Справа № К/9991/83043/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/83043/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі міста
Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 листопада
2011 року

у справі № 2-а-1798/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техекс»

до Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі міста
Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техекс» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі міста
Харкова (далі - відповідач) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 11 лютого 2011 року
№ /0 та № /0.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року позов задоволено у повному обсязі.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова №
/0 від 11 лютого 2011 року в повному
обсязі. Скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова №
/0 від 11 лютого 2011 року в повному
обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 листопада
2011 року постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 19
квітня 2011 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08 листопада 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Комінтернівському районі м.
Харкова провела планову виїзну
перевірку ТОВ «Техекс» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 квітня 2009 року по 30 вересня
2010 року, за результатами якої був
складений акт № 93/23-206/31149692 від 01 лютого
2011 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги:
частини 1 статті 203, статті 215, пункту 1
статті 216, статті 228 Цивільного кодексу
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів по придбанню товарів (робіт,
послуг) від ТОВ «Техно-Асавир» у квітні
2010 року; підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», які полягали у
безпідставному включенні до складу
валових витрат у 2 кварталі 2010 року
вартості придбаних у ТОВ
«Техно-Асавир» товарів (робіт, послуг)
у сумі 602830,45 грн., які не підтверджені
первинними документами у розумінні
частини 2 статті 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»; підпунктів 7.4.1,
7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», які
полягали у безпідставному включенні до
складу податкового кредиту квітня 2010
року податку на додану вартість у сумі
120566,09 грн., які виникли від виконання
угод, які визнані нікчемними, та в силу
статті 216 Цивільного кодексу України не
створюють юридичних наслідків та, як
наслідок, не пов'язані з власною
господарською діяльністю, що призвело
до заниження податкових зобов'язань з
податку на додану варітьсь за квітень
2010 року на суму 120566,09 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що ТОВ «Техекс» (покупець) неправомірно
сформувало валові витрати та
податковий кредиту у відповідних
податкових періодах по господарських
операціях з ТОВ «Техно-Асавир»
(продавцем) згідно договору
купівлі-продажу № 6/04 від 06 квітня 2010
року, а саме: з придбання
товарно-матеріальних цінностей -
будівельних матеріалів (анкерів,
фундаментів, ригелів) та оплати
транспортних послуг з доставки
вказаних будівельних матеріалів,
оскільки згідно інформації, наданої
ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова (лист
№ 5411/7/23-02-09 від 15 листопада 2010 року) ТОВ
«Техно-Асавир» відсутнє за юридичною
адресою. Вказані обставини слугували
підставою для висновку органу
державної податкової служби про те, що
договір, укладений позивачем з ТОВ
«Техно-Асавир», не створює юридичних
наслідків та є нікчемним, а первинні
бухгалтерські документи, виписані ТОВ
«Техно-Асавир», не можуть бути прийняті
до уваги як первинні бухгалтерські
документи у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та, як наслідок, не
дають позивачу права на формування
валових витрат та податкового кредиту.

11 лютого 2011 року ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова на
підставі вказаного акту перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3
статті 54, пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України збільшила
ТОВ «Техекс» суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
прибуток на 188384,51 грн., у тому числі:
150707,61 грн. - за основним платежем, 37676,90
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

11 лютого 2011 року ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова на
підставі вказаного акту перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3
статті 54, пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України збільшила
ТОВ «Техекс» суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість на 150707,61 грн., у тому
числі: 120566,09 грн. - за основним платежем,
30141,52 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач правомірно
включив до складу валових витрат 2
кварталу 2010 року вартість придбаних у
ТОВ «Техно-Асавир» товарів (послуг), а
податок на додану вартість, сплачений у
складі такої вартості - до податкового
кредиту квітня 2010 року на підставі
належним чином оформлених первинних
бухгалтерських документів, виданих
належним чином зареєстрованою
юридичною особою та платником податку
на додану вартість, з урахуванням того,
що придбані у вказаного товариства
товари були використані позивачем у
власній у власній господарській
діяльності, з огляду на види
діяльності, які здійснює позивач, а
саме - при будівництві об'єкта за
договором № 7/19/09 від 19 лютого 2010 року за
замовленням АК «Харківобленерго»,
перед яким ТОВ «Техекс» виступає
підрядником, що знайшло своє
відображення в актах виконаних робіт
на виконання договору підряду та
підсумкових відомостях ресурсів.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
прибуток і податку на додану вартість,
валових витрат та податкового кредиту,
регулюються статтею 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) та статтею 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень пункту 5.1 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Виходячи з аналізу наведених положень
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин)та Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), підставою для
формування валових витрат є наявність
у платника податку - покупця
відповідних розрахункових та
платіжних документів, а підставою для
формування податкового кредиту є
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної, яка видається платником
податку, що поставляє товари (роботи,
послуги), на підтвердження здійснення
такої поставки.

Тобто, Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) та Закон
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
пов'язують виникнення у платника
податків права на включення до складу
валових витрат вартості придбаних
товарів (робіт, послуг), а сплачених ним
у складі такої вартості сум податку - до
складу податкового кредиту із
фактичним виконанням робіт (послуг) чи
поставкою товарів, у ціні яких цей
податок сплачений.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, реальність
господарських операцій з придбання
позивачем у ТОВ «Техно-Асавир»
товарно-матеріальних цінностей -
будівельних матеріалів (анкерів,
фундаментів, ригелів) та оплати
транспортних послуг з доставки
вказаних будівельних матеріалів
підтверджується: податковими
накладними, видатковими накладними,
платіжними дорученнями (т.1 арк. справи
102-115).

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що вказані вище первинні
бухгалтерські документи були складені
ТОВ «Техно-Асавир», яке є належним
чином зареєстрованою юридичною особою
(згідно довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців станом на 15 червня 2010
року щодо ТОВ «Техно-Асавир» було
внесено запис про підтвердження
відомостей про юридичну особу - т.1 арк.
справи 93) та платником податку на
додану вартість (що підтверджується
витягом з офіційного сайту ДПА України
від 04 квітня 2011 року - т.1 арк. справи 96),
не містять дефектів форми або змісту,
які відповідно до норм чинного
законодавства, спричинили б втрату
юридичного статусу первинних
документів.

Крім іншого, судами першої та
апеляційної інстанції було
встановлено, що будівельні матеріали
придбавались позивачем у ТОВ
«Техно-Асавир» з метою використання у
власній господарській діяльності, з
огляду на види діяльності, які здійснює
позивач (зокрема: 74.20.1 - діяльність у
сфері інжинірингу, 42.25.4 - монтаж
металевих конструкцій, 45.21.1 -
будівництво будівель - т.1 арк. справи 71)
та були використані при будівництві
об'єкта за договором № 7/19/09 від 19 лютого
2010 року за замовленням АК
«Харківобленерго», перед яким ТОВ
«Техекс» виступає підрядником, що
знайшло своє відображення в актах
виконаних робіт на виконання договору
підряду та підсумкових відомостях
ресурсів (т.1 арк. справи 141-235).

При цьому, колегія суддів вказує, що при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, доказів наявності
вироків суду, постановлених у
кримінальних справах, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо позивачем або ж
ТОВ «Техно-Асавир», податковим органом
надано не було. Не додано таких доказів
і до касаційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
неправомірність оспорюваних
податкових повідомлень-рішень та
наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Комінтернівському районі
м. Харкова підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Харківського
окружного адміністративного суду від 19
квітня 2011 року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08 листопада 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі міста
Харкова залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна