Справа № 143/1240/14-а
Суддя: Скрицький Л. П.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 143/1240/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2014 року
м. Погребище

Погребищенський районний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Скрицького Л.П.,

з участю секретаря Москаленко
С.П.,

представника позивача - адвоката
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Погребище справу за
позовом ОСОБА_2 до головного державного
інспектора праці ТДІП у Вінницькій
області Хамули Володимира Павловича
про визнання неправомірною та
скасування постанови № 02-23-33/540-39 від
17.06.2014р. про накладення
адміністративного стягнення, -

В С Т А
Н О В И В:

22 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся
з адміністративним позовом до
головного державного інспектора праці
ТДІП у Вінницькій області Хамули
Володимира Павловича про визнання
неправомірною та скасування постанови
№ 02-23-33/540-39 від 17.06.2014р. про накладення
адміністративного стягнення.

Свої вимоги позивач
обґрунтовує тим, що постановою №
02-23-33/540-39 від 17.06.2014р. на нього накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу на суму 1000 гривень, як зазначено
в постанові за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 188-6 КУ п АП -
створення перешкоди для діяльності
посадової особи, що здійснює контроль
за додержання законодавства про працю.

Позивач з постановою відповідача
не погоджується, вважає, що вона є
необґрунтованою і підлягає скасуванню,
так як адміністративного
правопорушення він не вчиняв.

Просить постанову скасувати.

Відповідач в судовому
засіданні обґрунтував правомірність
своїх дій і просить в задоволенні
позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін
та дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що в задоволенні позовних
вимог слід відмовити з наступних
підстав. Згідно з ч. 2 ст.
19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ ( ч. 1
ст. 2 КАС України ).

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України,
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема
з дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.
Згідно ст. 256 КУ п АП, у
протоколі про адміністративне
правопорушення зазначаються: дата і
місце його складання, посада, прізвище,
ім'я, по батькові особи, яка склала
протокол; відомості про особу, яка
притягається до адміністративної
відповідальності (у разі її виявлення);
місце, час вчинення і суть
адміністративного правопорушення;
прізвища, адреси свідків і потерпілих,
якщо вони є; пояснення особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності; інші відомості,
необхідні для вирішення справи.

Із дослідженої в судовому засіданні
постанови № 02-23-33/540-39 від 17.06.2014р.,
складеної відносно позивача ОСОБА_2 про
вчинення ним правопорушення,
передбаченого ст. 188-6 КУ п АП - створення
перешкоди для діяльності посадової
особи, що здійснює контроль за
додержання законодавства про працю,
вбачається, що вона відповідає вимогам
ст. 256 КУ п АП.

Крім того, вивчивши матеріали
справи суд приходить до висновку, що
відповідачем по справі при складанні
постанови про адміністративне
правопорушення № 02-23-33/540-39 від 17.06.2014р.,
складеної відносно позивача, було в
повному обсязі дотримані вимоги ст. 283
КУ п АП, згідно яких постанова повинна
містити: найменування органу
(посадової особи), який виніс постанову,
дату розгляду справи; відомості про
особу, щодо якої розглядається справа;
опис обставин, установлених при
розгляді справи; зазначення
нормативного акта, який передбачає
відповідальність за дане
адміністративне правопорушення;
прийняте по справі рішення.

Згідно ст.188-6 КУ п АП,
невиконання законних вимог посадових
осіб органів спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади з державного нагляду за
додержанням законодавства про працю
щодо усунення порушень законодавства
про працю та загальнообов'язкове
державне соціальне страхування або
створення перешкод для діяльності цих
органів тягне накладення штрафу від
п'ятдесяти до ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а тому
штрафна санкція накладена
відповідачем на позивача в межах
санкції передбаченої диспозицією цієї
статті.

Суд вважає, що відповідач при
винесенні вищезазначеної постанови
діяв на підставі та межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
України та законами України,
відповідно до вимог ч. 2 ст. 19
Конституції України, ч. 3 ст. 2 КАС
України, а тому постанова про
адміністративне правопорушення
відносно позивача ОСОБА_2 є законною та
обґрунтованою.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно з ч. 1 ст. 9 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В даному випадку знайшло своє
повне підтвердження правомірності
винесення постанови про
адміністративне правопорушення
відповідачем.

Керуючись ст. 293 ч. 1 п. 1 КУ п АП,
ст. 162 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
головного державного інспектора праці
ТДІП у Вінницькій області Хамули
Володимира Павловича про визнання
неправомірною та скасування постанови
№ 02-23-33/540-39 від 17.06.2014р. про накладення
адміністративного стягнення,
відмовити.

Суму накладеного на ОСОБА_2
стягнення залишити в межах винесеної
постанови № 02-23-33/540-39 від 17.06.2014р. - 1000
грн.

Постанова суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Суддя