Справа № К/9991/55766/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/55766/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Гаманка О.І., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
про визнання дій неправомірними та
стягнення коштів за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду
Житомирської області від 2 червня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що вона має статус потерпілої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 3, проживає в АДРЕСА_1, яке
віднесено до зони гарантованого
добровільного відселення. Позивач має
право на виплати, встановлені статтями
37, 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Проте всупереч вимогам
зазначеного Закону, який визначає
розмір цих виплат, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати,
соціальні виплати позивач отримувала у
твердих сумах, визначених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року №836.
Просила стягнути з управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
недоплачені кошти доплати до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру в розмірі 8556
грн, щомісячної грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства в розмірі 1711,20 грн,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за період
з 1 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року;
визнати неправомірними дії
відповідача щодо неправильного
нарахування коштів.

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 22 липня
2009 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
щодо застосування постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року
№836 в частині визначення ОСОБА_1
розміру підвищення до пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення, за період
з травня по грудень 2008 року і
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства за
період з травня по грудень 2008 року.

Стягнуто з управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області на
користь ОСОБА_1 допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва
(стаття 37 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи») за період з травня по
грудень 2008 року в сумі 1711,20 грн та
підвищення до пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного забруднення
(стаття 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»), за період з травня 2008 року
по грудня 2008 року в сумі 8556 грн.

Постановою апеляційного суду
Житомирської області від 2 червня 2011
року апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
було задоволено частково.

Скасовано постанову Овруцького
районного суду Житомирської області
від 22 липня 2009 року в частині
вимог про стягнення з управління праці
та соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області на
користь ОСОБА_1 коштів, передбачених
статтями 37, 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», та
прийнято в цій частині нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації про стягнення
підвищення до пенсії як непрацюючому
пенсіонеру, передбачене статтею 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» відмовлено за
безпідставністю.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту Овруцької
районної державної адміністрації
Житомирської області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства
відповідно до статті 37 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року врахуванням фактично отриманих
коштів за вказаний період.

В решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судом апеляційної інстанції порушення
норм чинного процесуального та
матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
позивач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що ОСОБА_1 є непрацюючим
пенсіонером, має статус потерпілої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 3 та постійно проживає в
АДРЕСА_1, яке віднесено до зони
гарантованого добровільного
відселення. Компенсаційні виплати
позивач отримувала відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836.

Абзацом третім частини першої та
частиною третьою статті 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (у
редакції, чинній з 9 липня 2007 року)
визначено, що громадянам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення,
виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства - 40 процентів
від мінімальної заробітної плати. Ця
допомога виплачується щомісячно за
місцем роботи, пенсіонерам - органами,
які виплачують пенсію, непрацюючим
громадянам - місцевими державними
адміністраціями або виконавчими
органами рад за місцем проживання.

Відповідно до положень абзацу третього
частини першої та частини другої
статті 39 Закону № 796-XII пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення,
підвищуються на дві мінімальні
заробітні плати.

Згідно з вимогами статті 63 Закону №
796-XII фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Підпунктом 8 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 37 Закону №
796-XII викладено в новій редакції,
відповідно до положень частини першої
та третьої якої громадянам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України. Ця допомога
виплачується щомісячно органами праці
та соціального захисту населення за
місцем реєстрації.

Підпунктом 9 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI частини першу та другу статті 39
Закону № 796-XII замінено однією частиною
такого змісту: «Громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України».

Тобто зазначена доплата непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, не передбачена.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідними критеріями обрахунку
спірних сум виплат є мінімальна
заробітна плата, розмір якої
визначається законами України про
державний бюджет на відповідний рік.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягають саме статті 37, 39 Закону №
796-ХІІ та законодавство щодо розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідні роки, а не постанова
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836,
положення якої істотно звужують обсяг
встановлених законом прав громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 Порядку використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 вересня 2005
року № 936 (далі - Порядок) встановлено,
що виплата компенсацій та допомоги
певних видів, передбачених Законом,
проводиться центрами по нарахуванню і
виплаті соціальних допомог,
управліннями праці та соціального
захисту населення районних (міських)
держадміністрацій, виконкомів міських,
районних у містах рад за місцем
реєстрації громадян працюючим і
непрацюючим громадянам та пенсіонерам,
зокрема пенсіонерам та особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, Державної
кримінально-виконавчої служби та інших
структур, громадянам, що займаються
підприємницькою діяльністю без
утворення юридичної особи, громадянам,
які працюють у громадян, що займаються
підприємницькою діяльністю без
утворення юридичної особи, а саме:

- щомісячна грошова допомога -
громадянам, які проживають на
території зон радіоактивного
забруднення, у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства відповідно до
частини першої статті 37 Закону,
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»;

- доплата особам за роботу (службу) на
території зон радіоактивного
забруднення відповідно до статей 39, 40
Закону, пункту 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року
№ 836.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
частково рішення суду першої інстанції
та відмовляючи у задоволенні позову до
управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області про стягнення коштів за
статтею 39 Закону № 796-XII, обґрунтовано
виходив з того, що Порядком не
покладено обов'язок щодо виплати
спірного підвищення непрацюючим
пенсіонерам. Відповідачами у спорах
щодо здійснення перерахунку
підвищення до пенсій повинні бути
управління Пенсійного фонду в районах,
містах, районах у містах.

Отже, управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області є неналежним відповідачем по
вимогах, що стосуються доплат до пенсій
непрацюючим пенсіонерам.

Згідно з частинами першою та третьою
статті 52 Кодексу адміністративного
судочинства України суд першої
інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи. Якщо позивач
не згоден на заміну відповідача іншою
особою, суд може залучити цю особу як
другого відповідача.

Тобто заміна первинного позивача або
відповідача належним позивачем або
відповідачем та залучення іншої особи
як другого відповідача, якщо позивач не
згоден на таку заміну, є правом, а не
обов'язком суду.

Враховуючи викладене, оскільки
позивачем вимог щодо стягнення
соціальних виплат, передбачених
статтею 39 Закону № 796-XII, до управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області не
заявлялося, судом першої інстанції
управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області належним відповідачем не
визнавалось та у якості другого
відповідача не залучалось, а суд
апеляційної інстанції такими
повноваженнями не наділений, то
законних підстав для задоволення
позову в цій частині немає.

Зазначені позовні вимоги можуть бути
вирішені шляхом пред'явлення позивачем
до адміністративного суду позову до
управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
апеляційного суду Житомирської
області від 2 червня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Гаманко О.І.

Олендер І.Я.