Справа № 161/1156/14-а 2-а/161/113/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
Справа №
876/3054/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Гудима Л.В.,

Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засіданні
Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 лютого 2014 року у справі
№161/1156/14-а за позовом ОСОБА_4 до
Реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції
Волинської області, третя особа на
стороні відповідача: ОСОБА_3 про
скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

24.01.2014р. ОСОБА_4 звернулася з
адміністративним позовом в Луцький
міськрайонний суд Волинської області
до Реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції
Волинської області, третьої особи на
стороні відповідача: ОСОБА_3, просила
скасувати Рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
22.10.2013р. індексний номер 7044244.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 25 лютого 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_3 оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт просить постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 25 лютого 2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити з задоволенні позовних
вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що судом при винесенні постанови
порушено та невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції
дійшов до хибного висновку про те, що
Реєстраційною службою Луцького
міського управління юстиції
Волинської області порушено Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Сторони явку повноважних
представників в судове засіданні не
забезпечили, належним чином
повідомлені про час, дату та місце
розгляду справи, що у відповідності до
вимог ч.4 ст.196 КАС України не
перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали,
доводи апеляційної скарги в їх
сукупності та заперечення, на основі
наявних у справі доказів, колегія
суддів приходить до переконання, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 січня 1976 року між позивачем та ОСОБА_5
укладено шлюб, що підтверджено
Свідоцтвом від 23 листопада 1988 року.

Рішенням №401 виконкому Луцької міської
Ради виділено ОСОБА_5 земельну ділянку
за адресою АДРЕСА_1 для будівництва
власного житлового будинку як
працівнику виробничого
автотранспортного об'єднання
облспоживспілки, що підтверджується
архівною випискою від 26.06.2002р. №339/1-37.

В подальшому за спільні з чоловіком
кошти ними розпочато будівництво
житлового будинку, що підтверджується
копіями товарних чеків на придбання
будівельних матеріалів.

27 травня 1999 року шлюб між позивачем та
ОСОБА_5 розірвано, що підтверджено
Свідоцтвом про розірвання шлюбу від
09.08.2001 року.

28 травня 1999 року між ОСОБА_5 та третьою
особою ОСОБА_3 укладено шлюб, що
підтверджено Свідоцтвом про шлюб від 05
жовтня 2009 року.

22.10.2013р. державним реєстратором
Реєстраційної служби Луцького МУЮ
прийнято рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень щодо
житлового будинку, що знаходиться у
АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з
індексним номером 7044244 від 22.10.2013р. та
Свідоцтвом про право власності -
індексний номер 11300019, з чим не
погодився позивач, оскарживши спірне
рішення до суду.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що рішення
суду згідно якого за третьою особою
визнано право власності на спірний
будинок та на підставі якого видано
будинкову книгу, технічний паспорт,
скасовано ухвалою Апеляційного суду
від 04.12.2009р.; перебуваючи в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 в
порушення п.46 Постанови Кабміну від 22
червня 2011 р. №703, якою затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
яка була чинна на час проведення
державної реєстрації (далі-Порядок)
ОСОБА_3 не подано документів про те, що
будинок є об'єктом спільної сумісної
власності, що, в тому числі,
підтверджується заявою ОСОБА_5 від
02.10.2013р. про неможливість проведення
держаної реєстрації будинку; на момент
проведення спірної державної
реєстрації на об'єкт права власності
заявили свої майнові права, окрім
ОСОБА_3 ще й ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що
державним реєстратором не взято до
уваги та є підставою таку скасувати.

Надаючи оцінку законності та
обґрунтованості рішенню суду першої
інстанції колегія суду виходить з
наступного.

Відповідно до абзацу другого пункту 1
Положення про Державну реєстраційну
службу України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 року № 401
державна реєстраційна служба України є
головним органом у системі центральних
органів виконавчої влади з питань
реалізації державної політики,
зокрема, у сфері державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно.
Органами державної реєстрації прав є
структурні підрозділи територіальних
органів Мінюсту, що забезпечують
реалізацію Укрдержреєстру.

Згідно ст.9 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» яка
кореспондується з п. 12 Порядку,
державний реєстратор під час розгляду
заяви про державну реєстрацію і
документів, що додаються до неї,
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями.

Згідно з п. 29 Порядку для проведення
державної реєстрації права власності
на новозбудований чи реконструйований
об'єкт нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у п. 27 і 28 подає
органові державної реєстрації прав
технічний паспорт на такий об'єкт.

Для проведення державної реєстрації
спірного будинку ОСОБА_3 подала
технічний паспорт від 29.08.2013р.;
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації від 24.09.2013р.; державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії АГ та номер №542251; витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку серії НВ, номер
013 від 29.04.2013р. виданий Головним
управлінням Держземагентства у
Волинській області; довідку №646 від
01.10.2013р. видану КП «Луцькмістобуд» та
№21 від 27.08.2004р. видану ЖКУ №7 ОСОБА_6.

Як встановлено судом першої інстанції,
будинкова книга видана на підставі
рішення Луцького міськрайонного суду
від 21.06.2004р., яким визнано право
власності за ОСОБА_3 на спірний
житловий будинок.

Дане рішення скасовано ухвалою
Апеляційного суду від 04.12.2009р. з
направленням справи на новий розгляд
та 11 лютого 2010 року ухвалою Луцького
міськрайонного суду позов залишено без
розгляду за заявою позивача ОСОБА_3, що
є наслідком вважати, що поданий
технічний паспорт від 29.08.2013р. виданий
КП «Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації» на будинок є
неналежним.

З пояснень позивача судом встановлено,
що колишній чоловік позивача перебував
на роботі в Королівстві Іспанія, що
підтверджується копією закордонного
паспорта та відмітками у ньому, а тому
не знав і не мав змоги дізнатись про
порушення прав щодо спірного будинку.

Як вбачається з Висновку експертного
дослідження № О-209 від 09.10.2013р.
Волинської торгово-промислової палати,
рік побудови спірного будинку 1993.

Згідно п.9 Порядку, заявник під час
подання заяви про державну реєстрацію
пред'являє органові державної
реєстрації прав, нотаріусові документ,
що посвідчує його особу. Документом, що
посвідчує особу, є паспорт громадянина
України, посвідка на проживання особи,
яка мешкає в Україні, національний,
дипломатичний чи службовий паспорт
іноземця або документ, що його заміняє.

З долученого до матеріалів справи
Рішення №000007/2013 суду першої інстанції,
слідства та у справах насильства над
жінками №3 м. Новельда від 10.01.2013р.
вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 (ОСОБА_3
до заміжжя) та ОСОБА_5 розірваний шляхом
розлучення, про що необхідно
повідомити в РАГС, де міститься
відповідний актовий запис про
реєстрацію шлюбу сторін та зазначено,
що рішення набрало законної сили з дня
його проголошення.

Слід зауважити, що ОСОБА_3 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5,
відомості про що згідно чинного
законодавства внесені у паспорт
відділом реєстрації актів цивільного
стану, про що проставляється штамп про
реєстрацію шлюбу із зазначенням
прізвища, імені, по батькові та року
народження другого з подружжя,
найменування відділу реєстрації актів
цивільного стану та дати реєстрації
шлюбу, аналогічно як і відмітка про
розірвання шлюбу.

Виходячи з положень п. 46 Порядку у разі
коли державна реєстрація прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно проводиться на
новозбудований або реконструйований
об'єкт нерухомого майна, будівництво
якого здійснювалося двома і більше
особами, заявник, крім документів, що
зазначені в цьому пункті, подає органу
державної реєстрації прав документ,
яким визначено окрему частину об'єкта
нерухомого майна, що набувається у
власність кожною з таких осіб, або
письмову заяву даних осіб про розподіл
часток у спільній власності на
новозбудований або реконструйований
об'єкт нерухомого майна у зв'язку з
набуттям права спільної власності на
такий об'єкт.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 49 Порядку для
проведення державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані або
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна, майнові права на які належать
іншим особам, заявник, крім документів,
що зазначені в абзацах першому -
шостому пункту 46 цього Порядку, подає
органові державної реєстрації прав:
перелік осіб, яким належать майнові
права на об'єкт будівництва,
затверджений особою, яка здійснювала
відчуження таких майнових прав.

На час проведеної державної реєстрації
в переведенні Луцького міськрайонного
суду перебувала справа за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання
права власності на 1/2 частину спірного
будинку та літньої кухні-хліва, за
адресою АДРЕСА_1, що є підстави вважати
про спірність належності ОСОБА_3 даного
будинку.

Всупереч вимогам п.46 Положення, ОСОБА_3
не подала державному реєстратору
документів про те, що спірний будинок є
об'єктом спільної сумісної власності.

В свою чергу державний реєстратор,
встановивши факт перебування ОСОБА_3 в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5,
зобов'язаний був перевірити, чи
новозбудований об'єкт нерухомого майна
здійснювався, в тому числі, ОСОБА_5

Судом першої інстанції встановлено, що
на момент прийняття рішення про
реєстрацію, на об'єкт права власності
заявили свої майнові права ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, а тому державний реєстратор не
мав правових підстав приймати рішення
про реєстрацію, що підтверджується
заявою ОСОБА_5 адресованою
Реєстраційній службі ЛМУЮ від 02.10.2013р. з
проханням не здійснювати державну
реєстрацію спірного будинку та
інформуванням органи Прокуратури про
факт вчинення шахрайських дій.

Як вбачається з долученого до
матеріалів справи рішення
Апеляційного суду Волинської області
від 07 травня 2014 року, позов ОСОБА_5
задоволено: визнано недійсним рішення
Луцької міської ради №27/2.1 від 02.03.2006р.
про передачу у власність громадянам
міста земельних ділянок для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, ведення садівництва та надання
в оренду, в частині передачі у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки у
АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м. та визнано
недійсним Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 542251, виданий 20.06.2006 року Луцьким
міським управлінням земельних
ресурсів.

Як зазначено в рішенні суду, згідно
поданої ОСОБА_5 технічної документації
на газифікацію житлового будинку по
вул. Мисливській, газифікація
належного ОСОБА_5 будинку була
розпочата у грудні 1999 року і цього ж
місяця монтаж газифікації закінчено,
що на переконання суду, станом на
грудень 1999 року ОСОБА_5 використано за
цільовим призначенням земельну
ділянку, яка надана йому відповідно до
рішення Луцької міської ради від 13
вересня 1990 року та зведено на ній
житловий будинок. Рішенням Луцької
міської ради № 27/2.1 від 02.03.2006р. «Про
передачу у власність земельних ділянок
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, ведення садівництва
та надання в оренду» в частині передачі
у власність ОСОБА_3 земельної ділянки
по АДРЕСА_1 не в повній мірі відповідає
вимогам Закону, оскільки не
встановивши та не переконавшись у
припиненні в передбачений законом
порядок права користування ОСОБА_5
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 Луцька
міська рада прийняла рішення про
виділення цієї ж земельної ділянки
ОСОБА_3

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23 лютого 2006 року суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

У рішенні у справі «Рисовський проти
України» Європейський суд підкреслив
особливу важливість принципу
«належного урядування». Він
передбачає, що у разі, коли йдеться про
питання загального інтересу, зокрема,
якщо справа впливає на такі
основоположні права людини, як майнові
права, державні органи повинні діяти
вчасно та в належний і якомога
послідовніший спосіб. Зокрема, на
державні органи покладено обов'язок
запровадити внутрішні процедури, які
посилять прозорість і ясність їхніх
дій, мінімізують ризик помилок і
сприятимуть юридичній визначеності у
цивільних правовідносинах, які
зачіпають майнові інтереси.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Колегія суддів на підставі письмових
документів, аналізу чинного
законодавства погоджується з
висновком суду першої інстанції, що в
супереч п.12 Порядку, державний
реєстратор не встановив відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, не з'ясував про
можливу присутність суперечностей між
заявленим та зареєстрованим речовим
правом, що призвело до прийняття
протиправного рішення.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
адміністративний позов. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 лютого 2014 року у справі
№161/1156/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Повний текст Ухвали виготовлено
13.08.2014р.