Справа № 623/2153/14-а
Суддя: Бутенко В. М.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/2153/14-а
Номер провадження 2-а/623/137/2014
У Х В А Л А

іменем України

13 серпня 2014 року м.
Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд
Харківської області

у складі: головуючого судді - Бутенка
В.М.

при секретарі судового засідання -
Костенко В.В.

судового розпорядника - Максименка Р.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Ізюмського
міськрайонного суду адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської міської ради про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії, -

в с т а н о в
и в:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зазначеним адміністративним
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської міської ради (далі - УПСЗН), в
якому просить суд: - визнати
неправомірним дії УПСЗН про зняття з
обліку ОСОБА_2 як пільговика щодо
сплати комунальних послуг за житло із
50-відсотковою знижкою, протиправною; -
зобов'язати УПСЗН відновити статус
пільговика з моменту припинення,
надати ОСОБА_2 пільг щодо сплати
комунальних послуг за житло,
передбачених діючим законодавством
України. Просить стягнути на його
користь сплачені судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначив, що він має статус пенсіонера
МНС України з 2004 року, був звільнений зі
служби за вислугою років. З часу виходу
на пенсію перебував на обліку в УПСЗН
як пільговик з 2004 року з кодом
категорії «Пожежник на пенсії». Згідно
довідки управління МНС України в
Харківській області від 29 жовтня 2004
року він є пенсіонером МНС України і
має право на 50% знижку за оплату за жилу
площу, комунальні послуги та паливо
відповідно до статті 22 Закону України
«Про пожежну безпеку», і користувався
цим правом в повному обсязі до 01.07.2013
року.

У липні 2013 року надання пільг на оплату
комунальних послуг із 50% знижкою було
зупинено УПСЗН, у зв'язку з втратою
чинності Законів України «Про пожежну
безпеку», «Про правові засади
цивільного захисту». Право на пільги
він має на підставі саме цих законів,
але з 01 липня 2013 року введено в дію
Кодекс цивільного захисту населення
України, соціальний захист працівників
державної пожежної охорони став
регулюватися ст. 120 цього Кодексу, право
на пільги він не втратив, а тому вважає
дії УПСЗН у листі від 05.06.2014 року за № 3548
щодо припинення надання йому пільг
неправомірними.

(а.с. 2-4, 19-21)

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явився, надав письмове клопотання про
розгляд справи без його участі,
підтримує позовні вимоги і просить суд
адміністративний позов задовольнити
(а.с. 22).

Відповідач адміністративний позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення в яких вказав, що з позовом
ОСОБА_2 не згодні з наступних підстав:

1. УПСЗН згідно свого положення та виду
діяльності не здійснює надання пільг
по оплаті житлово-комунальних послуг
пільговикам. Оформлення та надання
пільг громадянам згідно діючого
законодавства України здійснюють
комунальні підприємства.

2. Ніяких рішень про зняття з обліку як
пільговика стосовно позивача ОСОБА_2
УПСЗН не приймалось, надання пільг
позивачеві УПСЗН не зупиняло, так як на
такі дії відсутні повноваження. З
адміністративного позову не зрозуміло,
на які неправомірні дії УПСЗН або
прийняте рішення посилається позивач.

3. Для внесення до Єдиного державного
реєстру пільговиків уточнень, УПСЗН
необхідні підтверджувальні документи
(довідка) про внесення позивача до
категорії пільговиків, про що
повідомлялося ОСОБА_2 в листі від 05.06.2014
року. Позивач такої довідки до УПЗС не
надав.

4. На даний час в Єдиному державному
реєстрі пільговиків відсутня
категорія пільговика «пожежник на
пенсії».

5. В позові позивач просить суд
зобов'язати УПСЗН відновити статус
пільговика, але УПСЗН за своєю
діяльністю не встановлює (знімає,
відновлює та інше) статус пільговика.

6. Як зазначає в позові ОСОБА_2, надання
пільг йому припинено з липня 2013 року,
тобто пропущений термін звернення до
суду.

Просять суд адміністративний позов
ОСОБА_2 залишити без розгляду або
відмовити у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

(а.с. 15)

Представник відповідача УПСЗН в судове
засідання не з'явився, надав письмове
клопотання про розгляд справи без його
участі (а.с. 15, 23).

Суд вважає за можливе розглянути
справу у відповідності до ч.4 ст. 122 КАС
України в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Перевіривши і дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку про
залишення адміністративного позову
без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права.

Згідно вимог ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
компетенції адміністративних судів
віднесена перевірка, чи вчинені дії
суб'єктом владних повноважень на
підставі, у межах повноважень та
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Як установлено судом і підтверджується
матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 є
пенсіонером МНС України за вислугу
років з 01 березня 2004 року, пенсійне
посвідчення НОМЕР_1 від 29 жовтня 2004 року
(а.с. 7).

Згідно довідки Головного Управління
МНС України в Харківській області від 29
жовтня 2004 року № 200/202/56 позивач ОСОБА_2 є
пенсіонером МНС України, має право на
50-відсоткову знижку плати за жилу
площу, комунальні послуги, а також
паливо відповідно до статті 22 Закону
України від 17 грудня 1993 року № 3745-ХІІ
«Про пожежну безпеку» (а.с. 9).

Згідно ст. 16 Закону України «Про
пожежну безпеку», державна пожежна
охорона формується на базі існуючих
воєнізованої та професійної пожежної
охорони, входить до системи
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи і здійснює
державний пожежний нагляд.

Згідно з п. 2 «Положення про Державну
пожежну охорону», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.07.1994 року № 508, до складу
державної пожежної охорони входять
Державний департамент пожежної
безпеки МНС, підпорядковані йому
територіальні органи державного
нагляду у сфері пожежної безпеки в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві і Севастополі, районах,
містах, районах у містах, підрозділи
державної пожежної охорони на
договірних об'єктах, допоміжні служби,
науково-дослідні установи,
пожежно-технічні навчальні заклади,
Державний центр сертифікації МНС.
Державна пожежна охорона є одночасно
складовою частиною державної системи
цивільного захисту, і у межах своєї
компетенції розв'язує завдання
мобілізаційної підготовки.

Відповідно до п. 3 вказаного Положення,
державна пожежна охорона у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, а також указами
Президента України та постановами
Верховної Ради України, прийнятими
відповідно до Конституції і законів
України, актами Кабінету Міністрів
України, наказами МНС та цим
Положенням.

Згідно п. 29 Положення про Державну
пожежну охорону, особи рядового і
начальницького складу Державної
пожежної охорони є працівниками
системи МНС, відповідно до чинного
законодавства їм присвоюються
спеціальні звання служби цивільного
захисту.

Відповідно до п. 30 зазначеного
Положення, прийняття на службу до
Державної пожежної охорони та її
проходження здійснюється у порядку,
встановленому Законом України «Про
пожежну безпеку» та Положенням про
проходження служби особами рядового і
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту.

Згідно ст. 22 Закону України «Про
пожежну безпеку» держава гарантує
соціальний захист.

У відповідності до ч.6 ст. 22 вказаного
закону, особовому складу державної
пожежної охорони та членам їх сімей
надається 50-відсоткова знижка плати за
жилу площу, комунальні послуги, а також
паливо в межах норм, встановлених
законодавством, за умови, якщо розмір
наданих пільг у грошовому еквіваленті
разом із середньомісячним сукупним
доходом цієї особи за попередні шість
місяців не перевищує величини доходу,
який дає право на податкову соціальну
пільгу у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України
(положенням частини шостої статті 22
дано офіційне тлумачення згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 03.06.99 р. № 5-рп/99).

Частиною 7 зазначеної статті
встановлено, що за особами рядового та
начальницького складу державної
пожежної охорони, звільненими зі
служби за віком, через хворобу або за
вислугою років, зберігається право на
пільги відповідно до цього Закону, за
умови, якщо середньомісячний сукупний
доход сім'ї в розрахунку на одну особу
за попередні шість місяців не
перевищує величини доходу, який дає
право на податкову соціальну пільгу у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України (положенням частини
сьомої статті 22 дано офіційне
тлумачення згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 06.07.99
р. № 8-рп/99).

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 06.07.1999 року у праві за
конституційним поданням Міністерства
внутрішніх справ України і
Міністерства фінансів України щодо
офіційного тлумачення положень
частини 6 ст. 23 Закону України «Про
пожежну безпеку» та ч.7 ст. 22 Закону
України «Про пожежну безпеку», в
мотивувальній частині якого зазначено,
що Україна як соціальна держава взяла
на себе зобов'язання щодо соціального
захисту громадянина, забезпечення
права кожного на достатній життєвий
рівень для себе і своєї сім'ї, тощо.
Позбавлення членів сім'ї працівника
міліції чи особового складу державної
пожежної охорони права на
житлово-комунальні пільги, якими вони
користувались протягом усього періоду
перебування останнього на службі в
міліції чи державній пожежній охороні,
у разі його звільнення за віком, через
хворобу чи за вислугою років означало б
не лише суттєве обмеження прав особи,
звуження їх змісту та обсягу, а й
дискримінацію непрацездатних,
приниження людини, зневаження її честі
й гідності, повагу до яких закріплено
на конституційному рівню.

Крім того, ч.5 ст. 17 Конституції України
встановлює обов'язок держави щодо
забезпечення соціального захисту
громадян України, які перебувають на
службі в Збройних Силах України та в
інших військових формуваннях, а також
членів їх сімей. Фундаментальним
правовим підґрунтям для закріплення
цього обов'язку держави є визнання
Конституцією України людини найвищою
соціальною цінністю (ст.3), проголошення
України соціальною державою
(преамбула, ст.1), конституційний
обов'язок держави і відповідні йому
права України, які перебувають або
перебували на службі у Збройних Силах
України та інших військових
формуваннях, а також членів їх сімей,
отримали свій розвиток та
конкретизацію, зокрема в ст. 22 Закону
України «Про міліцію», держава
гарантує працівникам міліції
соціальний захист.

3 01 липня 2013 року введено в дію Кодекс
цивільного захисту України № 5403-VI від
02.10.2012р. та відповідно до ч.2 розділу ХІІ
прикінцеві та перехідні положення
Кодексу цивільного захисту України
втратили чинність Закон України «Про
пожежну безпеку» та Закон України «Про
правові засади цивільного захисту».

Відповідно до ст. 120 Кодексу цивільного
захисту України знижка у розмірі 50
відсотків плати за користування житлом
(квартирна плата) та комунальними
послугами (водопостачання, газ,
електрична, теплова енергія та інші
послуги) у жилих будинках незалежно від
форми власності у межах норм
споживання, передбачених
законодавством, та вартості палива, у
тому числі рідкого, у межах
встановлених норм для осіб, які
проживають у будинках, що не мають
централізованого опалення, надається,
зокрема, особам, звільненим із служби
цивільного захисту за віком, через
хворобу або за вислугою років, та які
стали інвалідами під час виконання
службових обов'язків, та членам їхніх
сімей.

Згідно ст. 8 Конституції України, в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 22 Конституції України, при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Отже, відповідно до викладеного і
обставин справи, з введенням в дію
Кодексу цивільного захисту України і
втратою чинності Законом України «Про
пожежну безпеку» відбулося чергове
перепідпорядкування органів державної
пожежної охорони із збереженням їх
основних завдань та функцій.

Таким чином, суд відзначає, що зміна
нормативно-правового акту, яким
регулюються спірні правовідносини, не
позбавляє позивача права на пільги,
оскільки підстави набуття таких пільг
в новому законодавчому акті збереглися
в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач листом від 12.09.2013 року № 5793
повідомив позивача ОСОБА_2, що із
введенням в дію з 1 липня 2013 року
Кодексу цивільного захисту України,
втратив чинність Закон України «Про
пожежну безпеку». У зв'язку з чим, з
01.07.2013 року УПСЗН не має права
відшкодовувати пільгу на
житлово-комунальні послуги пожежникам
на пенсії (а.с. 28).

На звернення ОСОБА_2 від 02.06.2014 року
УПСЗН листом від 05.06.2014 року № 3548
повідомили позивача, що УПСЗН не
займається оформленням та наданням
пільг на оплату житлово-комунальних
послуг. Оформленням та наданням пільг
громадянам згідно діючого
законодавства України займаються
комунальні підприємства міста, а саме:
енергозбут, ІКПТМ, КП «Благоустрій»,
ЖРЕП та інші.

До компетенції УПСЗН відноситься
взяття на облік та внесення пільгової
категорії громадян до Єдиного
Державного автоматизованого реєстру
пільговиків України на підставі
відповідного пакету документів,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України. В пакет документів обов'язково
входить: довідка про склад сім'ї, копія
довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера у Державному
реєстрі фізичних осіб платників
податків та інших обов'язкових
платежів, копія довідки про те, на
підставі якого законодавчого
нормативного акту надасться
громадянину пільга і до якої категорії
пільговика він віднесений.

Після введення з 01 липня 2013 року в дію
Кодексу цивільного захисту України та
втрати чинності Законів України «Про
пожежну безпеку» і «Про правові засади
цивільного захисту», в Єдиному
Державному автоматизованому реєстрі
пільговиків категорія «пожежник на
пенсії» була автоматично закрита як
«втрата статусу», відповідно і ОСОБА_2
автоматично було знято з обліку, так як
знаходився в реєстрі саме під
категорією «Пожежник на пенсі», згідно
наданої відповідної довідки.

Для повторної постановки ОСОБА_2 на
облік до Єдиного Державного
автоматизованого реєстру пільговиків,
йому необхідно надати до УПСЗН
відповідний пакет документів з
обов'язковою довідкою, в якій вказано,
до якої пільгової категорії осіб
ОСОБА_2 відноситься на підставі Кодексу
цивільного захисту України.

(а.с. 8, 25-26, 27)

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах
строку звернення до адміністративного
суду, встановленого законом» означає,
що позов має подаватися лише в тих
межах часу, які встановлені законом.
Крім того, можливість захисту прав та
інтересів залежить від дотримання
строків, встановлених на цей випадок
законом.

Частиною 2 ст. 99 КАС України визначено,
що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Вказане пов'язане зі специфікою
правовідносин, а також має сприяти
наданню доказів, підвищує їхню
достовірність і тим самим сприяє
встановленню істини у конкретній
адміністративній справі. Дана норма
закону означає, що за загальним
правилом перебіг строку на звернення
до адміністративного суду починається
від дня виникнення права на
адміністративний позов, тобто коли
особа дізналася або могла дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Необхідно зазначити, що
процесуальним строком є проміжок часу,
встановлений законом або судом, у який
суд та особи, що беруть участь у справі,
та інші учасники процесу вчиняють
певні процесуальні дії, передбачені
Кодексом адміністративного
судочинства України, в результаті
вчинення яких настають певні правові
наслідки.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що правовідносини в даній
справі повинні розглядатися, в першу
чергу, виходячи з правомірності або
неправомірності дій чи бездіяльності
органу владних повноважень - УПСЗН, на
звернення для оскарження яких ст. 99 КАС
України передбачено шестимісячний
строк.

Крім того, законодавцем змінено
приписи щодо правових наслідків
пропуску строку звернення до суду.
Чинними положеннями ч.1 ст. 100 КАС
України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановлюється
ухвала.

Частиною 4 ст. 102 КАС України
передбачено, що правила даної статті
(поновлення та продовження
процесуальних строків) не поширюються
на строки звернення до
адміністративного суду.

З матеріалів поданого
адміністративного позову вбачається,
що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
даним адміністративним позовом без
заяви поновлення строку подання,
відповідно штампу суду - 14 липня 2014
року, після закінчення строків
звернення до адміністративного суду,
встановленого законом (а.с. 2).

Так, листом УПСЗН від 12.09.2013 року № 5793
повідомлено ОСОБА_2, що із введенням в
дію з 1 липня 2013 року Кодексу цивільного
захисту України, втратив чинність
Закон України «Про пожежну безпеку». У
зв'язку з чим, з 01.07.2013 року УПСЗН не має
права відшкодовувати пільгу на
житлово-комунальні послуги пожежникам
на пенсії (а.с. 28).

Статтею 57 Конституції України
встановлено, що кожному гарантується
право знати свої права і обов'язки.

Закони та інші нормативно-правові акти,
що визначають права і обов'язки
громадян, мають буди доведені до відома
населення у порядку, встановленому
законом.

Всі правові акти, на які посилається
позивач були доведені до громадян
належним чином, шляхом публікації в
засобах масової інформації.

Незнання чи не бажання знати позивачем
правові норми не є підставою для
поновлення йому строку для звернення
до суду.

Доказів, які б підтверджували підстави
для визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, позовна заява та додані до
неї матеріали не містять.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду - 14.07.2014 року,
шестимісячний строк на звернення до
суду з позовом та період, за який
позивач просить суд захистити його
права, - з 01 липня 2013 року, суд приходить
до висновку, що адміністративний позов
подано з пропущенням встановленого
законом строку звернення до суду, і суд
не знайшов підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними,
відповідно права позивача не
підлягають захисту.

Згідно п.9 ч.1 ст. 155 КАС України суд своєю
ухвалою залишає позовну заяву без
розгляду, якщо позовну заяву подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до адміністративного
суду і суд не знайшов підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем порушенні вимоги ст.ст.
99-100 КАС України, а тому у відповідності
до ст. 100 КАС України позовні вимоги
позивача про визнання неправомірним
дії УПСЗН про зняття з обліку позивача
як пільговика щодо сплати комунальних
послуг за житло із 50-відсотковою
знижкою, протиправною, та зобов'язати
УПСЗН відновити статус пільговика з
моменту припинення, надати позивачу
пільг щодо сплати комунальних послуг
за житло, передбачених діючим
законодавством України, слід залишити
без розгляду, як подані з пропуском
встановленого законом строку
звернення до суду без поважних причин.

Керуючись статтями 99-100, 122, 155, 158-160, 167
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської міської
ради про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_2, що особа, позовна
заява якої залишена без розгляду, після
усунення підстав, з яких заява була
залишена без розгляду, має право
звернутися до адміністративного суду в
загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подачі апеляційної скарги в строк п'яти
днів з дня отримання копії ухвали до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Ізюмський міськрайонний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається до суду апеляційної
інстанції.

Головуючий: суддя -