Справа № К/9991/94389/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року м. Київ
К/9991/94389/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Гаманка О.І., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Чортківському районі
Тернопільської області про визнання
дій протиправними, зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
недоплаченої суми пенсії за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 жовтня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

17 вересня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що має статус потерпілого від
Чорнобильської катастрофи категорії 4,
а тому відповідно до положень статей 39,
51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання
підвищення до пенсії як непрацюючий
пенсіонер, який проживає у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
15 процентів мінімальної пенсії за
віком. В зв'язку з тим, що зазначені
виплати були проведені у меншому
розмірі, позивач звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільскої
області із заявою про перерахунок
призначеної пенсії, але відповідач
листом від 16 вересня 2010 року відмовив у
цьому. Просив визнати неправомірними
дії відповідача щодо відмови позивачу
у здійсненні перерахунку та виплати
доплати до пенсії як непрацюючому
пенсіонеру за проживання у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати, додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам
віднесеним до категорії 2, 3, 4 у розмірі
15 процентів мінімальної пенсії за
віком; зобов'язати відповідача
здійснити позивачу перерахунок та
виплату доплати до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру за проживання
у зоні посиленого радіоекологічного
контролю у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати, додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам
віднесеним до категорії 2, 3, 4 у розмірі
15 процентів мінімальної пенсії за
віком з 1 вересня 2007 року по 1
вересня 2010 року; виплачувати доплату до
пенсії і додаткову пенсію із
дотриманням вимог статей 39, 51, частини
третьої статті 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням розміру мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком, встановленої законом України
про Державний бюджет України на
відповідний рік або іншим відповідним
законодавством.

Постановою Чортківського районного
суду Тернопільської області від 8
жовтня 2010 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити
перерахунок та виплату доплати до
пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що
проживає в зоні посиленого
радіоекологічного контролю, та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Чортківському районі
Тернопільської області здійснити
перерахунок ОСОБА_1 доплати до пенсії
як непрацюючому пенсіонеру, що
проживає в зоні посиленого
радіоекологічного контролю, за період
з 1 вересня 2007 року по 1 вересня 2010 року у
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати за місяць та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 15 %
мінімальної пенсії за віком за періоди
з 1 вересня по 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року по 1 вересня 2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 жовтня 2011
року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області задоволено частково.

Постанову Чортківського районного
суду Тернопільської області від 8
жовтня 2010 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Чортківському районі про зобов'язання
відповідача здійснити відповідно до
статті 39, 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» перерахунок розміру
додаткової пенсії та доплати до пенсії
як особі, постраждалій внаслідок
Чорнобильської катастрофи та
віднесеної до 4 категорії, за період з 1
вересня 2007 року по 16 березня 2010 року
включно залишено без розгляду.

Визнано протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області у перерахунку та виплаті
ОСОБА_1 додаткової пенсії відповідно до
статті 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та проведенні доплати до
пенсії відповідно до статті 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 17 березня 2010 року.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Чортківському районі
Тернопільської області проводити
нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати
до пенсії відповідно до статті 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати, починаючи з 17 березня
2010 року.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Чортківському районі
Тернопільської області проводити
нарахування та виплату ОСОБА_1
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров ю, відповідно до статті 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмірі 15% мінімальної пенсії за
віком, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, що визначається згідно
із частиною першою статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановленого законом, починаючи з 17
березня 2010 року.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Чортківському районі
Тернопільської області виплатити
ОСОБА_1 у зв'язку із проведенням
вказаного перерахунку пенсії
недоотримані суми з урахуванням
проведених виплат.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судом апеляційної інстанції порушення
норм чинного матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
позивач просить скасувати
постановлене рішення апеляційного
суду в частині залишення позовних
вимог без розгляду та ухвалити нове
судове рішення, яким задовольнити
позов повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи по суті встановлено, що
ОСОБА_1 має статус потерпілого
від Чорнобильської катастрофи
категорії 4 та є непрацюючим
пенсіонером, який постійно проживає у
зоні посиленого радіоекологічного
контролю.

Відповідно до положень абзацу
четвертого частини першої та частини
другої статті 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-XII (в редакції, що
діяла з 9 липня 2007 року) пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні посиленого
радіоекологічного контролю,
підвищуються на одну мінімальну
заробітну плату.

Відповідно до вимог статті 63 Закону №
796-XII фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Підпунктом 9 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI частини першу
та другу статті 39 Закону № 796-XII
замінено однією частиною такого
змісту: «Громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України».

Тобто зазначена доплата непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, не передбачена.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту 9 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, право на підвищення до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру, що
передбачене статтею 39 Закону № 796-XII у
2008 році у позивача виникло з 22 травня,
тобто з дня визнання неконституційними
положень Закону № 107-VI, якими внесено
зміни до статті 39 Закону № 796-XII.

Вихідним критерієм обрахунку
підвищення до пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, визначено мінімальну
заробітну плату, розмір якої на 2007 - 2011
роки визначався законами України про
Державний бюджет України на відповідні
роки.

Водночас суми, з яких здійснювався
розрахунок виплат, передбачених
Законом № 796-XII, визначалися
згідно з постановами Кабінету
Міністрів України «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету» від
3 січня 2002 року № 1 (втратила чинність з 1
вересня 2008 року згідно з постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» від 16 липня 2008
року № 654) та «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836.

Встановлений у 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України № 836 розмір
доплат та компенсаційних виплат
протягом тривалих років не змінювався
і не відповідав розміру, встановленому
іншими законами України. Оскільки ні
Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не
приймали, то, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 39 Закону № 796-XII та
законодавство щодо розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідні роки, а не постанова
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836,
положення якої істотно звужують обсяг
встановлених законом прав громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Статтею 49 Закону № 796-XII передбачено, що
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до частини третьої статті 51
Закону № 796-XII особам, віднесеним до
категорії 4, щомісячна додаткова пенсія
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначається у розмірі 15 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Як передбачено статтею 53 Закону № 796-XII
виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку додаткової пенсій виступає
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
згідно з частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Проте підпунктом 13 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
статтю 51 Закону № 796-XII викладено в
новій редакції, відповідно до змісту,
зокрема, частини третьої якої особам,
віднесеним до категорії 4, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається в розмірі 5
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Відповідач провів розрахунок пенсії
позивачу виходячи з положень пункту 28
розділу ІІ Закону № 107-VI, яким були
внесені зміни до статті 51 Закону № 796-XII.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що вихідним критерієм
розрахунку додаткової пенсії,
передбаченої статтею 51 Закону № 796-ХІІ,
є мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вираховується виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, тобто законами України про
Державний бюджет України на відповідні
роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
додаткової пенсії, передбаченої
статтею 51 Закону № 796-ХІІ, застосуванню
підлягає мінімальний розмір пенсії за
віком, який вираховується виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законами України про Державний бюджет
України на відповідні роки, а не розмір,
що установлений постановою Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

У 2009, 2010 роках змін до статей 39, 51 Закону
№ 796-XII, які б встановлювали обмеження
щодо зазначених виплат, не вносилось.

Відповідно до частин першої, другої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України в редакції від 7
липня 2010 року (набрала чинності з 30
липня 2010 року). адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

До прийняття зазначеної редакції
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України був встановлений
річний строк звернення до
адміністративного суду.

За правилами частини другої статті 5
Кодексу адміністративного судочинства
України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Спірні правовідносини виникли під час
дії редакції статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачала річний строк
звернення до суду.

Таким чином, у випадках звернення до
суду з позовом після 30 липня 2010 року
щодо позовних вимог за період до
зазначеної дати повинен
застосовуватись річний строк
звернення до суду, залишок якого після
30 липня 2010 року не повинен перевищувати
шести місяців. Оскільки позивач
звернувся до суду 17 вересня 2010 року,
тобто залишок річного строку звернення
до суду після 30 липня 2010 року не
перевищує шести місяців, то його
позовні вимоги з 17 вересня 2009 року
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції, неправильно застосував
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, що
набрала чинності з 30 липня 2010 року), та
безпідставно залишив без розгляду
позовні вимоги з 17 вересня 2009 року по 16
березня 2010 року.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 жовтня 2011
року змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини
постанови замість слів та цифр « 16
березня 2010» зазначити слова та цифри «
16 вересня 2009 року».

В абзацах четвертому, п'ятому, шостому
резолютивної частини постанови
замість слів та цифр « 17 березня 2010
року» зазначити слова та цифри « 17
вересня 2009 року».

В решті постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 4 жовтня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Гаманко О.І.

Олендер І.Я.