оборотно-сальдову відомість, відомості
ресурсів, довідки про вартість
виконаних робіт, акти приймання
виконання будівельних робіт. В
підтвердження здійснення договірних
зобов'язань між даним контрагентом ПП
"Єврофасад-Черкаси" і позивачем суду
надано виписки з банку про
перерахування (рух) коштів, які
містяться в матеріалах справи (том 3,
а.с.119-166).

В той же час посилання податкового
органу на те, що директор та головний
бухгалтер ПП "Єврофасад-Черкаси"
ОСОБА_11 не має відношення до створення,
реєстрації та ведення
фінансово-господарської діяльності ПП
"Єврофасад-Черкаси", як на підставу
порушенням позивачем податкового
законодавства, не беруться судом до
уваги, оскільки під час розгляду справи
представником позивача зазначено, що
за даними Єдиного державного реєстру,
станом на 30 квітня 2014 року, директором
ПП "Єврофасад-Черкаси" значиться
ОСОБА_11.

Таким чином, суд дійшов висновку про
необґрунтованість висновків
податкового органу щодо нездійснення
господарської операції між ТОВ "Бета-В"
та ПП "Єврофасад-Черкаси".

Правовий аналіз наведеного
нормативного положення свідчить про
те, що право платника податків на
податковий кредит виникає у випадку
підтвердження господарських
операцій податковими накладними чи
іншими первинними документами.
Визначаючись щодо заявлених
позовних вимог, суд виходив з того, що
надані до суду докази підтверджують не
тільки придбання товару, а й подальше
використання реалізацію, відтак
виявлені порушення не знайшли свого
підтвердження.
При прийнятті рішення, суд
бере до уваги правову позицію Вищого
адміністративного суду, викладену в
інформаційному листі №742/11/13-11 від
06.05.2011р., в якому зазначено, що будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення операції.
Крім
того, право позивача на формування
податкового кредиту поставлено в
залежність від добросовісності його
контрагентів, що суперечить приписам
податкового законодавства. Однак, якщо
такий контрагент не виконав своїх
зобов'язань по належному формуванню
первинних документів для
підтвердження податкового кредиту або
зобов'язання з ПДВ, то це може тягнути
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, тобто
такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Отже, можливі порушення, допущені одним
платником податків (наприклад,
контрагентом позивача) у відображенні
в податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків, у
разі фактичного здійснення
господарської операції.
Тобто,
як визначено Податковим кодексом
України виникнення у платника податку
на додану вартість права на податковий
кредит не ставить у залежність від
дотримання вимог податкового
законодавства іншими суб'єктами
господарювання.
Загальним принципом юридичної
відповідальності є вина в порушенні
законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. Закон
не передбачає відповідальності за
винні дії іншої особи.

Така позиція наведена у
постанові від 11 грудня 2007 року по
справі №21-1376/06 Верховного Суду України,
відповідно до якої, у разі невиконання
контрагентом зобов'язання зі сплати
податку до бюджету, відповідальність
та негативні наслідки настають саме
щодо цієї особи. Ця обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку на додану вартість права на
його відшкодування у разі, коли цей
платник виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.
В
подальшому, така позиція підтримана
Верховним Судом України у постанові
від 29 жовтня 2010 року у справі за позовом
ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції. Крім того,
зазначена позиція узгоджується і з
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.
Окрім того, постановою Верховного
суду України від 19.11.2010р. у справі 21-21а10
визначено, що не сплата продавцем або
його контрагентом ПДВ до бюджету, у
разі фактичного здійснення
господарської операції, не випливає на
формування податкового кредиту
покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання.
Що стосується транспортування товару,
і як зазначив відповідач у судовому
засіданні, про факти допущення у
окремих товарно-транспортних
накладних неточностей, відсутність
підписів, суд зважає на наступне.
Відсутність товарно-транспортної
накладної свідчить лише про
відсутність права віднесення на валові
витрати, вартість витрат які пов'язані
з доставкою товару.

Так, згідно з наказом Міністерства
транспорту України "Про затвердження
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні"
№363 від 14.10.1997 року (далі - Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні),
товарно-транспортна накладна - це
необхідний юридичний документ для всіх
учасників транспортного процесу, а
учасники транспортного процесу - це
вантажовідправники,
вантажоодержувачі, перевізники та
особи, що здійснюють вантажні і (або)
складські операції з вантажем.
Вказаний нормативно-правовий акт
визначає, як вантажовідправника -
фізичну або юридичну особу, що подає
перевізнику вантаж для перевезення, а
як вантажоодержувача - фізичну або
юридичну особа, що здійснює приймання
вантажів, оформлення
товарно-транспортних документів та
розвантаження транспортних засобів у
встановленому порядку.
Відсутність документів або
неналежне їх заповнення, що
засвідчують транспортування товару
від контрагента до позивача дає
підстави лише вважати про порушення
законодавства про автомобільний
транспорт, а не податкового
законодавства.
Отже, відсутність у документообігу
позивача товарно-транспортних
накладних, при наявності інших
документів, якими підтверджено факт
відпуску та приймання
товарно-матеріальних цінностей, не
може спростовувати факту придбання
позивачем товару та реальності
вчинення господарської операції.

Що стосується посилань
представників відповідача на
відсутність у контрагентів позивача
деяких ветеринарних свідоцтв, які є
необхідними при постачанні тваринної
продукції, то в даному випадку варто
зазначити наступне.
Так, відповідно до
абз. 2 п. 11.1 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
залежно від виду вантажу та його
специфічних властивостей до основних
документів на перевезення вантажу
додаються інші (ветеринарні,
санітарні та якісні - сертифікати,
свідоцтва, довідки, паспорти тощо),
що визначається правилами перевезень
зазначених вантажів.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про
ветеринарну медицину", ветеринарне
свідоцтво - це разовий документ,
виданий державним інспектором
ветеринарної медицини, що підтверджує
ветеринарно-санітарний стан партії
тварин, продуктів тваринного
походження, репродуктивного матеріалу,
біологічних продуктів, кормів
тваринного та рослинного походження,
включаючи обов'язкове зазначення
результатів лабораторних досліджень
та ветеринарно-санітарного статусу
території (потужності) походження, а
для тварин - засвідчення проведення
вакцинації та діагностичних
досліджень.
При цьому, статтею 104 Закону
України "Про ветеринарну медицину"
передбачена відповідальність за
правопорушення в галузі ветеринарної
медицини, яка, відповідно до ст. 105
Закону України "Про ветеринарну
медицину", може застосовуватись
виключно головними державними
інспекторами ветеринарної медицини та
їх заступниками. З
огляду на вищевикладене, судом
встановлено, що дійсно при постачанні
тваринної продукції, в даному випадку
жиру, є необхідність наявності
ветеринарного свідоцтва, однак,
відсутність такого свідоцтва, не
свідчить про порушення
постачальниками податкового
законодавства, а отже встановлення
таких фактів не відноситься до
компетенції податкових органів, і
жодним чином не може спростовувати
факт поставки/отримання товарів
позивачем.

З приводу реорганізації ТОВ "Бета-В"
шляхом виділення нового суб'єкта
господарювання у формі ТОВ "Бета-Він",
суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 56
Господарського кодексу України (надалі
- ГК України) суб'єкт господарювання -
господарська організація, яка може
бути утворена за рішенням власника
(власників) майна або уповноваженого
ним (ними) органу, а у випадках,
спеціально передбачених
законодавством, також за рішенням
інших органів, організацій і фізичних
осіб шляхом заснування нової
господарської організації, злиття,
приєднання, виділу, поділу,
перетворення діючої (діючих)
господарської організації
(господарських організацій) з
додержанням вимог законодавства.

Згідно частини 4 статті 59 ГК
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) у
разі поділу суб'єкта господарювання
усі його майнові права і обов'язки
переходять за роздільним актом
(балансом) у відповідних частках до
кожного з нових суб'єктів
господарювання, що утворені внаслідок
цього поділу. У разі виділення одного
або кількох нових суб'єктів
господарювання до кожного з них
переходять за роздільним актом
(балансом) у відповідних частках
майнові права і обов'язки
реорганізованого суб'єкта.
Оголошення про реорганізацію чи
ліквідацію господарської організації
або припинення діяльності
індивідуального підприємця підлягає
опублікуванню реєструючим органом у
спеціальному додатку до газети
"Урядовий кур'єр" та/або офіційному
друкованому виданні органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування за місцезнаходженням
суб'єкта господарювання протягом
десяти днів з дня припинення
діяльності суб'єкта господарювання
(частина 8 статті 59 ГК України).
Відповідно до
частини 1 статті 109 Цивільного кодексу
України, виділом є перехід за
розподільчим балансом частини майна,
прав та обов'язків юридичної особи до
однієї або кількох створюваних нових
юридичних осіб. Відносини, які
виникають у сфері державної реєстрації
юридичних осіб, а також фізичних осіб -
підприємців регулюються Законом
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" (надалі - Закон).

Так, частиною 1
статті 32 Закону передбачено, що для
проведення державної реєстрації
юридичної особи, що створюється шляхом
виділу, засновники (учасники) або
уповноважені ними орган чи особа, крім
документів, які передбачені частинами
першою - сьомою статті 24 цього Закону,
повинні додатково подати примірник
оригіналу (ксерокопію або нотаріально
засвідчену копію) розподільчого
балансу.
Державна реєстрація юридичної
особи, що створюється шляхом виділу,
проводиться в порядку, встановленому
статтями 25-27 цього Закону, не раніше
двох місяців з дати публікації
повідомлення про прийняття
засновниками (учасниками) або
уповноваженим ними органом рішення про
виділ у спеціалізованому друкованому
засобі масової інформації (частина 3
статті 32 Закону).

Згідно частини 6 статті 32 Закону виділ
вважається завершеним з дати державної
реєстрації юридичних осіб, утворених в
результаті виділу. Частиною 2 статті 29
Закону закріплено, що у разі внесення
змін до статуту, які пов'язані із
зменшенням статутного капіталу
(статутного або складеного капіталу)
юридичної особи, крім документів, які
передбачені частиною першою цієї
статті, додатково подається документ,
що підтверджує внесення плати за
публікацію у спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації
відповідного повідомлення.

Відповідно до підпункту 98.1.4
пункту 98.1 статті 98 ПК України під
реорганізацією платника податків
розуміється зміна його правового
статусу, яка передбачає виділення з
платника податків інших платників
податків, а саме, передача частини
майна платника податків, що
реорганізується, до статутних фондів
інших платників податків в обмін на їх
корпоративні права, внаслідок якого не
відбувається ліквідація платника
податків, що реорганізується.

Абзацом 2
підпункту 153.15.2 пункту 153.2 статті 153 ПК
України визначено, що у разі проведення
реорганізації у формі поділу
(виділення), що передбачає розподіл
акцій (корпоративних прав) між
акціонерами (учасниками) юридичних
осіб, що утворюються внаслідок
реорганізації, вартість таких акцій
(корпоративних прав) в обліку
акціонерів (учасників) визначається в
сумі, що дорівнює вартості частки акцій
(корпоративних прав) в юридичній особі,
що реорганізується, пропорційній
вартості чистих активів юридичної
особи, що утворилася в результаті
реорганізації, та загальної вартості
чистих активів юридичної особи, що
реорганізувалася. Вартість чистих
активів юридичних осіб, зазначених у
цьому абзаці, визначається за даними
розподільчого балансу на дату його
затвердження.

Не є об'єктом оподаткування операції з
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення та перетворення)
юридичних осіб (підпункт 196.1.7 пункт 196.1
статті 196 ПК України).

Так, на виконання вищезазначених норм
законодавства позивачем прийнято
рішення про виділення із статутного
капіталу ТОВ "Бета-В" частки в розмірі 20
000 гривень для внесення в статутний
капітал нового Товариства шляхом
пропорційного зменшення номінальної
вартості вкладів учасників, а також
частку основних фондів,
товарно-матеріальних цінностей та
інших активів та зобов'язань, що в свою
чергу підтверджуються протоколом №6
загальних зборів учасників ТОВ "Бета-В"
від 24 жовтня 2011 року (том 3, а.с.167),
протоколом №10 загальних зборів
учасників ТОВ "Бета-В" від 31 грудня 2011
року (том 3, а.с.168), розподільчим
балансом Товариства від 31 грудня 2011
року (а.с.169), актом прийняття-передачі
основних засобів, активів та майна, що
належать ТОВ "Бета-В" у власність ТОВ
"Бета-Він" від 31 грудня 2011 року (а.с.170).

Суд вважає, що позивачем дотримано всіх
вищезазначених вимог законодавства
України щодо виділення із ТОВ "Бета-В"
нового суб'єкта господарювання у формі
ТОВ "Бета-Він".

Водночас, підпунктом 5.2 пункту 5 Статуту
ТОВ "Бета-В" визначено, що Товариство
має право змінювати (збільшувати або
зменшувати) розмір статутного
капіталу. Рішення Товариства про
зменшення його статутного капіталу
допускається після публікації про це у
засобах масової інформації у
встановленому порядку, а також
повідомлення про це всіх його
кредиторів. Воно набирає чинності
після внесення цих змін в державний
реєстр.

Реорганізація Товариства, тобто
злиття, приєднання, поділ, виділення,
перетворення здійснюється
відповідно до діючого законодавства і
відбувається за рішенням зборів
учасників, а в випадках, передбачених
законом - за рішенням суду чи
відповідних органів державної влади.
Товариство може бути перетворене в
акціонерне товариство або виробничий
кооператив. (підпункт 10.3 пункт 10
Статуту ТОВ "Бета-В").

Відтак, наведені вище обставини
свідчать про те, що висновки
податкового органу викладені в акті
перевірки №970/2201/20009167 від 15 квітня 2014
року є необґрунтованими та такими, що
спростовуються дослідженими судом
доказами.

Суд акцентує увагу відповідача, що у
відповідності до п.п.21.1.1 п.20.1 ст. 20 ПК
України, податковий орган зобов'язаний
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами.

Вирішуючи спір по суті
заявлених позовних вимог, суд виходить
з того, що розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, що передбачено ч.1 ст.11
КАС України.
Відповідно
до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно зі ст. 86 КАС України, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.
Таким чином, вимоги ТОВ «Бета-В»
щодо визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №, №,
№ підлягають задоволенню.

Керуючись
ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
16.05.2014р. №, № , №
винесені Вінницькою об'єднаною
державною податковою інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Вінницький окружний адміністративний
суд, шляхом подачі в 10-ти денний строк,
з дня її проголошення, апеляційної
скарги у порядок і строки, передбачені
статтями 186 і 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України.

Суддя Крапівницька Н. Л.