Справа № 818/1254/14
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний
адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 р.Справа № 818/1254/14

Головуючий 1 інстанції: Кравченко В.Д.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Відділу Державної виконавчої
служби Роменського міськрайонного
управління юстиції на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 29.05.2014р. по справі № 818/1254/14

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Ромнах та Роменському
районі Сумської області

до Відділу Державної виконавчої служби
Роменського міськрайонного управління
юстиції

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, УПФ в м. Ромнах та Роменському
районі Сумської області, звернувся до
Сумського окружного адміністративного
суду з адміністративним позовом, в
якому просив скасувати постанову
державного виконавця ВДВС Роменського
міськрайонного управління юстиції
Ткач В.П. від 29.04.14 р. про закінчення
виконавчого провадження ВП № 42772283.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 29.05.14 р. по
справі № 818/1254/14 позовні вимоги були
задоволені.

Відповідач не погодився з рішенням
суду першої інстанції та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
29.05.14 р. по справі № 818/1254/14 та прийняти
нове судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, де наполягає на
законності судового рішення, просить
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду першої
інстанції, дослідивши доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, колегія суддів дійшла висновку про
те, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Сторони по справі в судове засідання
суду апеляційної інстанції не
з'явилися, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Судом першої інстанції встановлено, що
29.04.14 р. державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Роменського міськрайонного управління
юстиції Ткачем П.В. прийнято постанову
про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 818/8299/13-а, виданого
Сумським окружним адміністративним
судом 28.11.13 р., про стягнення з
Дочірнього підприємства
будівельно-монтажного підприємства
«Ромнипромбуд» ВАТ «Сумбуд» на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ромнах та Роменському районі
заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій за списком № 2 за
вересень 2013 р. в сумі 1461,05 грн. (а.с. 5).

Не погоджуючись з прийнятою органом
державної виконавчої служби
постановою, позивач звернувся до суду
першої інстанції із вищевказаними
позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
від 29.04.2014 ВП № 42772283 прийнята
необґрунтовано, тобто, без урахування
усіх обставин, що мають значення для її
прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для прийняття оспорюваної
позивачем постанови слугував п. 3 ч. 1 ст.
49 та ч. 3 ст. 67 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме у
зв'язку з відкриттям ліквідаційної
процедури боржника. В рішенні суду
першої інстанції зазначено та це
підтверджується письмовими доказами,
що містяться в матеріалах справи, що
згідно протоколу зборів учасників
Дочірнього підприємства
будівельно-монтажного підприємства
«Ромнипромбуд» ВАТ «Сумбуд» від 15.01.13 р.
№ 16 вирішено припинити ДП ВАТ
«Сумбуд» будівельно-монтажного
підприємства «Ромнипромбуд» шляхом
його ліквідації, затверджено
ліквідаційну комісію, встановлено і
затверджено порядок та строки
ліквідації підприємства (а.с. 19).

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що при винесенні
спірної постанови державний
виконавець помилково застосував норми
Закону України «Про виконавче
провадження» щодо підстав закінчення
виконавчого провадження в результаті
ліквідації боржника - юридичної особи.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як було зазначено вище, підставою
закінчення виконавчого провадження є
відкриття ліквідаційної процедури
щодо боржника, але дана підстава не
входить до вичерпного переліку підстав
закінчення виконавчого провадження,
передбаченого ч. 1 ст. 49 Закону «Про
виконавче провадження», відповідно до
якого виконавче провадження підлягає
закінченню у разі: 1) визнання судом
відмови стягувача від примусового
виконання рішення суду; 2) визнання
судом мирової угоди між стягувачем і
боржником у процесі виконання; 3) смерті
або оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; 4) скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню; 5)
письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі; 6) закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення; 7)
визнання боржника банкрутом; 8)
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом; 9) повернення виконавчого
документа без виконання на вимогу суду
або іншого органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ; 10)
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби; 11) повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини; 13) непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону, 14)
списання згідно із Законом України
«Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

При цьому, у разі ліквідації боржника -
юридичної особи виконавчий документ
надсилається ліквідаційній комісії
(ліквідатору) для вирішення питання про
подальший порядок виконання рішення у
встановленому законом порядку. У разі
надходження виконавчого документа до
ліквідаційної комісії (ліквідатора)
арешт з майна боржника знімається за
постановою державного виконавця,
затвердженою начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. У разі якщо
виконавчий документ надіслано
ліквідаційній комісії (ліквідатору),
виконавче провадження підлягає
закінченню в порядку, встановленому
цим Законом (ч. 2, 3 ст. 67 Закону України
«Про виконавче провадження»).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідачем не враховані вимоги
законодавства та не враховане
законодавче розмежування дій стосовно
внесення рішень засновників про намір
ліквідації і факт самої ліквідації.

Так, згідно ч. 1,2 ст. 110 ЦК України,
юридична особа ліквідується: 1) за
рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документами; 2) за рішенням
суду про визнання судом недійсною
державної реєстрації юридичної особи
через допущені при її створенні
порушення, які не можна усунути, а також
в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно ч. 1, ч. 11, ч. 14 ст. 111 ЦК України
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців запису про рішення
засновників (учасників) юридичної
особи, суду або уповноваженого ними
органу щодо ліквідації юридичної особи
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
зобов'язана вжити всіх необхідних
заходів щодо стягнення дебіторської
заборгованості юридичної особи, що
ліквідується, та письмово повідомити
кожного з боржників про припинення
юридичної особи в установлені цим
Кодексом строки. Після завершення
розрахунків з кредиторами
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
складає ліквідаційний баланс,
забезпечує його затвердження
учасниками юридичної особи, судом або
органом, що прийняв рішення про
припинення юридичної особи, та
забезпечує подання органам державної
податкової служби. Ліквідаційна
комісія (ліквідатор) забезпечує
подання державному реєстраторові
документів, передбачених законом для
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи в
установлений законом строк.

Аналогічні підстави і порядок
ліквідаційної процедури передбачені
ст. 59 та ст. 60 ГК України.

Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 91 ГК України
припинення діяльності господарського
товариства відбувається шляхом його
ліквідації або реорганізації
відповідно ст. 59 цього Кодексу.
Ліквідація господарського товариства
провадиться ліквідаційною комісією,
призначеною його вищим органом, а у
разі припинення діяльності товариства
за рішенням суду - ліквідаційною
комісією, сформованою відповідно до
рішення суду. З дня утворення
ліквідаційної комісії до неї
переходять повноваження по управлінню
справами господарського товариства.
Ліквідаційна комісія у триденний строк
з моменту її утворення публікує
інформацію про ліквідацію
господарського товариства і здійснює
інші дії відповідно до вимог статей 58-61
цього Кодексу та інших законів.

Колегія суддів зазначає, що внесення
запису до Єдиного державного реєстру
про рішення засновників (учасників)
юридичної особи щодо ліквідації
юридичної особи є початковою стадією
ліквідації підприємства, яка породжує
відповідні права та обов'язки для
ліквідаційної комісії (ліквідатора),
зокрема, вжиття всіх необхідних
заходів щодо стягнення дебіторської та
кредиторської заборгованості
юридичної особи, що ліквідується. При
цьому слід відмежовувати дату
ліквідації юридичної особи, якою є дата
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про проведення державної
реєстрації припинення юридичної особи
в результаті її ліквідації.

Так, згідно ст. 34 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» юридична
особа є такою, що припинилася, з дати
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Порядок реєстрації рішення
засновників юридичної особи щодо
ліквідації юридичної особи
передбачений ч. 1 статті 35
вищевказаного закону, відповідно до
якої державний реєстратор за
відсутності підстав для залишення
документів, які подані для внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
рішення засновників (учасників)
юридичної особи або уповноваженого
ними органу щодо припинення юридичної
особи, без розгляду повинен у день
надходження цих документів внести до
Єдиного державного реєстру запис про
рішення засновників (учасників)
юридичної особи або уповноваженого
ними органу щодо припинення юридичної
особи та в той же день повідомити
органи статистики, державної
податкової служби, Пенсійного фонду
України відомості про внесення такого
запису. Порядок реєстрації припинення
юридичної особи регулюється ч. 11 ст. 36
цього закону, згідно якої за
відсутності підстав для залишення
документів, які подані для проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи в результаті її
ліквідації, без розгляду державний
реєстратор повинен внести до Єдиного
державного реєстру запис про
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи в
результаті її ліквідації.

З вказаних норм законодавства
вбачається, що законодавець пов'язує
припинення (шляхом приєднання)
юридичної особи та проведення
державної реєстрації її припинення з
певною процедурою щодо внесення запису
про державну реєстрацію припинення
юридичної особи та з дати внесення
державним реєстратором запису про
держану реєстрацію припинення
юридичної особи, але ж ніяк з
прийняттям рішення про припинення
діяльності підприємства.

Як обґрунтовано встановлено судом
першої інстанції та вбачається із
витягу Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, до реєстру дійсно
внесено запис про перебування
юридичної особи в процесі припинення
за рішенням засновників, однак запис
про державну реєстрацію припинення
юридичної особи в реєстрі відсутній.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що з моменту внесення
запису до ЄДРПОУ про прийняття
засновниками боржника рішення про
припинення юридичної особи, державний
виконавець на виконання вимог п. 7 ч. 1
ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження» зобов'язаний був передати
виконавчі документи ліквідаційній
комісії для подальшого вжиття
необхідних заходів щодо погашення
кредиторської заборгованості.

Наведені вище обставини стали
підставою для висновку суду першої
інстанції щодо безпідставності
заявлених позовних вимог. Колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, оскільки доводи
апеляційної скарги його не
спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Сумського
окружного адміністративного суду від
29.05.14 р. по справі № 818/1254/14 прийнята з
дотриманням вимог чинного
законодавства, колегія суддів не
виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу Державної
виконавчої служби Роменського
міськрайонного управління юстиції на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 29.05.14 р. по
справі № 818/1254/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 29.05.2014р. по
справі № 818/1254/14 за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Ромнах та
Роменському районі Сумської області до
Відділу Державної виконавчої служби
Роменського міськрайонного управління
юстиції про скасування постанови -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська
Н.С.Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М.
Бенедик А.П.