Справа № 815/2472/14
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2472/14

Категорія: 7.1 Головуючий в 1 інстанції:
Стеценко О. О. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді -
Коваля М.П.,

суддів -
Потапчука В.О.

-
Семенюка Г.В.,

при секретарі -
Курмановій І.І.,

за участі: представник прокуратури
- Котелевський О.І. (за посвідченням від
23.05.2014 р.),

представник позивача -
Боврі Д.Ю. (за довіреністю від 10.07.2014 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Заступника прокурора Одеської
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 03
червня 2014 року по справі за
адміністративним позовом Прокурора
Овідіопольського району Одеської
області в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції в
Одеській області до Калаглійської
сільської ради Овідіопольського
району Одеської області про визнання
неправомірної бездіяльність та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Прокурор Овідіопольського району
Одеської області в інтересах держави в
особі Державної екологічної інспекції
в Одеській області звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Калаглійської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області про: визнання неправомірною
бездіяльності Калаглійської сільської
ради Овідіопольського району Одеської
області щодо не оформлення документів
на будівництво та експлуатацію
полігону твердих побутових відходів
згідно вимог чинного законодавства, не
розроблення та не затвердження
місцевої програми поводження з
відходами; зобов'язання Калаглійської
сільської ради Овідіопольського
району Одеської області розробити та
затвердити місцеву програму
поводження з відходами, вжити заходів
для оформлення документів, що
посвідчують право користування або
володіння земельною ділянкою під
розміщення полігону твердих побутових
відходів, вжити заходів щодо
виготовлення спеціального паспорту на
місце видалення твердих побутових
відходів.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 03 червня
2014 року вказаний
адміністративний позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, заступник прокурора Одеської
області подав апеляційну скаргу, в якій
просить вищезазначену постанову
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог. В
обґрунтування скарги апелянт зазначив,
що судом першої інстанції порушені
норми матеріального та процесуального
права.

В судовому засіданні представник
прокуратури та представник позивача
підтримали вимоги поданої апеляційної
скарги.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи був
повідомлений належним чином та
своєчасно, що підтверджується наявним
в матеріалах справи повідомленням про
вручення повістки про виклик до суду
(а.с.88).

Згідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
порадившись на місці, заслухавши думку
представника прокуратури та
представника позивача, ухвалила
слухати справу за відсутністю
представника відповідача, сповіщеного
належним чином про час і місце
апеляційного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, у зв'язку з
наступним.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
прокуратурою Одеської області надано
завдання про проведення перевірок
додержання вимог Законів України «Про
відходи», «Про місцеве самоврядування
в Україні», «Про місцеві державні
адміністрації», іншого законодавства,
що регулює питання поводження з
відходами № 07/1/4-72вих-14-64окв від 27.01.2014
року (а.с.63-65), зі змісту якого
вбачається, що в області діють
регіональні програми поводження з
твердими побутовими відходами на 2013-2017
роки, поводження з токсичними
відходами на 2008-2015 року, реформування і
розвитку житлово-комунального
господарства Одеської області на 2012-2014
роки, однак природоохоронні заходи,
передбачені зазначеними програмами на
загальну суму близько 38 млн. грн. з
місцевих бюджетів майже не
фінансуються, що свідчить про
неналежну реалізацію органами
виконавчої влади, місцевого
самоврядування та контролю державної
політики у сфері поводження з
відходами.

17.02.2014 року прокурором
Овідіопольського району Одеської
області винесено постанову про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням законів
щодо дотримання вимог законодавства,
яке регулює питання у сфері поводження
з відходами в органах місцевого
самоврядування та виконавчої влади
Овідіопольського району (а.с.61-62).

За результатами проведеної перевірки,
як зазначає прокурор, з боку
відповідача були встановлені
порушення вимог Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» та
Закону України «Про відходи».

Так, прокурор стверджує, що сільрадою
не розроблено та не затверджено
програму поводження з відходами на
території Калаглійської сільської
ради Овідіопольського району Одеської
області, у зв'язку з чим відсутній
належний контроль та дієві заходи
відвернення негативного впливу
відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини, земельну
ділянку під розміщення полігону
твердих побутових відходів не
відведено, не забезпечено роздільне
збирання відходів, що є протиправною
бездіяльністю відповідача виходячи із
його повноважень відповідно до ст.ст. 26,
30, 33 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст. 21 Закону
України «Про відходи».

Враховуючи вищевикладене, прокурор
Овідіопольського району Одеської
області звернувся до суду з даним
позовом про визнання неправомірною
бездіяльності Калаглійської сільської
ради Овідіопольського району Одеської
області щодо не оформлення документів
на будівництво та експлуатацію
полігону твердих побутових відходів
згідно вимог чинного законодавства, не
розроблення та не затвердження
місцевої програми поводження з
відходами та зобов'язання
Калаглійської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області розробити та затвердити
місцеву програму поводження з
відходами, вжити заходів для
оформлення документів, що посвідчують
право користування або володіння
земельною ділянкою під розміщення
полігону твердих побутових відходів,
вжити заходів щодо виготовлення
спеціального паспорту на місце
видалення твердих побутових відходів.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
вказаних вимог прокурора
Овідіопольського району Одеської
області з огляду на викладене.

Так, як вбачається зі змісту заявленого
адміністративного позову, що, також,
відображено апелянтом в поданій
апеляційній скарзі, стверджуючи про
наявність протиправної бездіяльності
з боку відповідача, прокурор
Овідіопольського району Одеської
області посилається на те, що всупереч
вимогам ст.ст. 26, 30, 33 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
та ст. 21 Закону України «Про відходи»
Калаглійською сільською радою
Овідіопольського району Одеської
області не розроблено та не
затверджено програму поводження з
відходами на її території, у зв'язку із
чим, на думку прокурора, відсутній
належний контроль та дієві заходи
відвернення негативного впливу
відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини.

Однак, колегія суддів вважає
безпідставними зазначені доводи
прокурора Овідіопольського району
Одеської області та вважає, що судом
першої інстанції обґрунтовано
наголошено, що рішенням
Овідіопольської районної ради
від 17.12.2013 року (а.с.11)
затверджена Програма поводження з
твердими побутовими відходами в
Овідіопольському районі на 2014-2017 роки
(а.с.12-17), метою якої є забезпечення
повного збирання, своєчасного
видалення, утилізації та знешкодження
твердими побутовими відходами і
обмежень їх шкідливого впливу на
навколишнє середовище та здоров'я
людини на території Овідіопольського
району.

Згідно п. 4 вказаної Програми, її
виконання потребує реалізації
місцевими органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування
заходів, наведених у Додатку 2 «Напрями
діяльності та заходи Програми
поводження з твердими побутовими
відходами в Овідіопольському районі на
2014-2017 роки» (а.с.16-17).

Отже, станом на дату звернення
прокурора до суду з позовом місцева
програма поводження з відходами
розроблена Овідіопольською
райдержадміністрацією та затверджена
Овідіопольською районною радою
відповідно до компетенції останньої,
визначеної п. 16 ч. 1 ст. 43 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», на виконання рішення
Одеської обласної ради від 04.07.2013 року
№ 823-VI та п. 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 04.03.2013 року № 265
«Про затвердження Програми поводження
з твердими побутовими відходами».

Тобто, на території Калаглійської
сільської ради Овідіопольського
району Одеської області діє Програма
поводження з твердими побутовими
відходами, виконавцями якої є, зокрема,
сільські, селищні ради
Овідіопольського району.

При цьому, вищезазначеною Програмою
фактично охоплено розв'язання проблем
у відповідній галузі на території
всього району із залученням у її
реалізації всіх сільських рад в межах
відповідного району.

Зазначене кореспондується з
Рекомендаціями щодо підготовки
місцевих програм поводження з твердими
побутовими відходами, затверджених
наказом Міністерства будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства України
від 10.01.2006 року № 2 на виконання п. 5
додатку до Програми поводження з
твердими побутовими відходами,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 04.03.2004
року № 265.

Згідно з п. 1.1. цих Рекомендацій вони
призначені для використання при
розробленні місцевих Програм
поводження з твердими побутовими
відходами для АР Крим, областей,
районів в областях, міст Києва та
Севастополя, тобто, цим документом не
визначено необхідності розроблення
таких програм на рівні сіл.

Відповідно до п. 1.4. Рекомендацій мета
місцевої Програми поводження з
твердими побутовими відходами -
координація та активізація дій органів
всіх гілок місцевої влади, суб'єктів
господарювання, населення для
забезпечення реалізації
загальнодержавної Програми поводження
з твердими побутовими відходами та
державної політики в цій сфері, яка
спрямована на підвищення
ресурсозбереження, зменшення
шкідливого впливу відходів на
навколишнє природне середовище і
здоров'я людей.

Виходячи з наведеного вище,
затвердження програми поводження з
твердими побутовими відходами на рівні
району є достатнім для координації дій
всіх сільських та селищних рад району у
питаннях реалізації державної
політики у сфері поводження з твердими
побутовими відходами.

За таких умов, затвердження окремої
програми поводження з твердими
побутовими відходами сільською радою є
її правом, а не обов'язком.

При цьому, слід, також, наголосити, що
необхідною умовою затвердження
місцевої програми є наявність реальних
можливостей для забезпечення
виконання програми: фінансових
ресурсів - коштів відповідного
місцевого бюджету або інших джерел,
матеріально-технічних і трудових
ресурсів.

Проте, прокурором не доведено
наявність у Калаглійської сільської
ради Овідіопольського району Одеської
області реальної здатності для
забезпечення виконання програми, як
умови для її затвердження, як і не
доведено виникнення визначених у
рішенні Овідіопольської районної ради
від 17.12.2013 року № 492-VI «Про затвердження
Програми поводження з твердими
побутовими відходами в
Овідіопольському районі на 2014-2017 роки»
проблем у сфері поводження з відходами
внаслідок неналежного виконання
власних повноважень органами
місцевого самоврядування
Овідіопольського району, зокрема,
Калаглійською сільською радою.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
безпідставності доводів прокурора
Овідіопольського району Одеської
області, на які останній посилається
стверджуючи про наявність
протиправної бездіяльності з боку
відповідача, щодо ігнорування
відповідачем рішення комісії з питань
поводження з безхазяйними відходами, з
відходами виробництва і споживання в
Овідіопольському районі, утвореної на
підставі розпорядження голови
Овідіопольської районної державної
адміністрації № 693 від 07.09.2005 року,
оскільки, як встановлено судом першої
інстанції та підтверджено під час
апеляційного розгляду, рішенням
Калаглійської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області № 456 від 28.12.2011 року
«Про утворення постійно діючої комісії
з питань поводження з безхазяйними
відходами на території с. Калаглія та
затвердження порядку виявлення і
обліку безхазяйних відходів на
території с. Калаглія», було утворено
постійно діючу комісії з питань
поводження з безхазяйними відходами на
території с. Калаглія та затверджено
порядок виявлення і обліку безхазяйних
відходів на території с. Калаглія
(а.с.52-56).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
вимог прокурора в частині визнання
неправомірної бездіяльності
Калаглійської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області щодо не розроблення та не
затвердження місцевої програми
поводження з відходами.

Також, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо безпідставності
тверджень прокурора, підтримані
позивачем, що Калаглійська сільська
рада Овідіопольського району Одеської
області допустила протиправну
бездіяльність у вигляді не оформлення
документів на будівництво та
експлуатацію полігону твердих
побутових відходів, а також не
оформлення документів на земельну
ділянку під розміщення полігону
твердих побутових відходів та, як
наслідок, відсутності підстав для
задоволення позовних вимог прокурора в
частині визнання протиправною даної
бездіяльності та зобов'язання
відповідача вжити заходи для
оформлення документів, що посвідчують
право користування або володіння
земельною ділянкою під розміщення
полігону твердих побутових відходів,
вжиття заходів щодо виготовлення
спеціального паспорта на місце
видалення твердих побутових відходів,
з огляду на викладене.

Так, колегія суддів наголошує, що
чинним законодавством не визначено
обов'язкових вимог щодо створення у
кожному населеному пункті спеціально
відведених місць чи об'єктів (місць
розміщення відходів, сховищ, полігонів,
комплексів, споруд, ділянок надр тощо),
на використання яких необхідно
отримувати дозвіл на здійснення
операцій у сфері поводження з
відходами.

Чинним законодавством, також, не
закріплено кола суб'єктів, які є
відповідальними за проектування та
будівництво полігонів твердих
побутових відходів, зокрема, не
передбачено обов'язкових для виконання
вимог щодо їх будівництва за рахунок
місцевих бюджетів сіл.

Більш того, з наведеного у ст. 1 Закону
України «Про відходи» визначення
відведеного місця чи об'єкта
вбачається, що полігон є лише одним із
різновидів таких місць, у зв'язку з чим,
вирішуючи питання організації
збирання і видалення побутових
відходів, відповідний орган владних
повноважень має самостійно обирати
найбільш оптимальний спосіб такої
організації на відповідній території,
не виключаючи, також, й можливості
розміщення відходів у спеціально
відведених місцях та об'єктах поза
межами села на підставі відповідних
цивільних або господарських договорів.

Тобто, створення полігонів для
захоронення відходів є лише одним із
можливих засобів реалізації органом
місцевого самоврядування функції щодо
організації, збирання і видалення
побутових відходів.

Колегія суддів наголошує, що кожне село
та селище не повинно виділяти земельну
ділянку, забудовувати та розміщувати
на ній саме полігон твердих побутових
відходів, оскільки це суперечить
вимогам ст.ст. 1, 35-1 Закону України «Про
відходи» з огляду на те, що ст. 1 Закону
України «Про відходи» передбачає серед
переліку відведених місць чи об'єктів,
крім полігонів, й інші місця та об'єкти,
що використовуються для збирання,
зберігання, сортування, оброблення,
перероблення, утилізації, видалення,
знешкодження та захоронення відходів,
а ст. 35-1 Закону України «Про відходи» не
встановлює для органу місцевого
самоврядування такого обов'язку у
сфері поводження з твердими побутовими
відходами.

Також, колегія суддів зазначає, що, як
прокурором, так і Державною
екологічною інспекцією в Одеській
області, в інтересах якої останнім
подано позов, не надано до суду жодних
доказів, які б обґрунтовано
засвідчували факт неефективності
організації відповідачем збирання та
видалення відходів на території села
та наявності умов, що вимагають
вирішення проблеми збирання та
видалення відходів саме шляхом
будівництва полігону.

Крім того, як вірно наголошено судом
першої інстанції, згідно п.п. 1.1, 1.2 ДБН
В.2.4-2-2005 «Розміщення і проектування
полігонів твердих побутових відходів.
Основні положення проектування»
полігони твердих побутових відходів
(ТПВ) є інженерними спеціалізованими
спорудами, які призначені для
захоронення твердих побутових
відходів. Полігони ТПВ повинні
забезпечувати санітарне та епідемічне
благополуччя населення, екологічну
безпеку навколишнього природного
середовища, запобігати розвиткові
небезпечних геологічних процесів і
явищ. Розміри і потужність полігона ТПВ
повинні визначатись потребами у
складуванні твердих побутових
відходів із урахуванням екологічних
вимог і санітарних норм, кількості
населення, розрахункового терміну
експлуатації, річної норми накопичення
ТПВ.

При цьому, згідно з розділом 2 вказаних
державних будівельних норм для
розміщення полігонів ТПВ повинна
обиратися за територіальним принципом
відповідно до схеми санітарного
очищення міста чи регіону і проекту
районного планування або генерального
плану населеного місця.

Полігони ТПВ розміщують: на землях
несільськогосподарського призначення,
непридатних для сільського
господарства, погіршеної якості, не
зайнятих зеленими насадженнями
(особливо лісами 1-ї групи); на ділянках,
де є можливість вжиття заходів і
впровадження інженерних рішень, що
виключають забруднення навколишнього
природного середовища, розвиток
небезпечних геологічних процесів чи
інших негативних процесів і явищ; на
ділянках, прилеглих до міських
територій, якщо вони не включені в
житлову забудову відповідно до
генерального плану розвитку міста на
найближчі 25 років, а також під
перспективну забудову; на ділянках, що
характеризуються природною
захищеністю підземних вод від
забруднення; за межами зон можливого
впливу на водозабори, поверхневі води,
заповідники, курорти тощо; з
урахуванням рози вітрів відносно
житлової забудови, зон відпочинку й
інших місць масового перебування
населення за межами санітарно-захисної
зони; за межами міст; на відстані, не
менше: 15 км від аеропортів; 3 км від межі
курортного міста, відкритих водоймищ
господарського призначення, об'єктів,
які використовуються з
культурно-оздоровчою метою,
заповідників, місць відпочинку
перелітних птахів, морського
узбережжя; 1 км від межі міст; 0,5 км від
житлової та громадської забудови
(санітарно-захисна зона); 0,2 км від
сільськогосподарських угідь і від
автомобільних та залізничних шляхів
загальної мережі. 0,050 км від межі лісу і
лісопосадок, не призначених для
використання з метою рекреації.

Відстані від зазначених вище об'єктів
можуть коригуватися за даними
моделювання чи розрахунків впливу
полігона ТПВ на навколишнє середовище,
з обов'язковим погодженням з місцевими
органами екологічного контролю та
установами державної
санітарно-епідеміологічної служби.

Розміщення полігонів ТПВ не
допускається: на площах залягання
корисних копалин і територіях з
гірничими виробками без погодження з
органами державного гірничого нагляду;
у небезпечних зонах відвалів породи
різних шахт чи збагачувальних фабрик; у
зонах активного карсту; у зонах
розвитку тектонічних розломів, зсувів,
селевих потоків, снігових лавин,
підтоплення й інших небезпечних
геологічних процесів, а також на
територіях сезонного затоплення; у
заболочених місцях; у зонах поповнення
і виходу на поверхню підземних вод; у
зонах формування і використання
мінеральних вод; на територіях зон І, II
поясу санітарної охорони водозаборів
питних і мінеральних вод; у охоронних
зонах водойм; у зонах санітарної
охорони курортів та заповідників; на
землях, зайнятих чи призначених під
зайняття лісами, лісопарками, іншими
зеленими насадженнями, що виконують
захисні функції і є місцями масового
відпочинку населення;

Розміщення полігонів ТПВ допускається:
на просадних ґрунтах за умови повного
усунення просадних властивостей
ґрунтів; на потенційно підтоплюваних
територіях за умови спорудження
дренажу з улаштуванням
протифільтраційного екрана відповідно
до 2.6 у основі і на схилах полігона і
знезаражування вод у випадку аварійної
ситуації; у зоні III поясу санітарної
охорони водозаборів за наявності в них
природної захищеності (присутність у
літологічному розрізі достатньо
потужних і витриманих водотривких
порід), з улаштуванням у чаші полігона
надійного протифільтраційного екрана
(коефіцієнт фільтрації води не більше
10~9 м/с); у сейсмічних районах при
дотриманні відповідних нормативних
вимог СНиП ІІ-7; на ділянках, віддалених
від тектонічних розломів і активних
зон геодинамічної напруженості, що
виявляються за допомогою інженерних
вишукувань.

Ґрунтові води на ділянці розміщення
полігонів ТПВ повинні знаходитися на
глибині не менше 2 м від його основи.
Протифільтраційним екраном полігонів
ТПВ вважається екран, що має відповідно
до європейських стандартів коефіцієнт
фільтрації води не більше 10-9 м/с.

З метою обмеження та запобігання
негативному впливу відходів на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини забороняється:
визначати місця розміщення
підприємств, установок, полігонів,
комплексів, сховищ та інших об'єктів
поводження з відходами, проектувати та
будувати регіональні і міжрегіональні
комплекси оброблення, знешкодження,
утилізації та видалення відходів, якщо
вони не відповідають екологічним та
санітарно-гігієнічним вимогам (п. «в» ч.
1 ст. 32 Закону України «Про відходи»).

З наведеного вбачається, що діючими
нормами законодавства визначені
жорсткі умови щодо розташування
полігонів твердих побутових відходів,
а також встановлена заборона визначати
місця розміщення, зокрема, полігону
твердих побутових відходів,
проектувати та будувати регіональні і
міжрегіональні комплекси оброблення,
знешкодження, утилізації та видалення
відходів, якщо вони не відповідають
екологічним та санітарно-гігієнічним
вимогам.

Однак, як прокурором, так і Державною
екологічною інспекцією в Одеській
області, в інтересах якої останнім
подано позов, не доведено належними
доказами у справі реальної можливості
розміщення на території Калаглійської
сільської ради Овідіопольського
району Одеської області місця
видалення відповідного статусу.

Зі змісту матеріалів справи та наданих
в судовому засідання пояснень
представниками апелянта та Державної
екологічної інспекції в Одеській
області, вбачається, що під час
проведення перевірки прокурором
Овідіопольського району такі
обставини, як наявність земельної
ділянки для розміщення полігону
твердих побутових відходів,
чисельність населення с. Калаглія,
перспективи його зростання, норми
накопичення твердих побутових
відходів та їх щільності, обсягу всіх
інших відходів, що складуються з
твердими побутовими відходами (вуличне
та будівельне сміття, деякі промислові
відходи, які дозволено складувати
разом з твердими побутовими відходами
та інші) не досліджувались та не
перевірялись.

Ані прокурором, ані представником
Державної екологічної інспекції в
Одеській області до суду не надано
доказів щодо знаходження на території
Калаглійської сільської ради
несанкціонованих звалищ твердих
побутових відходів чи полігону твердих
побутових відходів, не зареєстрованого
в установленому законом порядку.

Більш того, як вірно наголошено судом
першої інстанції, проведення перевірки
додержання Калаглійською сільською
радою Овідіопольського району
Одеської області вимог Законів України
«Про відходи», «Про місцеве
самоврядування», «Про місцеві державні
адміністрації», іншого законодавства,
яке регулює поводження з відходами
здійснювалось прокуратурою без
залучення спеціалістів Державної
екологічної інспекції, що позбавляє
суд зробити позитивний висновок про
повноту, об'єктивність та
обґрунтованість вимог прокурора.

З огляду на викладене, враховуючи
відсутність визначеного законами
України обов'язку органів місцевого
самоврядування розміщувати на
відповідній території ради полігону
твердих побутових відходів, а також,
враховуючи, що, як прокурором, так і
Державною екологічною інспекцією в
Одеській області, в інтересах якої
останнім подано позов, не надано до
суду жодних доказів, в тому числі, під
час апеляційного розгляду, які б
обґрунтовано засвідчували факт
неефективності організації
відповідачем збирання та видалення
відходів на території села та
наявності умов, що вимагають вирішення
проблеми збирання та видалення
відходів саме шляхом будівництва
полігону, та взагалі реальної
можливості розміщення на території
Калаглійської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області місця видалення відповідного
статусу, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо відсутності підстав для
задоволення вимог прокурора
Овідіопольського району Одеської
області про визнання неправомірною
бездіяльності Калаглійської сільської
ради Овідіопольського району Одеської
області щодо не оформлення документів
на будівництво та експлуатацію
полігону твердих побутових відходів
згідно з вимогами чинного
законодавства, а також про зобов'язання
Калаглійської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області вжити заходів для оформлення
документів, що посвідчують право
користування або володіння земельною
ділянкою під розміщення полігону
твердих побутових відходів, та щодо
виготовлення спеціального паспорта на
місце видалення твердих побутових
відходів.

Доводи апеляційної скарги
встановлених обставин справи та
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається лише на ті висновки, які
викладені в заявленому
адміністративному позові, яким, як
зазначено вище, судом першої інстанції
надано належну правову оцінку.

Таким чином, оскільки висновки суду
першої інстанції обґрунтовані та
відповідають чинному законодавству, а
доводи апеляційної скарги їх не
спростовують, колегія суддів на
підставі ст. 200 КАС України приходить до
висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Одеської області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року по справі за адміністративним
позовом Прокурора Овідіопольського
району Одеської області в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції в Одеській області до
Калаглійської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області про визнання неправомірної
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів після набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний колегією суддів 08 серпня
2014 року.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/