Справа № П/811/1723/14
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року
Справа № П/811/1723/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючої - судді Нагібіної Г.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області, відділу державної виконавчої
служби Печерського районного
управління юстиції в місті Києві про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з позовом, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог (а.с.191-199), в якому
просить:

1. Скасувати постанову Управління ДВС у
Кіровоградській області про
закінчення та передачу зведеного
виконавчого провадження № 18756650 щодо
боржника ОСОБА_1 до ВДВС Печерського
РУЮ у м. Києві на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» з примусового виконання:

-виконавчого листа №2п-26/2009 від 16.11.2009 р.
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області;

-виконавчого листа №2-1374/2009 від 15.02.2010 р.
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області;

- наказу № 15/1 від 25.02.2010 р.
господарського суду Кіровоградської
області;

-виконавчого листа №2-1374/2009 від
22.02.2010 р. Олександрійського

міськрайонного суду Кіровоградської
області;

- виконавчого листа № 2-31/2010 від
25.11.2010 р. Олександрійського
міськрайонного

суду кіровоградської області;

-наказу №15/154 (16/157) від 24.02.2010 р.
господарського суду Кіровоградської
області;

- постанови ВА1 № 049994 від 05.04.2011 р.
УДАІ УМВС України в Кіровоградській

області;

-судового наказу № 1н-192/10 від 05.03.2010 р.
Ленінського районного суду м.
Кіровоград;

- постанови ВВІ № 138948 від 03.06.2011 р.
УДАІ УМВС України в Кіровоградській

області;

-виконавчого листа №2-1673/2009 від 18.11.2011 р.
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області;

- виконавчого напису від 21.05.2012 р.,
вчиненого приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу Рівненської області;

- виконавчого листа № 2-3070/11 від
24.01.2013 р. Олександрійського
міськрайонним судом Кіровоградської
області про стягнення солідарно з
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості на
користь ПАТ «ОТП Банк» за кредитним
договором від 01.02.2008 р. та кредитним
договором від 13.02.2008 р.

2. Зобов'язати ВДВС Печерського РУЮ
у м. Києві повернути зведене виконавче
провадження № 18756650 щодо боржника
ОСОБА_1 до Управління ДВС у
Кіровоградській області.

3. Після повернення ВДВС
Печерського РУЮ у м. Києві зведеного
виконавче провадження № 18756650 щодо
боржника ОСОБА_1 до Управління ДВС у
Кіровоградській області, зобов'язати
Управління ДВС у Кіровоградській
області винести постанову про
закінчення зведеного виконавчого
провадження № 18756650 щодо боржника
ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 1 та ч. З ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» з примусового виконання:

- виконавчого листа №2п-26/2009 від 16.11.2009 р.
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області;

- виконавчого листа №2-1374/2009 від 15.02.2010 р.
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області;

- наказу № 15/1 від 25.02.2010 р.
господарського суду Кіровоградської
області;

- виконавчого листа №2-1374/2009 від
22.02.2010 р. Олександрійського

міськрайонного суду Кіровоградської
області;

- виконавчого листа № 2-31/2010 від
25.11.2010 р. Олександрійського
міськрайонного

суду кіровоградської області;

- наказу №15/154 (16/157) від 24.02.2010 р.
господарського суду Кіровоградської
області;

- постанови ВА1 № 049994 від 05.04.2011 р.
УДАІ УМВС України в Кіровоградській

області;

- судового наказу № Ін-192/10 від 05.03.2010 р.
Ленінського районного суду м.
Кіровоград;

- постанови ВВІ № 138948 від 03.06.2011 р.
УДАІ УМВС України в Кіровоградській

області;

- виконавчого листа №2-1673/2009 від 18.11.2011 р.
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області;

- виконавчого напису від 21.05.2012
року, вчиненого приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу Рівненської області;

- виконавчого листа № 2-3070/11 від
24.01.2013 р. Олександрійського
міськрайонним судом Кіровоградської
області про стягнення солідарно з
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості на
користь ПАТ «ОТП Банк» за кредитним
договором від 01.02.2008 р. та кредитним
договором від 13.02.2008 р.

В обґрунтування
адміністративного позову позивач
зазначає, що останній виконавчий
документ до зведеного виконавчого
провадження був приєднаний 31 січня 2013
р., тобто з моменту його приєднання до
дати подання позову минуло більше
шести місяців, а тому зведене виконавче
провадження на підставі п. 6 ч. 1 та ч. З
ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження» з 01 липня 2013 р. підлягало
закінченню, у зв'язку зі закінченням
строків, передбаченого законом для
цього виду стягнення.

Позивач вважає, що строк
виконання стягнення за зведеним
виконавчим провадження минув, проте
державний виконавець не закінчив
провадження, а виніс постанову про
передачу зведеного виконавчого
провадження до іншого відділу ДВС, яка
є протиправною, оскільки про нове місце
перебування боржника ОСОБА_1
державному виконавцю було відомо ще з
2010 року, що підтверджується
матеріалами виконавчого провадження,
зокрема листом Олександрійського МВ
УМВС України в Кіровоградській області
та листом органів ДАІ УМВС, датованих
2010 та 2012 р. та у зв'язку з тим, що на
момент винесення оскаржуваної
постанови про закінчення виконавчого
провадження вже існували правові
підстави для його закінчення.

Відповідач - Управління ДВС у
Кіровоградській області не
погоджуючись із позовом надав
заперечення, які обґрунтовані тим, що
позивач помилково ототожнює поняття
«строк здійснення виконавчого
провадження» та «строк для даного виду
стягнення», а тому зазначив, що не мав
законних підстав для закінчення
зведеного виконавчого провадження, на
підтвердження своїх доводів надав
постанову Вищого господарського Суду
України від 21.12.2005 р. (а.с.86-89).

Позивач в судове засідання не з'явився,
в матеріалах справи наявна заява про
розгляд справи за його відсутності
(а.с.190).

Відповідач - Управління ДВС у
Кіровоградській області в судове
засідання не з'явився, надав заяву пров
відкладення розгляду справи у зв'язку.

Оскільки будь-яких доказів, які б
підтверджували обставини через які
відповідач не може з'явитись в судове
засідання суду не надано, а тому суд
дійшов висновку, що заява пров
ідкладення розгляду справи є
необгрунтованою.

Відповідач - ВДВС Печерського РУЮ в
місті Києві в судове засідання не
з'явились, причини неявки суду не
повідомив.

Враховуючи вищезазначене, суд вирішив
розглянути дану справ в порядку
письмового провадження.

Дослідивши подані сторонами документи
і матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов та
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

Статтею 3 Закону України «Про державну
виконавчу службу» визначено органи
державної виконавчої служби, якими,
зокрема є: головне управління юстиції в
областях, до складу яких входять
відділи примусового виконання рішень
та районні у містах відділи державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції.

Позивач при зверненні до суду зазначив
відповідачем - Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області, проте належним відповідачем є
Управління ДВС ГУ юстиції у
Кіровоградській області (далі
відповідач-1), оскільки відділ
примусового виконання рішення входить
до складу даного управління.

У грудні 2009 р. відповідачем-1 відкрито
зведене виконавче провадження № 18756650
щодо боржника ОСОБА_1 з примусового
виконання виконавчого листа №2п-26/2009
від 16.11.2009 р. Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області та виконавчого листа №2-1374/2009
від 15.02.2010 р. Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області.

Пізніше до цього зведеного провадження
додано на примусове виконання:

- наказ № 15/1 від 25.02.2010 р.
господарського суду Кіровоградської
області;

- виконавчий лист № 2-1374/2009 від
22.02.2010 р Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області;

-виконавчий лист №2-31/2010 від 25.11.2010 р.
Олександрійського міськрайонного суду
кіровоградської області;

-наказ №15/154 (16/157) від 24.02.2010 р.
господарського суду Кіровоградської
області;

- постанова ВА1 № 049994 від 05.04.2011 р.
УДАІ УМВС України в Кіровоградській

області;

-судовий наказ № Ін-192/10 від 05.03.2010 р.
Ленінського районного суду м.
Кіровоград;

- постанова ВВІ № 138948 від 03.06.2011 р.
УДАІ УМВС України в Кіровоградській
області;

- виконавчий лист № 2-1673/2009 від
18.11.2011 р. Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області;

- виконавчого напису від 21.05.2012 р.,
вчиненого приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу Рівненської області;

- виконавчий лист №2-3070/11 від 24.01.2013
р. Олександрійського міськрайонним
судом Кіровоградської області про
стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3
заборгованості на користь ПАТ «ОТП
Банк» за кредитним договором від 01.02.2008
р. та кредитним договором від 13.02.2008 р.

З моменту винесення постанови про
приєднання до зведеного виконавчого
провадження минуло більше шести
місяців, а тому дана обставина, як на
думку позивача, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.
49 Закону України «Про виконавче
провадження», є правовою підставою для
закінчення та закриття зведеного
виконавчого провадження № 18756650 з
примусового виконання виконавчих
документів.

Правомірність та обґрунтованість
оскаржуваної постанови про закінчення
виконавчого провадження та
зобов'язання вчинити певні дії є
предметом спору, який передано на
вирішення суду.

Стосовно позовної вимоги про
скасування постанови відповідача-1 про
закінчення та передачу зведеного
виконавчого провадження № 18756650 щодо
боржника ОСОБА_1 до ВДВС Печерського
РУЮ у м. Києві на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження», суд зазначає наступне.

Так, статтею 17 КАС України встановлено,
що юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності (пункт 1 частини першої
статті 17 КАС України).

Рішеннями суб'єкта владних
повноважень, які у контексті положень
КАС України є як нормативно-правові
акти, так і правові акти індивідуальної
дії.

КАС України не містить визначення
нормативно - правового акту або
правового акту індивідуальної дії,
проте усталеними в теорії права
поняттями, під нормативно-правовим
актом слід розуміти офіційний
письмовий документ, прийнятий
уповноваженим на це суб'єктом
нормотворення у визначеній
законодавством формі та за
встановленою законодавством
процедурою, спрямований на регулювання
суспільних відносин, що містить норми
права, має неперсоніфікований характер
і розрахований на неодноразове
застосування.

Правовий акт індивідуальної дії -
виданий суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий з метою реалізації
положень нормативно-правового акту
щодо конкретних обставин, та
стосується прав і обов'язків
конкретного суб'єкта суспільних
відносин та якому він адресований.

Тобто, правовий акт індивідуальної дії
ідентифікується за номером, суб'єктом
та датою його винесення.

Позивач, просить суд скасувати
постанову про закінчення виконавчих
дій та передачу виконавчого
провадження до ВДВС Печерського РУЮ в
м. Києві щодо закінчення виконавчого
провадження на підставі п.10. ч.1 ст.49 ЗУ
«Про виконавче провадження» по десяти
виконавчим документам.

Дослідивши матеріали зведено
виконавчого провадження, копії якого
наявні в матеріалах справи, суд
констатує, що постанови Управління ДВС
у Кіровоградській області про
закінчення та передачу зведеного
виконавчого провадження № 18756650 щодо
боржника ОСОБА_1 до ВДВС Печерського
РУЮ у м. Києві на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» з примусового виконання
десяти виконавчих документів (за
переліком, який описано вище) як одного
індивідуально-правового акту не існує,
а натомість існує:

- дві постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
08.04.2014 р. на підставі п.1 ч.1 ст.47 ЗУ «Про
виконавче провадження»;

- вісім постанов про закінчення
виконавчого провадження на підставі
п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче
провадження», три з яких від 29.04.2014 р., а
п'ять постанов від 30.04.2014 р.

Отже, рішення відповідача-1 про
закінчення виконавчого провадження,
який просить скасувати позивач в
юридичній площині не існує, а тому дана
обставина є самостійною підставою для
відмови в задоволенні позову в цій
частині.

Проте, з урахуванням права позивача до
доступу до правосуддя, суд зазначає
наступне.

Як на підставу протиправності постанов
про закінчення виконавчого
провадження, позивач посилається на те,
що відповідач-1 був зобов'язаний
закінчити виконавче провадження у
зв'язку із закінченням шестимісячного
строку.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»
строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Згідно пунктом 6 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню у разі закінчення
строку, передбаченого законом для
відповідного виду стягнення.

Отже, позивач ототожнює поняття «строк
здійснення виконавчого провадження»
та «строк, передбачений законом для
відповідного виду стягнення», а тому
вважає, якщо протягом шести місяців не
було виконано виконавчий документ, то в
такому разі таке виконавче провадження
підлягає закриттю.

Такі посилання позивача суд оцінює
критично, з огляду на наступне.

Згідно визначення, наведеного у
Вікіпедії - Вільній енциклопедії
(http://uk.wikipedia) вид стягнення - це
стягнення - правове покарання, яке
настає за порушення адміністративного
або дисциплінарного законодавства.
Існують: адміністративне стягнення -
відповідальність за адміністративне
правопорушення; дисциплінарне
стягнення - відповідальність за
порушення трудової дисципліни;
стягнення боргу; грошове стягнення.

Водночас, строк здійснення виконавчого
провадження - це строк протягом якого
державний виконавець зобов'язаний
вчиняти дії щодо стягнення коштів (у
разі виконання виконавчих документів
майнового характеру). Тобто, необхідно
розмежовувати строки перебування
виконавчого документа в органах
державної виконавчої служби та строки
проведення виконавчих дій.

Стаття 30 ЗУ «Про виконавче
провадження» встановлює строки для
вчинення виконавчих дій державним
виконавцем, проте в даному законі
відсутні норма, яка б передбачала
обов'язок державного виконавця після
спливу такого строку виносити
постанову про закриття виконавчого
провадження.

Отже, суд дійшов висновку, що поняття
«строк здійснення виконавчого
провадження» та «строк, передбачений
законом для відповідного виду
стягнення» є за правовою суттю різними
поняттями та не можуть бути
ототожненими.

Враховуючи, що серед підстав для
закінчення виконавчого провадження,
наведених у статті 49 Закону України
«Про виконавче провадження» відсутня
така підстава, як закінчення
шестимісячного строку перебування у
виконавчому провадженні, а тому в
задоволенні позову в частині
скасування постанов про закінчення
виконавчого провадження належить
відмовити.

Державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку.

Більш того, серед виконавчих
документів є виконавчі листи та накази,
видані на підставі судових рішень.

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Обов'язковіть виконання судових рішень
закріплена також у конвенцією „Про
захист прав та свобод людини", яка
ратифікована Законом України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод» від
17.07.1997 року. Отже, її положення є
обов'язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує
неухильність виконання рішення суду
громадянами, юридичними особами та
всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало
законної сили повинно бути виконано, а
інші обставини щодо його невиконання
суперечать основним принципам права і
до уваги судом неприймаються. У
протилежному випадку буде мати місце
порушення принципу юридичної
визначеності, що є одним із базових
складових принципу верховенства права,
визнаного Україною як на рівні
Конституції, так і шляхом ратифікації
Європейської Конвенції з прав людини.
Судове рішення, яке підлягає
обов'язковому та безумовному виконанню
особою, на яку покладено такий
обов'язок.

Отже, орган виконавчої служби
зобов'язаний вжити усіх заходів до
виконання виконавчих документів,
оскільки протилежний підхід взагалі
знівелював би суть виконавчих
документів, так як достатньо було б не
виконати протягом шести місяців
виконавчий документ і стягувач за
таким виконавчим документом був би
звільнений від майнових зобов'язань.
Такий підхід взагалі унеможливив би
стягувачу за виконавчим документом
стягнути кошти, які боржник по
виконавчим документам зобов'язаний
сплатити, що є неприпустим у правовій
державі.

Стосовно постанов відповідача від
08.04.2014 р., якими повернуто виконавчі
документи у зв'язку з їх відкликанням
стягувачами, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження», виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо: є
письмова заява стягувача.

Дана норма є імперативною, а тому
відповідач, отримавши заяви від
стягувачів про повернення виконавчого
документу, правомірно виніс постанови
про повернення таких виконавчих
документів.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті
49 Закону України «Про виконавче
провадження», виконавче провадження
підлягає закінченню у разі направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби.

Оскільки відповідач встановив, що
позивач не проживає в м. Олександрії, що
також підтверджується позовною заявою,
в якій позивач зазначає свою адресу, як
м. Київ, а також встановлення факту
відсутності майна в м. Олександрії на
яке може бути звернуто стягнення, а
тому правомірно передав виконавче
провадження до органу виконавчої
служби за місце проживання позивача -
ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовної вимоги щодо скасування
постанов про закінчення виконавчого
провадження.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язання ВДВС Печерського РУЮ у м.
Києві повернути зведене виконавче
провадження та про зобов'язання
Управління ДВС у Кіровоградській
області винести постанову про
закінчення зведеного виконавчого
провадження, суд зазначає, наступне.

Винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження, а також
постанови про передачу виконавчого
провадженні до іншого органу
виконавчої служби належить до
виключної компетенції органів
виконавчої служби та не належить до
компетенції адміністративного суду, а
відтак суд не повноважний перебирати
функції іншого суб'єкта владних
повноважень в реалізації відповідних
управлінських функцій і вирішенні
питань, віднесених до виключної
компетенції такого суб'єкта та
зобов'язувати його приймати рішення,
які входять до його компетенції чи до
компетенції іншого органу.

Адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дію чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не може втручатися у
дискрецію суб'єкта владних повноважень
в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями
№ R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам стосовно реалізації
адміністративними органами влади
дискреційних повноважень від 11.03.1980 р.
під дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція
міститься у постанові Верховного Суду
України від 21.05.2013р. №21-87а13, а згідно з
статтею 244-2 КАС України суд
зобов'язаний привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Позовна вимога щодо зобов'язання ВДВС
Печерського РУЮ у м. Києві повернути
зведене виконавче провадження № 18756650
щодо боржника ОСОБА_1 до Управління ДВС
у Кіровоградській області з огляду на
вищеописане не підлягає задоволенню,
оскільки виконавче провадження було
правомірно передано до іншого органу
виконавчої служби.

Враховуючи вищезазначене, а також
висновки щодо відсутності обов'язку
відповідача після спливу
шестимісячного строку виносити
постанову про закінчення виконавчого
провадження, суд дійшов висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
щодо зобов'язання вчинити певні дії.

Оскільки суд дійшов висновку про
необґрунтованість усіх позовних вимог,
а тому в задоволенні адміністративного
позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 158 - 163, 181 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області, відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції в місті Києві про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної
сили в порядку, передбаченому статтею
254 КАС України.

Постанова суду може
бути оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подачі, протягом десяти днів з
дня проголошення постанови суду,
апеляційної скарги через
Кіровоградській окружний
адміністративний суд, з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду

Г.П.Нагібіна