Справа № 809/2336/14
Суддя: Черепій П.М.
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"08" серпня 2014 р.
Справа № 809/2336/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Черепія П.М.

при секретарі Данилюк І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Григорів В.М.,

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

до відповідача: Державної виконавчої
служби Івано-Франківського міського
управління юстиції

про визнання дій неправомірними,
скасування постанови від 05.03.2014 року та
зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

14.07.2014 року Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
позивач) звернулася до суду з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції (надалі -
відповідач) про визнання дій
неправомірними, скасування постанови
від 05.03.2014 року та зобов'язання до
вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
старшим державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Судаком М.М. в
порушення вимог статей 25, 26 Закону
України "Про виконавче провадження",
Кодексу адміністративного судочинства
України, протиправно, без визначених
законом правових підставі, 05.03.2014 року,
прийнято постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) з примусового
виконання виконавчого листа
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду № 809/238/14 про
стягнення з платника податку
податкового боргу. Вважає такі дії
старшого державного виконавця
незаконними, тому просить визнати їх
протиправними, скасувати постанову
державного виконавця від 05.03.2014 року ВП
№ 42387404 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) та зобов'язати відповідача
відкрити виконавче провадження на
підставі виконавчого листа суду від
24.02.2014 року № 809/238/14 про стягнення з
Приватного підприємства "Захід-А" 12273,76
гривень податкового боргу.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав з
підстав викладених в
адміністративному позові. Просив позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення. (а.с.
21).

З урахуванням наведеного, суд
приходить висновку, що відповідач
повідомлений належним чином про дату,
час та місце розгляду справи. Заяв чи
клопотань про відкладення розгляду
справи суду не подав.

Частиною 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час та місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Враховуючи вищевикладене, а також
наявність у матеріалах справи
достатніх доказів, необхідних для
вирішення справи по суті, суд вважає за
можливе розглянути справу на підставі
наявних у ній доказів за відсутності
представника відповідача.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши і оцінивши докази, суд
дійшов висновку про те, що позов слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 24.02.2014 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом видано
виконавчий лист № 809/238/14 щодо стягнення
з Приватного підприємства "Захід-А"
податковий борг в сумі 12273,76 гривень з
розрахункових рахунків в банках, які
обслуговують дане підприємство та за
рахунок готівки, що йому належить. (а.с.
9).

05.03.2014 року старший державний
виконавець Відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції Судак М.М.
прийняв постанову ВП №
42387404 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) з примусового виконання
виконавчого листа за № 809/238/14.
(а.с. 7 - 8).

Із змісту описової і мотивувальної
частини постанови відповідача слідує,
що вона прийнята на підставі пункту 8
частини 1 статті 26 Закону України "Про
виконавче провадження" та в зв'язку з
тим, що порядок стягнення податкового
боргу платників податків регулюється
статтями 95-99 Податкового кодексу
України, а механізм виконання судових
рішень про стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу
передбачений главою 12 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті.

В оскаржуваній постанові зазначено, що
чинне законодавство передбачає
окремий порядок примусового виконання
судових рішень про стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу та
сформовано висновок, що органи
державної виконавчої служби до цієї
процедури не залучаються, оскільки
процедура погашення податкового боргу
є самостійною і регулюється окремими
нормами Податкового кодексу України, а
не законодавством про виконавче
провадження.

Таку правову позицію відповідач
сформував, посилаючись на
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України №
1484/12/13-13 від 24.10.2013 року.

Надаючи правову оцінку діям
відповідача, досліджуючи
правомірність постанови від 05.03.2014 року
ВП № 42387404 на предмет наявності
юридичних підстав відмови у відкритті
виконавчого провадження, встановлених
законом, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" (надалі -
Закон), виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (надалі -
рішення).

Частинами 1 та 2 статті 2 Закону
встановлено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(надалі - державні виконавці).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно положень пункту 2 частини 2
статті 11 Закону, державний виконавець,
серед іншого, здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (надалі по тексту - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

За змістом пункту 4 частини 2 статті 17
Закону, підлягають виконанню державною
виконавчою службою виконавчі листи, що
видаються судами.

Пунктом 1 частини 2 цієї статті Закону
встановлено, що такими документами є:
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Згідно частин 1 і 2 статті 25 Закону,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

При цьому, підстави для відмови у
відкритті виконавчого провадження
визначені пунктами 1-9 частини 1 статтею
26 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, в
оскаржуваній постанові про відмову у
відкритті виконавчого провадження
державний виконавець посилається на
пункт 8 частини 1 статті 26 Закону
України "Про виконавче провадження",
тобто на підставі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження. При цьому, відповідач
застосування даної норми Закону
обґрунтовує наявністю окремого
порядку стягнення податкового боргу з
платників податків, який регулюється
статтями 95-99 Податкового кодексу
України та виконується органами
державної податкової служби.

Суд погоджується з даним твердженням
відповідача, в зв'язку з тим, що згідно
пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу
України стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

З аналізу наведеної норми слідує, що
Податковим кодексом України
встановлено особливий порядок
виконання судових рішень про стягнення
коштів з платника податків у рахунок
погашення податкового боргу. Органами
стягнення за такими рішеннями, які
здійснюють їх примусового виконання, є
контролюючі органи в розумінні
Податкового кодексу України, до яких
належить і Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

Проте, вказані положення Податкового
кодексу України, а також зміст
Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України
№1484/12/13-13 не виключають можливості
здійснення виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа суду,
виданого відповідно до процесуального
законодавства України, в тому числі
Кодексу адміністративного судочинства
України.

На переконання суду, при прийнятті
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження державним
виконавцем не правомірно застосовано
пункт 8 статті 26 Закону України "Про
виконавче провадження", адже статтями
95-99 Податкового кодексу України не
визначено порядок відмови у відкритті
виконавчого провадження за наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Відповідно до частини 2 статті 14
Кодексу адміністративного судочинства
України, статті 13 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" постанови
та ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Частиною 4 статті 257 КАС України
визначено, що примусове виконання
судових рішень в адміністративних
справах здійснюється в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

За змістом частини 5 цієї ж статті КАС
України, процесуальні питання,
пов'язані з виконанням судових рішень в
адміністративних справах, вирішує
суддя адміністративного суду
одноособово, якщо інше не встановлено
цим Кодексом.

За кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається один
виконавчий лист (частина 1 статті 258 КАС
України).

Отже, отримавши виконавчий лист,
державний виконавець із посиланням на
пункт 8 статті 26 Закону України "Про
виконавче провадження" необґрунтовано
відмовив у відкритті виконавчого
провадження, протиправно трактуючи
норми законодавства України на власний
розсуд, тим самим затягуючи виконання
судового рішення.

У оскаржуваній постанові державний
виконавець ставить під сумнів
правомірність видачі судом
виконавчого листа позивачу у справі №
809/238/14.

У спірних правовідносинах виконавчий
лист в порядку статті 259 Кодексу
адміністративного судочинства України
не визнаний судом, який його видав,
таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки виконавчий лист не був
визнаний таким, що не підлягає
виконанню, у відповідача не було
підстав для відмови у відкритті
виконавчого провадження (відмови в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) із посиланням на пункт 8
статті 26 Закону України "Про виконавче
провадження".

Щодо посилання відповідачем на зміст
Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
24.10.2013 №1484/12/13-13 "Щодо порядку виконання
судових рішень про стягнення з
платників податків коштів у рахунок
погашення податкового боргу" суд
зазначає, що такий лист носить
рекомендаційний характер, не має
правого статусу закону, відтак
обставини, викладені у ньому, не можуть
виключати здійснення виконавчого
провадження.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
вказаним листом Вищий
адміністративний суд України надав
рекомендації адміністративним судам в
конкретних випадках перевіряти
наявність достатніх підстав для видачі
у порядку статей 257 та 258 Кодексу
адміністративного судочинства України
органам державної податкової служби
виконавчих листів про примусове
виконання судових рішень про стягнення
податкового боргу із юридичних осіб.

Зазначено, що порядок погашення
податкового боргу за рішенням суду про
стягнення коштів з рахунків платника
податку у банках, які обслуговують
останнього, - є самостійною процедурою,
яка регулюється статтею 95 Податкового
кодексу України, і може здійснюватися
без виконавчого провадження.

При цьому, вказаний лист не надає
рекомендацій щодо необхідності
відмовляти у відкритті виконавчих
проваджень за наявності виданого
виконавчого листа адміністративним
судом про стягнення з юридичної особи
податкового боргу у спосіб визначений
у резолютивній частині постанови суду.

Суд зазначає, що положення Податкового
кодексу України, Кодексу
адміністративного судочинства України
і Закону України "Про виконавче
провадження" в питанні погашення
податкового боргу за рішенням суду про
стягнення коштів з рахунків платника
податку у банках, які його
обслуговують, і за рахунок готівки
такого платника податку, не
конфліктують між собою, не виключають і
не суперечать одні з одними.

Суд вважає, що виконання судових рішень
про стягнення податкового боргу може
здійснюватися самостійно
територіальними органами державної
податкової служби в порядку пунктів 95.3
і 95.4 статті 95 Податкового кодексу
України, Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, так і за заявою стягувача -
шляхом отримання виконавчого листа та
передачі його на примусове виконання в
органи державної виконавчої служби в
порядку, визначеному Законом України
"Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що 24.02.2014 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом
видано виконавчий лист щодо
примусового виконання постанови суду у
справі № 809/238/14 про стягнення з
Приватного підприємства "Захід-А"
податковий борг в сумі 12273,76 гривень з
розрахункових рахунків в банках, які
обслуговують дане підприємство та за
рахунок готівки, що йому належить, суд
приходить висновку про наявність права
у Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську на звернення до
виконавчої служби з метою виконання
рішення суду та обов'язку державного
виконавця вирішити питання про
відкриття виконавчого провадження.

Вчинення дій суб'єктом владних
повноважень і прийняття ним рішень є
способом здійснення власної
компетенції та являє собою процес
реалізації наданих законом функцій
суб'єкту владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить висновку про протиправність
постанови Відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції від 05.03.2014
року та її скасування, а також -
протиправності дій щодо відмови у
прийнятті до виконання виконавчого
листа Івано-Франківського окружного
адміністративного суду.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
Відділ державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції відкрити виконавче
провадження по примусовому виконанню
судового рішення по справі № 809/238/14 на
підставі виконавчого листа від 24.02.2014
року, суд зазначає наступне.

Згідно положень частин 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

При цьому, суд не підміняє суб'єкта
владних повноважень в реалізації
відповідних управлінських функцій і
вирішенні питань, віднесених до
виключної компетенції такого суб'єкта.

Питання про відкриття виконавчого
провадження із перевіркою виконавчого
листа на відповідність вимогам,
встановлених законом, віднесено
виключно до компетенції державного
виконавця та не входить до компетенції
суду, а тому вказані позовні вимоги є
такими, що не відповідають нормам
матеріального та процесуального права.

Водночас, частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, враховуючи висновок суду
про обґрунтованість позовних вимог
щодо необхідності скасування
оскаржуваної постанови, з метою
захисту прав та інтересів позивача, суд
вважає за можливе вийти за межі
позовних вимог та зобов'язати
відповідача повторно розглянути заяву
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області щодо
примусового виконання виконавчого
листа за № 809/238/14, виданого 24.02.2014 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом, про стягнення
з Приватного підприємства "Захід-А"
12273,76 гривень податкового боргу.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158, 159, 160, 161,
162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Судака М.М. щодо
відмови в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа за №
809/238/14, виданого 24.02.2014 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом, про стягнення
з Приватного підприємства "Захід-А"
12273,76 гривень податкового боргу.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Судака М.М. від
05.03.2014 року ВП № 42387404 про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) з примусового
виконання виконавчого листа за
№ 809/238/14, виданого 24.02.2014 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції повторно
розглянути заяву Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області щодо
примусового виконання виконавчого
листа за № 809/238/14, виданого 24.02.2014 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом, про стягнення
з Приватного підприємства "Захід-А"
12273,76 гривень податкового боргу.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Черепій
П.М.

Постанова складена в повному
обсязі 13.08.2014 року.