Справа № 2а/1770/1468/2012
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/1468/2012

08 серпня 2014 року 13год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у колегіальному складі:
головуючого судді Жуковської Л.А.,
суддів - Сала А.Б., Нор У.М., за участю
секретаря судового засідання Рибачок
С.С. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

представник позивача:ОСОБА_2,

відповідача 1:представник Грімова Г.М.,

відповідача 2: представник не з'явився,

відповідача 3: представник не з'явився,

третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом:

ОСОБА_1 доУправління Міністерства
внутрішніх справ України в Рівненській
області, Сектору Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області, Міністерства
внутрішніх справ України; третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Начальника відділу Державної
автомобільної інспекції управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області Семенюка
Олександра Миколайовича про
визнання наказів протиправними,
скасування свідоцтва про хворобу та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним
позовом до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Рівненській
області (далі - УМВС в Рівненській
області), Сектору медичного
забезпечення Головного управління
Міністерства внутрішніх справ у
Львівській області, Міністерства
внутрішніх справ України (далі - МВС
України) про скасування свідоцтва про
хворобу № 552 від 16.09.2011 року виданого
військово-лікарською комісією при ГУ
МВС України у Львівській області (далі
по тексту ВЛК ГУ МВС України в
Львівській області), скасування наказу
УМВС України в Рівненській області від
29.12.2012 року № 272 о/с, скасування наказу
УМВС України в Рівненській області від
06.02.2012 року № 27 о/с, поновлення в органах
внутрішніх справ на посаді начальника
Управління державної автомобільної
інспекції управління МВС України в
Рівненській області (далі по тексту
УДАІ в Рівненській області).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
позивач зазначає, що діагнози
встановлені у свідоцтві про хворобу є
надуманими, не обґрунтованими та не
відповідають дійсності. Як наслідок
свідоцтво про хворобу № 522 від 16.09.2011
року, що видане військово-лікарською
комісією при ГУ МВС України у
Львівській області не відповідає
вимогам ст.ст. 19,49,64 Конституції
України, законам України, вимогам
наказу МВС України № 85 від 06.02.2001 року
та іншим нормативним документам МВС
України.

Позивач покликається на висновок
судово-медичної експертизи Головного
бюро судово-медичних експертиз
Міністерства охорони здоров'я України
№ 131/13, згідно якого діагноз
встановлений в свідоцтві про хворобу №
522 від 16.09.2011 року є частково
спростованим, а отже свідоцтво є
недійсним в цілому.

Зазначає, що підставою для видання
наказів УМВС України в Рівненській
області від 29.12.2011 року № 272 о/с та
наказу УМВС України в Рівненській
області від 06.02.2012 року № 27 о/с про
звільнення з органів внутрішніх справ
за пунктом 64 «б» (через хворобу) було
свідоцтво про хворобу № 552 від 16.09.2011
року. Враховуючи незаконність
свідоцтва про хворобу є незаконними і
накази про звільнення з органів
внутрішніх справ.

Окрім того, позивач вважає що накази на
звільненні з органів внутрішніх справ
є незаконними так як на рапорт від
13.02.2012 року не було надано чергової
відпустки, що є порушенням вимог п. 51,52,
та 56 постанови КМ України від 29.07.1991
року № 114 "Про затвердження Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ". Крім того під час
звільнення не було видано трудову
книжку та військовий квиток, що є
порушенням п. 4.1 спільного наказу № 58
від 29.07.1993 року Міністерства праці
України, Міністерства юстиції України
та Міністерства соціального захисту
населення України "Про затвердження
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників".

Також позивач, вказує, що на момент
звільнення він перебував у званні
полковника міліції, що присвоєно
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 14.11.2011 року
по справі 2а/5437/10 залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012 року ,
а отже наказ на звільнення повинен був
підписуватися Міністром внутрішніх
справ України, а не начальником УМВС
України в Рівненській області, що є
порушенням п. 70 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ затвердженого
постановою КМ України від 29.07.1991 року №
114.

В судовому засіданні позивач та його
представник адміністративний позов
підтримали повністю, додатково
пояснили, що на момент звільнення
позивач незаконно перебував у
розпорядженні МВС України так як не
було будь-якого дозволу Міністра
внутрішніх справ України, що
передбачено пп. 3.4.2 "Інструкції про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ" затвердженого
наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499.

Додатково покликалися на довідку № 342
від 27.06.2014 року Центральної
військово-лікарської комісії МВС
згідно якої позивача було визнано
придатним до служби на посаді
начальника управління апарату МВС
України, а отже спростовано висновки
ВЛК у Львівській області.

Позивач та його представник просив суд
задовольнити позовні вимоги повністю.
Скасувати свідоцтво про хворобу № 552
від 16.09.2011 року видане
військово-лікарською комісією при
ГУМВС України у Львівській області,
скасувати повністю наказ УМВС України
в Рівненській області № 29.12.2011 року № 272
о/с, скасувати повністю наказ УВСМ
України в Рівненській області від
06.02.2012 року № 27/о/с. Поновити в органах
внутрішніх справ на посаді начальника
Управління Державної автомобільної
інспекції управління Міністерства
внутрішніх справ України в Рівненській
області.

Відповідач 1 - Управління МВС України в
Рівненській області (далі по тексту
УМВС) адміністративний позов не
визнало з підстав викладених в
письмових запереченнях.

В судовому засіданні представник
відповідача1 звернула увагу на
пропущення позивачем процесуального
строку звернення до суду, а отже
наявністю підстав для залишення
позовної заяви без розгляду згідно ст.
100 КАС України. Зазначила, що підставою
для видання наказів про звільнення
ОСОБА_1 послужило свідоцтво про хворобу
№ 522 від 16.09.2011 року видане ВЛК ГУ МВС
України в Львівській області. Згідно
вказаного свідоцтва, єдиним
компетентним органом було визнано
позивача непридатним до військової
служби в мирний час, обмежено придатним
у воєнний час на основі ст. графи
Розклад хвороб і фізичних вад 41-в,
39-в,12-в,54-в,60-в графи 2 Порядку проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду військовослужбовців
та осіб рядового і начальницького
складу в системі МВС України наказу МВС
України № 85 від 06.02.2011 року. Зазначила,
що наявність свідоцтва про хворобу є
підставою для звільнення зі служби у
відповідності до п. "б" п. 64 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ затвердженого
постановою КМУ від 29.07.1991 року № 114 (далі
по тексту Положення про проходження
служби). Таким чином, приймаючи
оскаржуваний наказ № 272 о/с від 29.12.2011
року Управління МВС України в
Рівненській області діяло виключно у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією України та
законами України оскільки неможливо
залишити на службі особу, яка за станом
здоров'я не придатна для її
проходження.

Представник відповідача також
пояснила, що на момент звільнення УМВС
не було відомо, що на момент звільнення
позивач перебував на лікарняному у
зв'язку з чим 06.02.2012 року було прийнято
наказ № 27 о/с про внесення зміни щодо
дати звільнення для відновлення прав
позивача. Такі дії не суперечать
чинному законодавству та визнаються
законними згідно роз'яснень Вищого
адміністративного суду України.

Щодо вимоги позивача про поновлення на
посаді начальника УДАІ в Рівненській
області вказує на її абсолютну
безпідставність, оскільки
оскаржуваними наказами останнього не
звільняли з такої посади. У
відповідності до п. 24 Положення про
проходження служби осоюа підлягає
поновленню на попередній роботі
(посаді). На момент звільнення позивач
перебував у розпорядженні УМВС України
в Рівненській області і звільнявся з
розпорядження, а не з посади начальника
УДАІ в Рівненській області. При цьому
накази на зарахування позивача до
розпорядження не оскаржувалися та є
чинними. При цьому на момент його
звільнення на посаді начальника УДАІ в
Рівненській області перебувала інша
особа. Таким чином, позивач ні за яких
умов не може поновлятися на начальника
УДАІ в Рівненські області так як не
звільнявся з вказаної посади.

В частині покликань позивача на
висновок судово-медичної експертизи
вказує, що даний документ не є належним
та допустими доказом, так як питання
придатності чи непридатності особи
щодо служби вирішується виключно ВЛК і
вказані функції не можуть бути
підмінені іншими комісіям. Крім того,
згідно висновку судово-медичної
експертизи чітко вбачається, що на
питання "Чи був придатний ОСОБА_1 до
військової служби в мирний час?" не
відноситься до компетенції
судово-медичної експертизи, а не є
належним та допустими доказом на
спростування висновку ВЛК ГУМВС
України в Львівській області.

Відповідач 2 - Сектор медичного
забезпечення Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області адміністративний
позов не визнав. До матеріалів справи
представником відповідача 2 долучено
письмові заперечення на
адміністративний позов. Зі змісту
вказаних заперечень слідує, що у
відповідності до п. 2.6 Положення про
діяльність військово-лікарської
комісії в системі МВС України
затвердженого наказу МВС України № 85
від 06.02.2011 року - При незгоді особи, яка
пройшла медичний огляд, з рішенням ВЛК
може бути проведено повторний медичний
огляд у вищій за статусом ВЛК або
додаткове обстеження і повторний
медичний огляд у цій самій ВЛК. У
відповідності до п. 2.23 Положення про
діяльність військово-лікарської
комісії в системі МВС України
затвердженого наказом МВС України № 85
від 06.02.2011 року Центральна
військово-лікарська комісія МВС
України (ЦВЛК МВС України) далі по
тексту - ЦВЛК) є вищим органом
військово-лікарської експертизи в
системі МВС України. Таким чином, в разі
незгоди з висновками ВЛК у Львівській
області ОСОБА_1 мав можливість
переглянути вказане рішення шляхом
проходження повторного огляду у ЦВЛК.
18.11.2011 року громадянин ОСОБА_1 звернувся
до ЦВЛК з рапортом про надання дозволу
на проходження медичного огляду, проте
на медичний огляд так і не з'явився.

В судовому засіданні представник
Сектору медичного забезпечення
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області пояснив, що свідоцтво про
хворобу ОСОБА_1 прийнято на підставі
акта медичного огляду № 522 від 16.11.2011
року колегіально лікарями експертами в
кількості 6 чоловік. При цьому було
проведено обстеження позивача та
враховано сукупно всі наявні епікризи
та заключення медичних установ, що
надані громадянином ОСОБА_1

Також, представник відповідача 2
вказує, що на момент прийняття
свідоцтва про хворобу на ім'я голови
ВЛК ГУМВС України в Львівській області
надійшов лист голови ЦВЛК МВС України
№ 55/2-157 від 26.08.2011 року. Зі змісту
вказаного листа слідує, що згідно з
наданою медико-експертною
документацією ОСОБА_1 про його
амбулаторне та стаціонарне обстеження,
витяг з історії хвороби № 7531 ЦГ МВС
вважає, що у відповідності до вимог
наказу МВС України № 85 від 06.02.2001 року є
непридатним до військової служи в
мирних час, обмежено придатний у
воєнний час за графою один (стаття 41 "в"
та інші, під дію яких підпадає виявлена
у нього патологія). Вказаний лист ЦВЛК
МВС України, як вищестоящого органу
було взято до уваги під час прийнятті
остаточного висновку.

Не погоджуючись з висновком
судово-медичної експертизи,
представник відповідача 2 - зазначив, що
лікарі МОЗ України, які проводили
судово-медичну експертизу не є
лікарями експертами
військово-лікарської експертизи в
системі МВС, а отже не мають права
надавати відповіді на питання
придатності особи за станом здоров'я,
фізичним розвитком, а для окремих видів
службової діяльності, за
індивідуальними психофізіологічними
особливостями до служби в органах
внутрішніх справ на посадах рядового й
начальницького складу. У відповідності
до наказу Міністерства внутрішніх
справ України від 6 лютого 2001 року № 85
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 22 лютого 2001 р. за № 164/5355 "Про
затвердження Положення про діяльність
військово-лікарської комісії та
Порядку проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду військовослужбовців
та осіб рядового і начальницького
складу в системі МВС" вказані
повноваження є виключною компетенцією
військово-лікарських комісій. Таким
чином, висновок судово-медичної
експертизи є безпідставним та таким, що
складено з перевищенням повноважень.
Просив суд відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю.

Відповідач-3 - Міністерство внутрішніх
справ України не забезпечило участь
повноважного представника в судовому
засіданні. Будь-яких заперечень щодо
заявлених вимог на адресу суду не
направило. Враховуючи той факт, що МВС
України є суб'єктом владних
повноважень та належним чином
повідомлено про дату, час та місце
розгляду справи суд вважає за можливим
розглядати справу за наявними
матеріалами.

Третя особа - Семенюк Олександр
Миколайович в судове засідання не
прибув, подав письмове клопотання про
розгляд справи за його відсутні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази суд вважає, що в задоволенні
позовних вимог слід відмовити повністю
з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом УМВС
України в Рівненській області № 272 о/с
від 29.12.2012 року (т. 3 а.с. 79) громадянина
ОСОБА_1 було звільнено з органів
внутрішніх справ України за п. 64 "б"
(через хворобу) Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів Української РСР № 114 від
29.07.1991 року.

Наказом УМВС України в Рівненській
області № 27 о/с від 06.02.2012 року (т.3 а.с. 80)
було внесено зміни в наказ УМВС в
Рівненській області № 272 о/с від 29.12.2011 в
частині зміни дати звільнення позивача
на 06.02.2012 з урахуванням 35 діб, які
позивач перебував на лікарняному під
час відпустки, відповідно донараховане
грошове забезпечення за період з 29.12.2011
по 06.02.2012 та внесено відповідні зміни в
розрахунок вислуги років позивача.

Прийняттю наказу УМВС України в
Рівненській області № 272 о/с від 29.12.2012
року передував той факт, що громадянин
ОСОБА_1 протягом 239 днів перебував на
лікарняному, що підтверджується
листами непрацездатності та не
заперечується позивачем.

Згідно п. 1.70 Положення про діяльність
військово-лікарської комісії в системі
МВС України затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 6 лютого 2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 - Якщо особи рядового й
начальницького складу,
військовослужбовці впродовж року
більше 4-х місяців не можуть приступити
до виконання своїх службових
обов'язків через захворювання чи з
інших причин (крім випадків,
передбачених цим пунктом та пунктом 1.4
Порядку) або часто та довготривало
хворіють, то вони зобов'язані за
поданням Управління (відділу) по роботі
з особовим складом пройти медичний
огляд ВЛК за місцем служби для
визначення придатності до подальшої
служби в ОВС.

Враховуючи наявність підстав
передбачених п. 1.70 Положення про
діяльність військово-лікарської
комісії в системі МВС України
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 6 лютого
2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 ОСОБА_1 було направлено
на обстеження та медичний огляд до ВЛК
ГУМВС України в Львівській області
згідно направлення від 03.08.2011 року (т.3
а.с.195).

16.09.2011 року, за результатами
проведеного медичного обстеження,
Військово-лікарською комісією ГУ МВС
України в Рівненській області було
винесено свідоцтво про хворобу № 522 (т.1
а.с.139-142) згідно якого ОСОБА_1 було
визнано непридатним до військової
служби в мирний час, обмежено придатний
у воєнний час. Свідоцтво обґрунтоване
на основі статтей графи Розклад хвороб
і фізичних вад 41в, 39в, 12в, 54в, 60в графи ІІ
наказу МВС України № 85 від 06.01.2001 року.

У вказаному свідоцтві встановлено
наступні діагнози: Хронічна
недостатність мозкового кровообігу в
вертебро-базилярному басейні в стадії
ремісії на грунті остеохондрозу ІІ ст.
шийного відділу хребта. Гіпертонічна
хвороба І ст., ступінь І, ризик помірний.
Цукровий діабет, ІІ тип, легка форма, в
стадії компенсації. Виразкова хвороба
дванадцятипалої кишки в стадії
ремісії. Хронічний панкреатит в стадії
ремісії. Сечокам'яна хвороба: камінь
верхньої чашечки правої нирки. Кіста
лівої нирки. Хронічний пієлонефрит,
стадія ремісії. Консолідований перелом
(2009 р.) зовнішньої кісточки лівої
гомілки без порушення функції лівого
гомілково-стопного суглобу.
Захворювання, пов'язане з проходженням
служби в органах внутрішніх справ.

Згідно п. 1.2 Положення про діяльність
військово-лікарської комісії в системі
МВС України затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 6 лютого 2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 визначено, що
військово-лікарська комісія - це
спеціальні органи в складі
лікарів-спеціалістів, які створюються
в системі Міністерства внутрішніх
справ з метою проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду кандидатів на службу,
осіб рядового й начальницького складу
органів внутрішніх справ і членів їх
сімей, військовослужбовців внутрішніх
військ МВС України (далі -
військовослужбовці), осіб цивільної
молоді, які бажають вступити до
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ, Міністерства оборони
України (далі - кандидати до вступу на
навчання), курсантів і слухачів
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ України, колишніх
осіб рядового й начальницького складу
органів внутрішніх справ і колишніх
військовослужбовців.

Відповідно до пп. 1.3.1 п. 1.3 Положення про
діяльність військово-лікарської
комісії в системі МВС України
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 6 лютого
2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 передбачено, що основним
завданням військово-лікарської
комісії є проведення
військово-лікарської експертизи з
метою визначення за станом здоров'я,
фізичного розвитку, а для окремих видів
службової діяльності за
індивідуальними психофізіологічними
особливостями, придатності до служби в
органах внутрішніх справ, військової
служби, можливості проходження служби
за кордоном, вступу (навчання) до
навчальних закладів МВС і Міністерства
оборони осіб, які є кандидатами на
службу в органи внутрішніх справ, осіб
рядового й начальницького складу
органів внутрішніх справ, у тому числі
при переміщенні по службі,
військовослужбовців внутрішніх військ
МВС, курсантів і слухачів навчальних
закладів МВС України.

Згідно п. 1.85 Порядку проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду військовослужбовців
та осіб рядового і начальницького
складу в системі МВС України
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 6 лютого
2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 - У свідоцтві про хворобу
(додаток 12) осіб рядового й
начальницького складу та
військовослужбовців викладаються
обставини отримання поранення (травми,
контузії, каліцтва) з обов'язковим
зазначенням документів, на підставі
яких зроблено запис, наводяться дані
об'єктивного дослідження наслідків
поранення (травми, контузії, каліцтва),
а також, поряд з іншими виявленими
захворюваннями, повністю вказується
діагноз цих наслідків.

За наявності документів, що
підтверджують факт і обставини
отримання поранення (травми, контузії,
каліцтва), залежно від того, обмежують
чи не обмежують його наслідки
придатність даної особи до служби,
постанова ВЛК про причинний зв'язок
поранення (травми, контузії, каліцтва)
записується в свідоцтво про хворобу чи
довідку.

Судом встановлено, що наявне у
матеріалах справи Свідоцтво про
хворобу № 522 від 16.09.2011 року (т.1 а.с.139-142)
базується на підставі акта медичного
огляду № 522 від 16.09.2011 року (т.1 а.с. 132-135),
що складено та підписано комісією в
складі лікарів-експертів: терапевт,
невропатолог, хірург, психіатр,
окуліст, лор.

За формою вказані документи
відповідають додаткам № 9 та 12, що
передбачені Порядком проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду військовослужбовців
та осіб рядового і начальницького
складу в системі МВС України
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 6 лютого
2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355.

При цьому акт медичного огляду
підписано усіма членами ВЛК ГУМВС
України у Львівській області, а саме
лікарями-експертами терапевт,
невропатолог, хірург, психіатр,
окуліст, лор та скріплено гербовою
печаткою.

Саме по собі свідоцтво про хворобу № 522
від 16.09.2011 року дублює дані акта
медичного огляду та підписане
Головацьким І.І., що згідно наказу № 85
від 06.09.2011 року (т.3 а.с. 219) у зв'язку з
черговою відпусткою начальника ВЛК
Безушко І.М., тимчасово виконував
обов'язку начальника ВЛК в період з
15.09.20011 року по 29.09.2011 року, секретарем
ВЛК та скріплене гербовою печаткою.

А тому, доводи представника позивача
щодо підписання свідоцтва про хворобу
№ 522 від 16.09.2011 року не уповноваженими
особами є безпідставними,
необгрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

Що стосується доводів відсутності
затвердження свідоцтва про хворобу №
522 від 16.09.2011 року зі сторони ЦВЛК МВС
України суд зазначає наступне.

Згідно пп. 1.119.1 п. 1.119 Порядку проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду військовослужбовців
та осіб рядового і начальницького
складу в системі МВС України
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 6 лютого
2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 - Свідоцтво про хворобу
підлягає розгляду, а постанова ВЛК -
затвердженню на осіб, указаних в пункті
2.26.4 Положення, - Центральною
військово-лікарською комісією МВС
України.

При цьому суд враховує, що згідно п. 2.25.4
Положення про діяльність
військово-лікарської комісії в системі
МВС України затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 6 лютого 2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 - ВЛК МВС, крім завдань,
передбачених пунктом 1.3 цього
Положення, має право розглядати
свідоцтва про хворобу та затверджувати
постанови ВЛК на осіб вищого
начальницького складу, осіб
начальницького та офіцерського складу,
які займають посади, що входять до
номенклатури МВС, а також осіб, які
займають посади начальників служб
(відділів) охорони здоров'я та
начальників ВЛК ГУМВС України в Криму,
м. Києві та Київській області, УМВС
України в областях, м. Севастополі.

Таким чином, свідоцтво про хворобу № 522
від 16.09.2011 року не підлягає
затвердженню ЦВЛК МВС України в силу
приписів наведених норм, а отже в цій
частині доводи позивача є надуманими
та такими, що не узгоджуються з нормами
матеріального права.

Наведене також, підтверджується листом
ЦВЛК МВС України від 18.10.2011 року № 55/2-С-71
(т.3 а.с. 137-138) згідно якого ЦВЛК
повідомило ОСОБА_1, що згідно з п. 2.25.4
Положення немає підстав затверджувати
свідоцтво про хворобу складене ВЛК ГУ
МВС України у Львівській області.

Разом з тим, згідно п. 2.6 Положення про
діяльність військово-лікарської
комісії в системі МВС України
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 6 лютого
2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 - При незгоді особи, яка
пройшла медичний огляд, з рішенням ВЛК
може бути проведено повторний медичний
огляд у вищій за статусом ВЛК або
додаткове обстеження і повторний
медичний огляд у цій самій ВЛК.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 не погодився з свідоцтвом ВЛК ГУ
МВС України в Львівській області, а
отже у відповідності до п. 2.6 Положення
мав можливість пройти повторний
медичний огляд у ЦВЛК МВС України. При
цьому матеріали на підставі яких
приймалося свідоцтво ВЛК ГУ МВС
України у Львівській області було
передано для розгляду до ЦВЛК МВС
України.

Судом встановлено, що рапортом від
22.11.2011 року (т.3 а.с. 220) ОСОБА_1 просив
начальника ЦВЛК МВС України пройти
медогляд у зв'язку з його незгодою з
свідоцтвом Львівської ВЛК після виходу
з відпустки з 20.11.2011 року.

Проте, для медичного огляду до ЦВЛК МВС
України ОСОБА_1 так і не з'явився, а отже
з фактичних обставин справи слідує, що
позивач не виявив бажання скористатися
своїм правом на повторне медичне
обстеження у вищестоящій ЦВЛК з метою
спростування висновків ВЛК ГУ МВС
України у Львівській області.

При цьому суд вважає безпідставними
покликання позивача на відсутність
направлення від УМВС України в
Рівненській області у зв'язку з чим він
не міг реалізувати своє право на
повторне обстеження у ЦВЛК МВС України.

По перше, в матеріалах справи відсутні
будь які докази того, що ОСОБА_1
звертався до УМВС України в
Рівненській області з метою отримання
направлення на проходження повторного
медичного огляду та отримав відмову у
наданні такого документа.

По друге, зі змісту Порядку проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду військовослужбовців
та осіб рядового і начальницького
складу в системі МВС України від 6
лютого 2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 слідує, що повторне
обстеження у вищестоящій ВЛК є
передбаченим способом спростування
висновку лікарів-експертів та не
потребує додаткових направлень зі
сторони кадрового підрозділу
відповідного органу МВС.

Крім того, слід зазначити, що
безпосередньо ЦВЛК МВС України листами
від вересня 2011 року № 55/2-С-71 (т.3 а.с. 139)
та листом № 55/2-С-71 від 18.10.2011 року
неодноразово зверталася до ОСОБА_1 з
проханням з'явитися для проходження
контрольного медичного огляду.

Таким чином, позивач самостійно та
свідомо уникнув проходження
повторного медичного огляду у
вищестоящій ЦВЛК МВС України з метою
перевірки висновків ВЛК ГУ МВС України
в Львівській області, що оформлені
свідоцтвом про хворобу № 522 від 16.09.2011
року, а отже твердження позивача та
його представника щодо неможливості
проходження повторного огляду є
безпідставними.

Згідно свідоцтва про хворобу № 522 від
16.09.2011 року (т.1 а.с.139-142) ОСОБА_1 було
визнано непридатним до військової
служби в мирний час, обмежено придатний
у воєнний час на основі статті графи
Розклад хвороб і фізичних вад 41в, 39в, 12в,
54в, 60в графи ІІ наказу МВС України № 85
від 06.01.2001 року.

Досліджуючи питання правомірності
свідоцтва про хворобу № 522 від 16.09.2011
року судом, за клопотанням позивача,
було призначено комісійну
судово-медичну експертизу проведення
якої було доручено ДУ "Головного бюро
судово-медичних експертиз МОЗ України."

Відповідно до висновку експерта № 131/13
(т. 2 а.с. 120) за результатами проведеної
експертизи складені наступні підсумки.
Згідно даних медичних документів
станом на вересень 2011 року у
громадянина ОСОБА_1 мали місце:
виразкова хвороба дванадцятипалої
кишки в стадії ремісії, хронічний
панкреатит в стадії ремісії,
сечокам'яна хвороба: камінь верхньої
чашечки правої нирки, кіста лівої
нирки, хронічний пієлонефрит в стадії
ремісії, консолідований перелом
зовнішньої кісточки лівої гомілки.

Встановлені в наданих медичних
документах діагнози хронічна
недостатність мозкового кровообігу у
вертебо-базилярному басейні в стадії
ремісії на грунті остеохондрозу ІІ ст.
шийного відділу хребта та цукровий
діабет, ІІ тип, легка форма, в стадії
компенсації не підтверджуються
клініко-лабораторними дослідженнями.

Діагноз гіпертонічна хвороба І ст.,
ступінь І, ризик помірний не
підтверджується достатніми
клініко-інструментальними
дослідженнями.

На питання про те "Чи був придатний
ОСОБА_1 до військової служби в мирний
час" вказано, що таке питання не
відноситься до компетенції
судово-медичної експертизи.

При цьому експертами зроблено
припущення, що застосування ст. 12 в, 41в,
39в додатку 1 (розклад хвороб та фізичних
вад) до Порядку проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду військовослужбовців
та осіб рядового і начальницького
складу в системі МВС України
затвердженого наказом МВС України № 85
від 06.02.2001 року в даному випадку не
можна вважати обґрунтованим.

Разом з тим, експертами МОЗ не
спростовуються діагнози передбачені
ст. 54в, 60в Розкладу хвороб і фізичних
вад, але при цьому робиться припущення
про незаконність свідоцтва про хворобу
в цілому.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КАС України -
Висновок експерта для суду не є
обов'язковим, однак незгода суду з ним
повинна бути вмотивована в постанові
або ухвалі.

Суд критично відноситься до висновку
експертизи з огляду на таке.

До матеріалів справи позивачем
долучено довідку № 342 від 27.06.2014 року з
якої вбачається, що ОСОБА_1 пройшов
обстеження в ЦВЛК МВС України та
визнаний придатний по графі 1 "Розкладу
хвороб і фізичних вад" на основі ст. 39в,
71 г затвердженого наказом № 85 від 06.02.2001
року до служби на посаді начальника
управління апарату МВС України.

При цьому для позивача ЦВЛК МВС України
було встановлено наступний діагноз:
Гіпертонічна хвороба І ст., ступінь
підвищення АТ 1-2, ризик 2. Антіопатія
сітківки. Початкові прояви
недостатності мозкового кровообігу.
Гіперхолестеринемія. СН 0. Хронічний
гастрит, дуоденіт (клінічно) з рідкими
загостреннями ремісіяю Хронічний
панкреатит з рідкими загостреннями,
ремісія. Цукровий діабет ІІ тип (в
анамнезі), стійка ремісія. Деформуючий
спондильоз шийного відділу хребта без
порушення функції. Ожиріння І ст.

Досліджуючи та співставляючи
свідоцтво про хворобу № 522 від 16.09.2011
року з довідкою № 342 від 27.06.2014 року,
судом встановлено, що поставлений ВЛК
ГУ МВС України в Львівській області під
час медичного обстеження та зазначений
в оспорюваному свідоцтві діагноз майже
повністю дублюється та
підтверджується за результатами
пройденого обстеження в ЦВЛК МВС
України у 2014 році, за винятком
сечокам'яної хвороби.

Таким чином, вказані діагнози двічі
підтверджувалися лікарями-експертами
ВЛК різних рівнів.

Разом з тим правильність застосування
ВЛК ст. 54в та 60в Розкладу хвороб і
фізичних осіб взагалі позивачем жодним
доказом не спростовується і під сумнів
не ставиться.

При цьому з незрозумілих для суду
причин у висновку судово-медичної
експертизи № 131/13 експерти МОЗ
вказуються про не підтвердженість
діагнозів хронічна недостатність
мозкового кровообігу в
вертебро-базилярному басейні в стадії
ремісії на грунті остеохондрозу ІІ ст.
шийного хребта та цукрового діабету,ІІ
тип, легка форма, в стадії компенсації
клініко-лабораторними та
інструментальними даними, а діагнозу
гіпертонічна хвороба І ст., ступінь І,
ризик помірний достатніми
клініко-інструментальними
дослідженнями.

Крім того, під час призначення
судово-медичної експертизи, судом було
направлено ОСОБА_1 для проходження
обстеження до установи яка проводитиме
експертизу. Проте експерти МОЗ
вирішили за недоцільне оглядати
позивача, під час проведення
експертизи, приймаючи свій висновок
виключно на підставі матеріалів
судової справи. Проте, під час
прийняття свідоцтва про хворобу № 522
від 16.09.2011 року громадянин ОСОБА_1
проходив повноцінне медичне
обстеження з його особистою
присутністю.

Сам по собі факт відсутності медичного
обстеження та огляду позивача під час
проведення судово-медичної експертизи
є недотриманням зі сторони експертної
установи Інструкції про проведення
судово-медичних експертиз та Правил
проведення судово-медичних експертиз
(досліджень) у відділеннях
судово-медичної токсикології бюро
судово-медичної експертизи
затверджених наказом Міністерства
охорони здоров'я України № 6 від 17.01.1995
року та зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України № 249/785 від 26.07.1995 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КАС України - У
висновку експерта зазначаються: коли,
де, ким (ім'я, освіта, спеціальність,
свідоцтво про присвоєння кваліфікації
судового експерта, стаж експертної
роботи, науковий ступінь, вчене звання,
посада експерта), на якій підставі була
проведена експертиза, хто був
присутній при проведенні експертизи,
питання, що були поставлені експертові,
які матеріали експерт використав,
докладний опис проведених досліджень,
зроблені в результаті їх висновки та
обґрунтовані відповіді на поставлені
судом питання.

Наявний в матеріалах справи висновок
експерта № 131/13 не відповідає вказаним
вимогам ч. 1 ст. 82 КАС України так,
зокрема, експертами не зроблено
докладного опису проведеного
дослідження, а лише переписано дані
свідоцтва про хворобу № 522 від 16.09.2011
року та зроблено інші висновки без
будь-яких обґрунтувань причин та
підстав для таких висновків. Наведене
свідчить, що висновок експерта № 131/13 є
не об'єктивним та не ґрунтується на
належному дослідженні фактичних
обставин справи. За таких обставин, суд
не погоджується з висновок експерта №
131/13 та не бере останній до уваги в
якості належного та допустимого доказу
при прийнятті рішення по справі.

Досліджуючи питання правомірності
прийняття ВЛК ГУ МВС України у
Львівській області свідоцтва про
хворобу № 522 від 16.09.2011 року судом
встановлено, що останнє ґрунтується на
основі статті графи Розклад хвороб і
фізичних вад 41в, 39в, 12в, 54в, 60в графи ІІ
наказу МВС України № 85 від 06.01.2001 року.

Згідно ст. 12 в - Розкладу хвороб і
фізичних вад - Хвороби ендокринної
системи (цукровий діабет, токсичний
зоб, гіпотиреоз, інші хвороби
щитовидної залози, хвороби
паращитовидних залоз, гіпофіза,
надниркових, статевих залоз та інші)
Хвороби обміну речовин (подагра,
ожиріння): в) з незначним порушенням
функцій

По графах 1-2 - придатність до військової
служби або обмежена придатність
визначається індивідуально.

Згідно ст. 39в - Розкладу хвороб і
фізичних вад - Гіпертонічна хвороба І
ст.

По графах 1-2 - придатність до військової
служби або обмежена придатність
визначається індивідуально.

Згідно ст. 41в - Розкладу хвороб і
фізичних вад - Судинні ураження
головного та спинного мозку (аневризми,
субарахноїдальний, внутрішньомозковий
крововилив, інші внутрішньочерепні
крововиливи, інфаркт мозку, оклюзія та
стеноз прецеребральних і церебральних
артерій, транзиторна ішемія мозку,
віддалені наслідки судинних уражень
головного і спинного мозку): ) з минущим
порушенням мозкового кровообігу

По графі 1 - придатність до військової
служби або обмежена придатність
визначається індивідуально.

По графі 2 - непридатні до військової
служби в мирний час, обмежено придатні
у воєнний час.

Згідно ст. 54в - Розкладу хвороб і
фізичних вад - Виразкова хвороба
шлунка, дванадцятипалої кишки: з
незначним порушенням функцій і рідкими
загостреннями

По графі 1-2 - придатність до військової
служби або обмежена придатність
визначається індивідуально.

Згідно ст. 60в - Пієлонефрит (вторинний),
гідронефроз; каміння нирок, сечоводів,
сечового міхура, уретри; інші хвороби
нирок та сечоводів, цистит, інші
хвороби уретри: з незначним порушенням
функцій.

По графах 1-3 - придатність до військової
служби або обмежена придатність
визначається індивідуально.

Перелік хвороб, згідно яких ОСОБА_1 було
визнано непридатним до служби у мирний
час та обмежено придатним у військовий,
було діагностовано під час обстеження
у Центральному госпіталі МВС України в
серпні 2011 року згідно історії хвороби
№ 7531. В Центральному госпіталі МВС
України громадянин ОСОБА_1 перебував на
лікуванні в період з 10.08.2011 року по
31.08.2011 року. Та, додатково, було
підтверджено під час проведення огляду
у ВЛК ГУ МВС України в Львівській
області.

26.08.2011 року на адресу ВЛК ГУ МВС України
в Львівській області від ЦВЛК МВС
України було направлено лист № 55/2-157 (т.
3 а.с. 205) наступного змісту. Згідно з
наданою медико-експертною
документацією ОСОБА_1 про його
амбулаторне та стаціонарне обстеження,
витягу з історії хвороби № 7531 ЦГ МВС
вважаємо, що у відповідності до вимог
наказу МВС України № 85 від 06.02.2001 року
він є непридатним до військової служби
в мирний час, обмежено придатним у
воєнний час за графою один (стаття 41 "в"
та інші, під дію яких підпадає виявлена
у нього патологія). Враховуючи, що у
відповідності до п. 2.23 ЦВЛК МВС з питань
військово-лікарської експертизи
підпорядковуються всі органи
військово-лікарської експертизи
системи Міністерства внутрішніх справ
України вказаний лист з рекомендаціями
є обов'язковим для врахування ВЛК ГУ
МВС України в Львівській області.

Згідно п. 1.10 Положення про діяльність
військово-лікарської комісії в системі
МВС України затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 6 лютого 2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 - ВЛК виносить свої
постанови колегіально з використанням
методу індивідуальної оцінки
придатності кожного обстеженого до
служби. При індивідуальній оцінці
придатності обстеженого до служби
враховуються характер захворювання
або фізичної вади, ступінь їх розвитку,
стан компенсації, функціональних
порушень, їх прогноз, а також освіта
кандидата, спеціальність, фактична
працездатність і вимоги щодо стану
здоров'я та індивідуальних
психофізіологічних особливостей за
тією чи іншою посадою (родом служби) з
урахуванням думки підрозділу по роботі
з особовим складом.

Згідно п. 1.65 Положення про діяльність
військово-лікарської комісії в системі
МВС України затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 6 лютого 2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 - Постанову ВЛК про
обмежену придатність осіб рядового й
начальницького складу до служби в
органах внутрішніх справ необхідно
приймати в тих випадках, коли
використання цієї особи на службі без
шкоди для її здоров'я неможливе. При
цьому в індивідуальному порядку, з
урахуванням характеру захворювання
або фізичної вади, спеціальності,
фактично виконуваної роботи,
пристосованості до неї особи, що
проходить медичний огляд, комісія в
постанові вказує, які види служби і
роботи даній особі протипоказані
(наприклад, робота, що потребує
великого фізичного напруження,
пов'язана з тривалою ходою або
стоянням, перебуванням на холоді чи у
вологих приміщеннях, на висоті, біля
механізмів, які рухаються, вогню, води;
нічні чергування, часті й тривалі
відрядження і т. д.).

Зі змісту вказаних норм Положення про
діяльність військово-лікарської
комісії в системі МВС України слідує,
що пріоритетним акцентом яким
керується при прийнятті рішення ВЛК є
можливість подальшої служби особи без
завдання шкоди для її здоров'я.

Судом встановлено, що Згідно свідоцтва
про хворобу № 522 від 16.09.2011 року
лікарями-експертами ВЛК ГУ МВС України
у Львівській області було визнано
непридатним по 5 статтях Розкладу
хвороб і фізичних вад, а саме статтей
41в, 39в, 12в, 54в, 60в графи ІІ наказу МВС
України № 85 від 06.01.2001 року. При цьому по
кожній з наведених статтей
лікарі-експерти дійшли висновку, що
громадянин ОСОБА_1 не може продовжувати
службу на посаді начальника УДАІ в
Рівненській області без подальшого
ушкодження здоров'я. Аналогічні
рекомендації надавалися ЦВЛК МВС
України згідно листа № 55/2-157 від 26.08.2011
року (т. 3 а.с. 205).

Разом з тим, спростувати висновки ВЛК
ГУ МВС України в Львівській області в
спосіб передбачений Положення про
діяльність військово-лікарської
комісії в системі МВС України
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 6 лютого
2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355 шляхом проходження
повторного медичного огляду у ЦВЛК МВС
України громадянин ОСОБА_1 бажання не
виявив так і не з'явившись до вказаної
установи для обстеження.

При цьому суд акцентує увагу, що у лише
ЦВЛК МВС України є єдиним
уповноваженим органом розглядати
свідоцтва про хворобу і спростовувати
його висновки.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що свідоцтво про хворобу № 522
від 16.09.2011 року є законним і підстав для
його скасування у суду немає.

Окремо суд зазначає, що питання
придатності / не придатності до
проходження служби в органах МВС
України як юридично значимий факт, що
слід встановити під час надання оцінки
законності свідоцтва про хворобу є
виключними дискреційними
повноваженнями ВЛК згідно Порядку
проведення військово-лікарської
експертизи і медичного огляду
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу в системі МВС
України затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 6 лютого 2001 року № 85 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2001 р. за № 164/5355, яку суд не вправі
підміняти.

Покликання позивача на той факт, що в 2014
році ЦВЛК МВС України надало довідку №
342 від 27.06.2014 року про придатність
останнього до роботи на посаді
начальника управління апарату МВС
України, як наслідок незаконність
свідоцтва № 522 від 16.09.2011 року ВЛК ГУ МВС
України в Львівській області суд не
бере до уваги виходячи з наступного.

По- перше, посада начальника УДАІ в
Рівненській області та посада
начальника управління апарату МВС
України не є тотожними а, отже
вимагають різних підходів щодо
об'єктивної оцінки особи на предмет
можливості проходити службу без шкоди
для здоров'я.

По-друге, об'єктивно між обстеженнями
проведеного в 2011 році та обстеженням 2014
року пройшов строк часу майже три роки,
в результаті чого могли змінити прояви
та ступінь загострення певних
захворювань, що об'єктивно
унеможливлює їх співставлення.

Доводи позивача, щодо помилкового
застосування ВЛК ГУ МВС України в
Львівській області графи 2 Розклад
хвороб і фізичних вад, в той час як слід
було застосовувати графу , суд вважає
такими, що не заслуговують уваги
виходячи з наступного.

По-перше, начальник відділу ДАІ УМВС
України в Рівненській області підпадає
під графу ІІ Розкладу хвороб та
фізичних вад як працівник ДАІ.

По-друге, ні позивачем, ні його
представником не надається жодного
нормативного обґрунтування, що саме по
графі 1 Розкладу хвороб і фізичних вад
слід було проводити обстеження ОСОБА_1

По-третє, графи 1-2 по статтях 39в, 12в, 54в,
60в є ідентичними і по кожній з них
придатність до військової служби або
обмежена придатність визначається
індивідуально, за колегіальним
висновком лікарів-експертів ВЛК.

З огляду на наведене, суд зазначає, що
доводи позивача щодо незаконності
свідоцтва про хворобу № 522 від 16.09.2011
року зводяться до оспорювання певних
формальних моментів щодо його
прийняття без спростування висновків
ВЛК ГУ МВС України в Львівській області
по суті. При цьому позивач не заперечує
та не спростовує факт його
непрацездатності протягом 239 днів
протягом одного року, що передували
проходженню ВЛК. Крім того, просить суд
підмінити в дискреційних функціях
орган ВЛК та встановити факт
придатності/непридатності останнього
за станом здоров'я щодо можливості
подальшого проходження служби в
органах МВС, вимагаючи надати оцінку
правильності застосування
лікарям-експертами статтей 41в, 39в, 12в,
54в, 60в Розкладу хвороб та фізичних вад.
Разом з тим, позивач не з'явився на
повторний огляд до ЦВЛК, в результаті
чого добровільно не скористався своїм
правом на перегляд рішення ВЛК ГУ МВС
України в Львівській області у
вищестоящій ЦВЛК МВС України.

За таких обставин суд приходиться до
висновку, що підстав для скасування
свідоцтва про хворобу № 522 від 16.09.2011
року немає, а отже в цій частині позовні
вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та
безпідставними.

Що стосується позовних вимог про
скасування наказів суд зазначає
наступне.

Згідно п. б) ст. 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ затвердженого
постановою КМ України від 29 липня 1991 р.
№ 114 - Особи середнього, старшого і
вищого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з
постановкою на військовий облік).

Згідно рішення ВЛК ГУ МВС України у
Львівській області, що оформлено
свідоцтвом № 522 від 16.09.2011 року позивача
було визнано не придатним до
військової служби в мирний час,
обмежено придатним у воєнний час.

Згідно наказу УМВС України в
Рівненській області № 272 о/с від 29.12.2011
року, після закінчення чергової
відпустки, ОСОБА_1 було звільнено з
органів внутрішніх справ з постановкою
на військовий облік.

26.01.2012 позивач звернувся з рапортом про
продовження йому відпустки за 2011 рік,
оскільки він протягом відпустки 35 діб
перебував на лікарняному, що дає йому
право на її продовження на число
невикористаних днів.

06.02.2012 УМВС в Рівненській області, з
метою відновлення прав позивача,
видано було видано наказ № 27 о/с, яким
внесено зміни в наказ № 272 о/с від 29.12.2011
в частині зміни дати звільнення
позивача на 06.02.2012 з урахуванням 35 діб,
які він хворів під час відпустки,
відповідно донараховане грошове
забезпечення за період з 29.12.2011 по 06.02.2012
та внесено відповідні зміни в
розрахунок вислуги років позивача.

Такі дії УМВС України в Рівненській
області не суперечать приписам
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ
затвердженого постановою КМ України
від 29 липня 1991 р. № 114, а отже є
законними.

Повідомлення про звільнення було
направлене УМВС України в Рівненській
області позивачу у встановленому
порядку за місцем його проживання та в
наступному повернулось до УМВС у
зв'язку із закінченням строку
зберігання.

Покликання позивача, що наказ про його
звільнення повинен був підписуватися
міністром МВС України спростовується
наступним.

Судом встановлено, що на момент
звільнення 29.12.2011 року, ОСОБА_1
перебував в званні підполковника
міліції. 08.10.2010 року МВС України видано
наказ № 1761 о/с від 08.10.2010 "Про скасування
наказу МВС щодо присвоєння чергового
спеціального звання", яким скасовано
наказ про присвоєння чергового
спеціального звання «полковник
міліції» начальнику управління
Державної автомобільної інспекції
УМВС України в Рівненській області
підполковнику міліції ОСОБА_1

Таким чином, починаючи з 08.10.2010 року
ОСОБА_1 перебував у званні
підполковника міліції.

На момент підписання наказу № 272 о/с від
29.12.2011 року УМВС в Рівненській області
про звільнення ОСОБА_1 з органів МВС
останній був підполковником.

Відповідно до п. 70 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ затвердженого
постановою КМ України від 29 липня 1991 р.
№ 114 - звільнення осіб середнього,
старшого і вищого начальницького
складу в запас і відставку провадиться:
до підполковника міліції,
підполковника внутрішньої служби
включно - начальниками управлінь
внутрішніх справ Кримської АРСР,
областей, м. Києва і рівними їм
начальниками, яким таке право надано
Міністром внутрішніх справ УРСР.

Враховуючи зазначене, наказ УМВС
України в Рівненській області № 272 о/с
від 29.12.2011 року видавався начальником в
межах повноважень з дотриманням п. 70
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ
затвердженого постановою КМ України №
114 від 29 липня 1991 р.

Покликання позивача на наявність
постанови Рівненського окружного
адміністративного суду по справі №
2а/5437/10 від 14.01.2011 року залишеною без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012 року
згідно яких було скасовано наказ МВС
України від 08.10.2010 року № 1761 о/с "Про
скасування наказу МВС щодо присвоєння
чергового спеціального звання" не
заслуговують уваги з наступних
підстав.

По-перше, на момент прийняття наказу
УМВС України в Рівненській області № 272
о/с від 29.12.2011 року постанова
Рівненського окружного
адміністративного суду № 2а/5437/10 від
14.01.2011 року законної сили не набрала, а
отже жодних нормативних обмежень
передбачених Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ затвердженого
постановою КМ України від 29 липня 1991 р.
№ 114 в частині необхідності підписання
наказу на звільнення виключно
Міністром не існувало.

По-друге, постановою Вищого
адміністративного суду України від
17.10.2013 року було задоволено касаційну
скарга МВС України та скасовано
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 14.01.2011 року
та ухвала Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012 року
з прийняттям нового рішення про
відмову в позові. Таким чином, позивач
покликається на судові рішення, які
були визнано незаконними, а отже не
відповідають вимогам ст. 70 КАС України
щодо належності та допустимості
доказів.

Щодо покликань позивача про його
незаконного перебування в
розпорядженні суд зазначає наступне.

Відповідно до в) п. 40 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ затвердженого
постановою КМ України від 29 липня 1991 р.
№ 114 - Призначення на посади рядового і
начальницького складу провадиться
відповідними начальниками згідно з
номенклатурою посад, що визначається
Міністром внутрішніх справ відповідно
до його компетенції. При цьому
враховується таке - при здійсненні
організаційно-штатних заходів особи
начальницького складу можуть
зараховуватися в розпорядження органу
внутрішніх справ на строк не більше 15
діб.

У виняткових випадках, пов'язаних з
особливими обставинами, перебування в
розпорядженні органу внутрішніх справ
понад 15 діб, але не більше двох місяців,
допускається з дозволу Міністра
внутрішніх справ. До цього строку не
зараховуються періоди перебування в
установлених цим Положенням
відпустках (крім відпусток по
вагітності, родах і догляду за дитиною),
на лікуванні (обстеженні) у лікувальних
закладах;

Судом встановлено, що постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.03.2011 року
у справі № 2а-5406/10/1770 визнано
протиправним і скасовано наказ МВС
України від 17.11.2010 № 1979 о/с про
звільнення позивача з посади
начальника управління ДАІ УМВС України
в Рівненській області, поновлено
позивача на посаді начальника
управління ДАІ УМВС України в
Рівненській області; постанова суду в
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді
начальника управління ДАІ УМВС України
в Рівненській області допущена до
негайного виконання.

На виконання наведеного рішення суду
05.05.2011 року МВС України виданий наказ №
588о/с, яким скасовано пункт наказу МВС
від 17.11.2010 № 1979 о/с у частині звільнення
підполковника міліції ОСОБА_1 з посади
начальника управління ДАІ УМВС України
в Рівненській області; поновлено
підполковника міліції ОСОБА_1 на посаді
начальника управління ДАІ УМВС України
в Рівненській області.

В цей же, день у зв'язку з виданням
наказу МВС від 05.05.2011 року № 588 о/с (т.3
а.с. 96) та поновленням ОСОБА_1 на посаді
начальника управління ДАІ УМВС України
в Рівненській області, а також у зв'язку
з організаційно-штатними змінами, які
відбулися у підрозділах ДАІ УМВС,
Міністерством внутрішніх справ
України виданий наказ МВС № 589 о/с від
05.05.2011 року (т.3 а.с. 97) Судом встановлено,
що даним наказом позивача, на підставі
наказу МВС № 444 від 20.09.2010 року "Про
організаційно-штатні зміни у
підрозділах ДАІ УМВС" зараховано в
розпорядження Управління МВС України в
Рівненській області, звільнивши його з
посади начальника управління
Державної автомобільної інспекції
Управління МВС України в Рівненській
області.

В подальшому, наказом МВС України № 891
о/с від 15.07.2011 року (т. 3 а.с. 98) скасований
наказ МВС № 588 о/с від 05.05.2011 року у
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді
начальника управління ДАІ УМВС України
в Рівненській області; поновлено
ОСОБА_1 на посаді начальника управління
ДАІ УМВС України в Рівненській області.
Одночасно, на підставі наказу МВС № 444
від 20.09.2010 року "Про
організаційно-штатні зміни у
підрозділах ДАІ УМВС" (т.3 а.с. 99) та
наказу МВС № 261 дск від 01.06.2011 "Про
затвердження штату апарату УМВС
України в Рівненській області"
зараховано в розпорядження Управління
МВС України в Рівненській області по
посаді начальника управління ДАІ УМВС
України в Рівненській області.

Отже, в розпорядженні Управління МВС
України в Рівненській області ОСОБА_1
перебував з 15.07.2011 року.

Враховуючи той факт, що в розпорядження
позивач був зарахований безпосередньо
Міністром на думку суду слід вважати,
що можливий крайній строк перебування
ОСОБА_1 в розпорядженні становить 2
місяці, не враховуючи перебування в
установлених цим Положенням
відпустках /крім відпусток по
вагітності, родах і догляду за дитиною/,
на лікуванні (обстеженні) у лікувальних
закладах.

Разом з тим 15.07.2011 року по 29.12.2011 року
позивач майже безперервно перебував на
лікарняних, у відпустці та проходив
медичне обстеження в ГУ МВС України у
Львівській області.

Таким чином, твердження позивача щодо
незаконності перебування у
розпорядженні є безпідставним,
необґрунтованим та таким що
спростовується матеріалами справи.

Крім того, суд зазначає, що наказ МВС
України № 891 о/с від 15.07.2011 року згідно
якого ОСОБА_1 було зараховано до
розпорядження Управління МВС України в
Рівненській області не оскаржений та є
чинним, а отже підстав для твердження,
про незаконності вказаного документа у
позивача немає.

Крім того, на момент звільнення ОСОБА_1
управління ДАІ в Рівненській області
було реорганізовано у відділ ДАІ УМВС в
Рівненській області, згідно наказу МВС
України № 444 від 20.09.2010 року "Про
організаційно-штатні зміни у
підрозділах ДАІ УМВС". При цьому на
вказаній посаді перебувала інша особа -
ОСОБА_8, що призначався на вказану
посаду згідно наказу № 133 о/с від 21.07.2011
року (т. 3 а.с. 104) та перебував на ній до
17.04.2012 року. (наказ № 79/о від 17.04.2012 року).

Сам по собі факт перебування позивача у
розпорядженні УМВС України в
Рівненській області на момент його
звільнення свідчить про
необґрунтованість вимоги щодо
поновлення на посаді начальника
управління ДАІ в Рівненській області.

Відповідно до п. 24 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ затвердженого
постановою КМ України від 29 липня 1991 р.
№ 114 - У разі незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більш як за один рік.

Таким чином, вимога ОСОБА_1 про
поновлення його на посаді начальника
управління ДАІ МВС України в
Рівненській області є абсолютно
безпідставною та не обґрунтованою так
як останнього звільняли з
розпорядження УМВС України в
Рівненській області, а не з посади
начальника управління ДАІ в
Рівненській області.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що відповідачі діяли в спосіб
та в межах передбачені законодавчими
актам, а отже підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 немає.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий суддя
Жуковська Л.А.

Судді
Сало А.Б.

Нор У.М.