Справа № 824/750/13-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2013-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2013 року м. Чернівці
Справа № 824/750/13-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Маренича І.В.

секретаря судового засідання - Столяра
О.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача - Гонци Р.М.

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Сокирянському районі про
визнання дій протиправними та
скасування вимоги про сплату боргу №
Ф-75 від 05.02.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Сокирянському районі (відповідач) про
визнання протиправною та скасування
вимоги про сплату боргу № Ф-75 від 05.02.2013
року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначила, що в березні 2013 року
вона отримала прийняту відповідачем
вимогу від 05.02.2013 р. № Ф-75 про сплату
суми боргу 4572,40 грн., з якою позивач не
погодилася, посилаючись на те, що вона є
пенсіонером за віком на пільгових
умовах, через що не повинна сплачувати
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування. З
наведених підстав просила вказану
вимогу скасувати.

Позивач та її представник у судовому
засіданні підтримали заявлені вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, надав суду
письмові заперечення та зазначив, що
позивач повинна сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та також вказав,
що позивачем самостійно наданий звіт
про суму нарахованого єдиного внеску
за 2012 рік .

Заслухавши сторін розглянувши
матеріали справи та дослідивши наявні
в ній докази, судом встановлені
наступні обставини.

Згідно зі свідоцтвом про державну
реєстрацію ОСОБА_1 зареєстрована в
якості фізичної особи підприємця,
здійснює діяльність на умовах сплати
єдиного податку, взята на облік в УПФУ в
Сокирянському районі Чернівецької
області .

Згідно з пенсійним посвідченням
НОМЕР_1, від 28.02.2011 року ОСОБА_1 є
пенсіонером за віком.

Відповідачем відносно позивача
прийнято вимогу від 05 лютого 2013 р. № Ф-75
про сплату суми боргу 4572,40 грн., у
зв'язку з наявністю боргу по сплаті
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.
Вказані обставини сторонами не
оспорюються.

З урахуванням встановлених по справі
обставин суд дійшов висновку про
задоволення заявлених позовних вимог з
наступних підстав.

Управління Пенсійного фонду України в
Сокирянському районі є суб'єктом
владних повноважень - органом
виконавчої влади, який здійснює
повноваження, покладені на нього ст. 12
Прикінцевих положень Закону України „
Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", Положенням про
Пенсійний фонд України, затвердженим
Указом Президента України від 06 квітня
2011 року № 384/2011.

Спірні правовідносини регулюються
положеннями Законів України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та «Про пенсійне
забезпечення».

Так, відповідно зі статтею 1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом. За
цим Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років (ст. 2 цього Закону). Право на
пенсію за віком мають: чоловіки - після
досягнення 60 років і при стажі роботи
не менше 25 років; жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років. Згідно ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи працівники, зайняті повний
робочий день на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці, за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи не менше 25 років, з
них не менше 12 років 6 місяців на
зазначених роботах; жінки - після
досягнення 50 років і при стажі роботи
не менше 20 років, з них не менше 10 років
на зазначених роботах. Працівникам, які
мають не менше половини стажу роботи з
шкідливими і важкими умовами праці,
пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої
роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої
роботи - жінкам;

Судовим розглядом встановлено, що
управлінням Пенсійного фонду України у
Сокирянському районі призначено
позивачу пенсію на пільгових умовах за
списком № 2 згідно Закону України
«Про пенсійне забезпечення» та видано
28.02.2011 р. пенсійне посвідчення № НОМЕР_1
терміном дії - довічно, із зазначенням
виду пенсії - за віком.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначене поняття
«пенсія» - як щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з
втратою годувальника.

Згідно ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 вищезазначеного
Закону єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

06.08.2011 р. набрав чинності Закон України
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07.07.2011
р. № 3609-VI. Даним Законом доповнено ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
частиною четвертою такого змісту: « 4.
Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

З системного аналізу норм діючого
законодавства вбачається, що надання
пільг щодо звільнення від сплати
єдиного внеску не залежить від виду
отримуваної пенсіонером пенсії (за
віком, по інвалідності, в разі втрати
годувальника чи за вислугу років),
визначальним критерієм надання
вказаних пільг є досягнення фізичною
особою - підприємцем пенсійного віку.
Таким чином, фізична особа -
підприємець, яка досягла пенсійного
віку, незалежно від виду пенсії, яку
отримує, має право на пільги,
встановлені ч. 4 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». При цьому, дана
стаття не містить застережень щодо її
незастосування до осіб, яким пенсію за
віком призначено на пільгових умовах, в
т.ч. на підставі Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Оскільки ОСОБА_1 являється фізичною
особою-підприємцем, яка обрала
спрощену систему оподаткування,
отримує довічну пенсію за віком і, як
встановлено судовим розглядом, не
укладала з Пенсійним фондом України
договір про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування то
відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не повинна
сплачувати за себе єдиний внесок.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 09.10.2012 р. в справі №
К/9991/49213/12

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
прийшов до висновку про те, що вимога
правління Пенсійного фонду України у
Сокирянському районі № Ф-75 від 05.02.2013
року про сплату ОСОБА_1 недоїмки зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 4572,40 грн. є
протиправною та підлягає скасуванню,
відтак позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Доводи відповідача щодо набуття
позивачем права приймати участь в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
добровільній основі тільки після
досягнення пенсійного віку,
встановленого ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», суд не приймає до уваги,
оскільки ч. 4 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не містить
застережень щодо її незастосування до
осіб, яким пенсію за віком призначено
на пільгових умовах, в т.ч. на підставі
Закону України «Про пенсійне
забезпечення». Крім того, вказана норма
не пов'язує звільнення від сплати
єдиного внеску із досягненням особою
певного віку, а передбачає звільнення
від сплати внеску всіх пенсіонерів за
віком.

При цьому суд звертає увагу, що саме з
набранням 06.08.2011 р. чинності Закону
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» особи,
зазначені у п.4 ч.1 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які
певною мірою відображають принципи
адміністративної процедури, яких
повинні дотримуватися суб'єкти владних
повноважень при реалізації
дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судовим розглядом встановлено
порушення зазначених критеріїв
відповідачем під час винесення
оскаржуваної вимоги.

Відповідно до положень, закріплених ст.
11 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи
відповідач не довів правомірність
свого рішення (вимоги № Ф - 75 від 05.02.2013
р.).

За таких умов позовні вимоги про
визнання неправомірною та скасування
вимоги від 05.02.2013 року № Ф-75 підлягають
задоволенню.

За приписами ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Тому на
користь позивача підлягає стягненню з
Державного бюджету сума сплаченого нею
судового збору, що підтверджується
відповідною квитанцією в розмірі 114,70
грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167, 254 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати
вимогу Управління пенсійного фонду
України в Сокирянському районі
Чернівецької області №Ф-75 від 05 лютого
2013 року в сумі 4572,40 винесену на ОСОБА_1.

3. Органу Державної казначейської
служби України стягнути на користь -
ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у
розмірі 114 грн. 70 коп. згідно квитанції
№176 від 26 березня 2013 року із Державного
бюджету України шляхом їх безспірного
списання із рахунку суб'єкта владних
повноважень - Управління Пенсійного
фонду України в Сокирянському районі
Чернівецької області м. Чернівцях.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

У судовому засіданні 04 квітня 2013 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Постанову
виготовлено в повному обсязі 09 квітня
2013 року.

Суддя

І.В.Маренич