Справа № 638/20244/13-а
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 р.Справа № 638/20244/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Харкова
на постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 27.01.2014р. по справі №
638/20244/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Харкова

про визнання нечинною відмови,
зобов'язання вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

12 грудня 2013 р. позивачка звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Харкова , в якому
просила : визнати нечинною відмову
відповідача в поновленні виплати їй
пенсії за віком; зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Харкова поновити нарахування
та виплату призначеної їй пенсії за
віком довічно .

Постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 27 січня 2014 р.
адміністративний позов задоволено в
повному обсязі.

Відповідач не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність рішення суду першої
інстанції в зв'язку з ненаданням
належної правової оцінки обставинам
справи та невірним застосуванням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Дзержинського
районного суду м. Харкова від 27 січня
2014 р. та прийняти нове судове рішення,
яким відмовити у задоволені позову у
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме: Закон України "
Загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування ", КАС України та не
відповідність висновків суду
обставинам справи.

У судове засідання сторони не
з'явилися, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку з чим, відповідно до ст.
197 КАС України, справа розглядається в
письмовому провадженні за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши наявні
в матеріалах справи докази, вважає, що
вимоги апеляційної скарги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Харкова, де
одержувала пенсію за віком з 1991 року. З
1995 року позивачка виїхала на постійне
місце проживання до держави Ізраїль.

ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в Київському
районі м. Харкова 21 жовтня 2013 р. із
заявою про поновлення їй пенсійних
виплат. Протоколом засідання комісії
від 30 жовтня 2013 р. позивачці
відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
вони обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
позивач має трудовий стаж роботи в
України 38 років 6 місяців та 15 днів з 1952
року по 1991 рік .

При досягнення пенсійного віку
позивачка звільнилась з останнього
місця роботи в України за власним
бажанням та з 03 березня 1991 р. почала
отримувати пенсію за віком згідно
чинного законодавства.

Виплата пенсії позивачці припинена 1995
році у зв'язку з її виїздом на постійне
місце проживання в Ізраїль.

21 жовтня 2013 р. позивачка звернулась до
УПФУ в Київському районі м. Харкова із
заявою про поновлення їй пенсійних
виплат. Протоколом засідання комісії
від 30.10.2013. позивачці відмовлено
зазначивши, що згідно до рішенням
Конституційного Суду України № 25-пр/2009
від 07 жовтня 2009 р. поширюється на осіб,
які виїхали на постійне місце
проживання за кордон та подані
позивачем після 07 жовтна 2009 р.

07 жовтна 2009 р. Конституційним судом
України прийняте рішення у справі за
конституційним поданням Верховного
суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень пункту 2 частини першої статті
49, другого речення статті 51 Закону
України «Пре загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Згідно
вказаного рішення визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 2
частини першої статті 49. другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 р. № 1058.

Як зазначається в п. 2 Рішення
Конституційного суду положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним судом України цього
рішення. Про це також вказується в ст. 152
Конституції України: закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
ще визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
забезпечення» виплата пенсій за
рішенням територіальних органів
пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється: 1) якщо пенсія призначена
на підставі документів, що містять
недостовірні відомості; 2) за весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором країни, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України; 3) у разі смерті
пенсіонера; 4) у разі неотримання
призначеної пенсії протягом 6 місяців
підряд; 5) в інших випадках,
передбачених законом.

Згідно ст. 51 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

В п. 3 та п. 4 резолютивної частини
рішення Конституційного суду України
від 07 жовтня 2009 р. № 1-32/2009 (25-рп/2009) суд
звертає увагу Верховної Ради України
на необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими: Україною не укладено
відповідного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним особам
актами і діями , що визнані
неконституційними.

Таким чином, з 07 жовтня 2009 р. положення
п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 50
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність та саме
з цієї дати громадяни України, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон, мають право на отримання
пенсії в Україні.

Про відповідність ст. 92 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" приписам
Конституції України в рішенні
Конституційного суду від 07 жовтня 2009 р.
не йдеться.

З 01 січня 2004 р. набрав чинності Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
прийнятий Верховною Радою України 9
липня 2003 р. реєстраційний № 1058-ІУ,
опублікований в "Відомостях Верховної
Ради України" 2003 року № 49 від 12 грудня
2003 р. З часу прийняття цього Закону
спірні відносини регулюються даним
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону, заява про
призначення (перерахунок) пенсії або
про її відстрочення та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діб на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

На даний час порядок призначення,
перерахунку та виплати пенсії,
визначений Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Порядком подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 р. №22-1 (далі
по тексту -Порядок).

В ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що поновлення виплати
пенсії здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цьогоЗакону.

Відповідно до пункту 15 Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 р. № 22-1
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії здійснюється за документами, що
є у пенсійній справі та відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент призначення цього виду пенсії.

При поновленні виплати раніше
призначеної пенсії та переведенні з
одного виду пенсії на інший до наявних
документів особа додає:

а) документи про страховий стаж, який
не врахований у пенсійній справі, після
призначення пенсії за період роботи до
01 січня 2004 р. (за період роботи,
починаючи з 01 січня 2004 р., відділ
персоніфікованого обліку подає
довідку із бази даних системи
персоніфікованого обліку за формою
згідно з додатком 2, а у разі
необхідності за формою згідно з
додатком 3);

б) довідку про заробітну плату особи
(додаток 1) за період страхового стажу
до 01 липня 2000 р., а починаючи з 01 липня 2000
р. індивідуальні відомості про
застраховану особу надаються відділом
персоніфікованого обліку за формою
згідно із додатком 2, а у разі
необхідності за формою згідно з
додатком 3;

в) документи про виникнення обставин,
що впливають на розмір пенсії
(наприклад, зміни кількості членів
сім'ї, які перебували на утриманні
пенсіонера чи померлого годувальника,
виникнення (втрата) права на надбавку
на непрацездатних членів сім'ї і
надбавку на догляд за ними, визнання
заявника одиноким і таким, що потребує
сторонньої допомоги, визнання заявника
інвалідом або учасником війни тощо).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
громадянство України" зазначені
основні принципи законодавства
України про громадянство, так ч.7, ст.2
передбачає збереження громадянства
України незалежно від місця проживання
громадянина України.

Згідно зі ст. 7, 20, 28 Закону України «Про
громадянство» проживання або
тимчасове перебування громадянина
України за межами держави не припиняє
його українського громадянства.
Останнє втрачається, якщо громадянин
добровільно набув громадянство іншої
держави, однак його належність до
іноземної громадянства не визнається
до прийняття рішення про втрату
громадянства України, що входить до
компетенції Президента України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
перехід з виплат одного виду
пенсійного забезпечення за віком на
інший не може залежати від місця
перебування особи та наявності в нього
паспорту з реєстрацією в Україні,
оскильки є постанова суду з питання
виплати позивачу пенсії від 12 квітня 2011
р., яка набула чинності і на підставі з
якою вже встановлено, що позивач має
право на отримання пенсії в Україні за
віком на законних підставах.

Таким чином, право на вид пенсійного
забезпечення за віком не може залежати
від місця проживання (перебування)
особи, яка вже має право на пенсійне
забезпечення в Україні, у
відповідності до ч 1 ст.172 КАС України
обставини ,які встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили , не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивач має право вимагати переходу на
виплату іншого розміру пенсії, а саме
пенсії на підставі Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність» і йому не потрібно доводи
про наявність в нього цього права.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Харкова залишити без
задоволення.

Постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 27.01.2014р. по справі №
638/20244/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Курило Л.В. Русанова В.Б.