Справа № 803/361/14
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
Справа №
3957/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Гудима Л.Я., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
Турчина І.Я.,

третьої особи
ОСОБА_2,

представника третьої особи
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
заступника прокурора Волинської
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
21.03.2014 року в справі за позовом
прокурора м. Луцька до Луцької міської
ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання
протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В
:

У лютому 2014 року прокурор м. Луцька
звернувся до суду з позовом до Луцької
міської ради про визнання протиправним
та скасування рішення.

Позивач просив визнати протиправним та
скасувати рішення Луцької міської
ради № 48/162 від 29.11.2013 року «Про надання
громадянину ОСОБА_2 дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
реконструкції гаражів під авто мийку
та кафе на АДРЕСА_1.

Позивач посилався на невідповідність
оскаржуваного рішення вимогам чинного
законодавства.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21.03.2014 року
позивачу в задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив заступник прокурора
Волинської області, який в апеляційній
скарзі ставить питання про її
скасування та прийняття нової
постанови про задоволення позовних
вимог прокурора.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції, порушивши норми
матеріального та процесуального права,
помилково прийшов до висновку про
відповідність чинному законодавству
оскаржуваного рішення Луцької
міської ради. При цьому не взяв до
уваги, що Луцька міська рада як власник
земельної ділянки, передану в оренду
ОСОБА_2, не забезпечила контролю за
дотриманням орендарем законодавства
при використанні земельної ділянки та
безпідставно дала дозвіл на
розроблення проекту землеустрою
оскаржуваним рішенням.

Крім того, земельна ділянка про АДРЕСА_1
в м. Луцьку згідно затвердженого плану
зонування належить до індивідуальної
забудови, що виключає можливість
дозволу на реконструкцію гаражів під
кафе як закладу громадського
харчування. ОСОБА_2 самочинно
реконструював приміщення гаражів під
мийку транспортних засобів та кафе, що
стверджується інформацією ДАБК у
Волинській області.

Вислухавши суддю-доповідача,
прокурора, який апеляційну скаргу
підтримав, ОСОБА_2 та його представника,
які просять апеляційну скаргу
відхилити, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

В справі встановлено, що 16.11.2009 року
Луцька міська рада та третя особа
ОСОБА_2 уклали договір оренди земельної
ділянки площею 434 кв. м по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування гаражів
строком на 5 років.

Оскаржуваним рішенням Луцької міської
ради № 48/162 від 29.11.2013 року ОСОБА_2
надано дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на умовах оренди для
реконструкції гаражів під автомийку та
кафе по АДРЕСА_1 площею 0,0434 га за
рахунок його земель, наданих в
користування на умовах оренди згідно
договору від 16.11.2009 року.

На вказане рішення прокурором м. Луцька
було внесено подання про усунення
порушень вимог законодавства при його
прийнятті, яке сесією Луцької міської
ради 29.01.2014 року було залишено без
задоволення, що стало приводом для
звернення прокурора до суду з даним
позовом.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржуване рішення
відповідача відповідає вимогам
чинного законодавства .

З такою позицією суду погоджується
колегія суддів суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить:

в) надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Отже, оскаржуване рішення відповідача
прийняте в межах визначених законом
його повноважень.

Дотримання порядку надання фізичній
особі ОСОБА_2 земельної ділянки в
користування на умовах оренди,
визначений ст. 123 ЗК України, не
оспорюється прокурором.

Згідно з ч.3 ст. 123 ЗК України підставою
відмови у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок може бути лише
невідповідність місця розташування
земельної ділянки вимогам законів,
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, а також
генеральних планів населених пунктів,
іншої містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Забороняється відмова у наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, місце розташування об'єктів на
яких погоджено відповідним органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування згідно із статтею 151
цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» у разі відсутності плану
зонування або детального плану
території, затвердженого відповідно до
вимог цього Закону, передача (надання)
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності у власність
чи користування фізичним та юридичним
особам для містобудівних потреб
забороняється.

Судом встановлено, що спірна земельна
ділянка була виділена ОСОБА_2 без
детального плану території району
АДРЕСА_1, проте відповідно до п. 6-1
Прикінцевих положень Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» дія частин третьої та
четвертої статті 24 цього Закону до 1
січня 2015 року не поширюється на
території, де відповідно до цього
Закону не затверджені плани зонування
або детальні плани територій.

За таких обставин суд першої інстанції
обгрунтовано визнав дії відповідача
такими, що не порушують вимоги
зазначеної норми Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», проти чого не заперечує
апелянт, вважаючи, що ОСОБА_2 в процесі
користування земельною ділянкою було
порушено інші вимоги законодавства.

Суд першої інстанції правомірно
вважав, що можливі нецільове
використання орендованої земельної
ділянки третьою особою, проведення
реконструкції без подачі декларації
про початок будівельних робіт,
самовільне захоплення частини
земельної ділянки, відсутність
контролю відповідача за дотриманням
законодавства в процесі виконання
договору оренди, можуть тягнути
негативні наслідки тільки для ОСОБА_2
та на законність оскаржуваного рішення
відповідача впливати не можуть.

Доводи апелянта в частині того, що
земельна ділянка, згоду на влаштування
на якій закладу громадського
харчування дав відповідач, знаходиться
в зоні індивідуальної житлової
забудови, не можуть бути підставою для
визнання протиправним оскаржуваного
рішення відповідача та скасування
постанови суду першої інстанції,
оскільки рішення Луцької міської ради
№ 57/30 «Про затвердження плану
зонування території міста Луцька» було
прийнято 31.03.2014 року, тобто після
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення та прийняття судом першої
інстанції оскаржуваної постанови.

Приймаючи оскаржуване рішення, Луцька
міська рада діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, визначений
законом.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
матеріалам справи, наявним в ній
доказам, правильно застосованим нормам
матеріального процесуального права,
тому підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, наведені
вище, підставою для її задоволення бути
не можуть.

Керуючись ч. 3 ст. 160, 195,196, 198, 200, 205,206, 254
КАС України, апеляційний суд,

УХ В А Л И В :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Волинської області залишити
без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 21.03.2014 року
в справі № 803/361/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Л.Я. Гудим

Д.М.Старунський