Справа № К/9991/80669/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/80669/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Житомирському
районі

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2009 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 вересня
2011 року

у справі № 2а-5364/09/0670

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Житомирському районі

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Житомирському районі (далі
- відповідач) про визнання незаконними
податкових повідомлень-рішень від 17
червня 2009 року № 000005170/3, від 17 липня 2009
року № /3, від 17 липня 2009 року
№000006170/3 (в редакції заяви від 25 вересня
2009 року).

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2009 року позов задоволено частково.
Визнано нечинним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від 17
червня 2009 року № 000005170/3 про
донарахування податку на додану
вартість в сумі 233863,00 грн. Визнано
нечинним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 17 липня 2009
року № 000006170/3 про донарахування
податку з доходів фізичних осіб в сумі
120884,00 грн. Визнано нечинним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 17 липня 2009
року № /3. Ухвалено відшкодувати з
Державного бюджету України ОСОБА_1 100,90
грн. понесених судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 вересня
2011 року постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 02
листопада 2009 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Житомирському районі, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 02
листопада 2009 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Житомирському районі провела
планову виїзну перевірку підприємця
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 15 червня 2007 року по 30 вересня
2008 року, за результатами якої був
складений акт № 1771/17-0 від 26 грудня 2008
року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема,
вимоги: статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», підпункту «а»
пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», які полягали у заниженні
оподатковуваного доходу за період з 01
січня 2008 року по 30 вересня 2008 року на
загальну суму 805896,00 грн., в результаті
чого підприємцю донараховано податок з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності у сумі
122348,00 грн.; підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4
статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість, який
підлягає сплаті до бюджету, на загальну
суму 164600,00 грн., у тому числі: за 1
квартал 2008 року - 30275,00 грн., квітень 2008
року - 23680,00 грн., травень 2008 року - 19607,00
грн., червень 2008 року - 24725,00 грн., липень
2008 року - 32342,00 грн., серпень 2008 року -
22125,00 грн., вересень 2008 року - 11846,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що фізична особа - підприємець ОСОБА_1
неправомірно включив до складу валових
витрат відповідного податкового
періоду вартість придбаних у ПП
«Ідента Універсал», ПП
«Тергет-Юніверс», ПП «Бізнес-Віг»
товарно-матеріальних цінностей, а
податок на додану вартість, сплачений у
складі такої вартості, - до податкового
кредиту, оскільки підприємцем не було
надано до перевірки документів, які
підтверджують транспортування та
зберігання таких товарно-матеріальних
цінностей.

17 червня 2009 року ДПІ у Житомирському
районі на підставі вказаного акту
перевірки та з урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
000005170/3, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ОСОБА_1 суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 233863 грн., у тому
числі: 164600,00 грн. - за основним платежем,
69263,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

17 липня 2009 року ДПІ у Житомирському
районі на підставі вказаного акту
перевірки та з урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/3, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ОСОБА_1 суму
штрафних (фінансових) санкцій за
платежем: податок на додану вартість у
розмірі 13036,70 грн.

17 липня 2009 року ДПІ у Житомирському
районі на підставі вказаного акту
перевірки та з урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
000006170/3, яким згідно з підпунктом «г»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ОСОБА_1 суму
податкового зобов'язання за платежем:
податок з доходів фізичних осіб у
розмірі 120884,40 грн.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивач правомірно включив до
складу валових витрат відповідного
податкового періоду вартість
придбаних у ПП «Ідента Універсал», ПП
«Тергет-Юніверс», ПП «Бізнес-Віг»
товарно-матеріальних цінностей, а
податок на додану вартість, сплачений у
складі такої вартості, - до податкового
кредиту, на підставі належним чином
оформлених первинних бухгалтерських
документів, виданих належним чином
зареєстрованими юридичними особами та
платниками податку на додану вартість,
з урахуванням того, що продукція
придбавались позивачем у вказаних
суб'єктів господарювання з метою
використання у власній господарській
діяльності, з огляду на види
діяльності, які здійснює позивач, а
також зважаючи на те, що в подальшому
придбані у зазначених контрагентів
товарно-матеріальні цінності були
реалізовані позивачем іншим суб'єктам
господарювання.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Положеннями частини 1 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Частиною 3 статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Відповідно до положень пункту 5.1 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Виходячи з аналізу наведених положень
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) та Закону України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), підставою для
формування валових витрат є наявність
у платника податку - покупця
відповідних розрахункових та
платіжних документів, а підставою для
формування податкового кредиту є
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної, яка видається платником
податку, що поставляє товари (роботи,
послуги), на підтвердження здійснення
такої поставки.

Тобто, Декрет Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
Закон України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) та Закон України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) пов'язують
виникнення у платника податків права
на включення до складу валових витрат
вартості придбаних товарів (робіт,
послуг), а сплачених ним у складі такої
вартості сум податку - до складу
податкового кредиту із фактичним
виконанням робіт (послуг) чи поставкою
товарів, у ціні яких цей податок
сплачений.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, реальність
господарських операцій з придбання
позивачем у ПП «Ідента Універсал», ПП
«Тергет-Юніверс», ПП «Бізнес-Віг»
товарно-матеріальних цінностей
(макулатури та б/в ПЕТ-пляшок),
підтверджується: податковими
накладними, видатковими накладними,
рахунками-фактурами, платіжними
дорученнями (т.1 арк. справи 70-71, 90-91), з
урахуванням того, що в подальшому
придбані у вказаних контрагентів
товарно-матеріальні цінності були
реалізовані позивачем іншим суб'єктам
господарювання, що підтверджується
податковими накладними, видатковими
накладними, довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей, актами
звіряння розрахунків (т.2 арк. справи
75-235), з урахуванням того, що періоді,
який перевірявся, ОСОБА_1 здійснював
такий вид діяльності як
оптово-роздрібна торгівля
промисловими товарами (макулатура та
б/в ПЕТ-пляшки), що знайшло своє
відображення у пункті 2.6 акту
перевірки.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли обгрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
позивач правомірно відніс вартість
придбаних у ПП «Ідента Універсал», ПП
«Тергет-Юніверс», ПП «Бізнес-Віг»
товарно-матеріальних цінностей, а на
додану вартість, сплачений у складі
такої вартості, - до складу податкового
кредиту, з урахуванням того, що
відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних не може
слугувати підставою для позбавлення
позивача права формування валових
витрат та податкового кредиту,
оскільки товарно-транспортні накладні
є обов'язковими для застосування
відправниками та одержувачами
вантажів, позаяк є підставою для
проведення розрахунків за договором
перевезення, тоді як у даному випадку
не оцінюється правомірність
формування фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 валових витрат та
податкового кредиту за операціями з
перевезення товарно-матеріальних
цінностей.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Житомирському районі
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова Житомирського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2009 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Житомирському
районі залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2009 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна