Справа № 825/2501/14
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2014 року
Чернігів Справа №
825/2501/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Тищенко М.В.,

за участю представників сторін

від позивача
Карети О.О.,

від відповідача
Шелеста С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Готельно-ресторанний комплекс «РІКО»
до Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Готельно-ресторанний комплекс "РІКО"
звернулось до суду з адміністративним
позовом про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області від 03.07.2014 №
, № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
працівниками ДПІ в м. Чернігові не було
обґрунтовано належним чином і доведено
у встановленому законом порядку, що
угоди порушують публічний порядок,
суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави. Оскільки
угоди, які укладені між позивачем та
контрагентами ТОВ «ФАЙ-ТОРГ», TOB «ЛAHTIKOM»
не визнані судом недійсними і їх
недійсність прямо не встановлена
законом, у зв'язку з чим існує
презумпція правомірності вказаних
правочинів, а також наявність взаємних
прав та обов'язків сторін за такими
угодами. Судження ДПІ у м. Чернігові про
непідтвердженість перелічених вище
правочинів спростовується також і
наявними у платника податків
первинними документами, згідно з якими
отримані від ТОВ «ФАЙ-ТОРГ» та TOB
«ЛAHTIKOM» послуги пов'язані і були
використані в межах господарської
діяльності. Іншого джерела отримання
послуг, за фактами надання послуг яких
платником були визначені податкові
зобов'язання з ПДВ, ніж контрагенти -
ТОВ «ФАЙ-ТОРГ» та ТОВ «ЛAHTIKOM» актом
перевірки не виявлено.

Приймаючи, до уваги, наявність всіх
необхідних первинних документів щодо
фінансово-господарських
взаємовідносин платника податків з ТОВ
«ФАЙ-ТОРГ» та TOB «ЛAHTIKOM», в т.ч.
податкових накладних оформлених у
повній відповідності з чинним
законодавством, платник податків мав
повне право на віднесення відповідних
сум ПДВ до складу податкового кредиту.
Наявність вказаних документів, як і
відсутність підстав щодо
неекономічності господарської мети в
даних операцій, підтверджується і
актом перевірки.

Крім того, за змістом відомостей
викладених в акті, підтверджується і
той факт, що на момент проведення
господарських операцій з ТОВ
«ФАЙ-ТОРГ» та ТОВ «ЛАНТІКОМ», а також
віднесення сум ПДВ до складу
податкового кредиту, вказані
контрагенти були зареєстровані, як у
державному реєстрі, так і як платники
ПДВ.

Отже, на даний час відсутні будь-які
підстави для виключення зі складу
податкового кредиту сум ПДВ сплачених
у складі ціни, в наслідок не прийняття
до уваги первинних документів, в т.ч.
податкових накладних вказаного
контрагента.

Що стосується твердження ДПІ в м
Чернігові в акті перевірки про те, що
угоди укладені з ТОВ «ФАЙ-ТОРГ» та ТОВ
«ЛАНТІКОМ» не мають під собою розумної
економічно-обгрунтованої, необхідної і
достатньої ділової (господарської)
мети без посилання на
документи/матеріали/докази, то це
взагалі знаходиться поза межами
правового поля та компетенції
податкового органу, тому є
неприпустимим та незаконним.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на письмові заперечення (а.
с. 114-116), в яких зазначено, що у
перевіряємому періоді ТОВ
"Готельно-ресторанний комплекс "РІКО"
мало взаємовідносини з ТОВ "ФАЙ-ТОРГ"
(код за ) та ТОВ "ЛАНТІКОМ"
(код за ). На виконання
договорів надання послуг №56 від 01.04.2013
та №153 від 01.10.2013 були складені
рахунки-фактури, акти виконаних робіт,
податкові накладні. У первинних
документах за результатами виконання
договорів про надання послуг
(виконання робіт) відсутня інформація
про конкретні послуги, які надані
замовнику, що позбавляє можливості для
висновку про фактичне надання послуг
та їх зв'язок з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг),
використання підприємством у власній
господарській діяльності. Згідно
наданих на перевірку документів
неможливо підтвердити факт
використання у господарській
діяльності ТОВ "Готельно-ресторанний
комплекс "РІКО" робіт (послуг) придбаних
у ТОВ "ФАЙ-ТОРГ" та ТОВ "ЛАНТІКОМ". Отже,
вищенаведені послуги згідно наданих на
перевірку документів не мають під
собою розумної,
економічно-обгрунтованої, необхідної і
достатньої ділової (господарської)
мети.

Щодо повноти нарахування та
своєчасності сплати податку на додану
вартість, то за період з 01.01.2013 по 31.03.2014
ТОВ "Готельно-ресторанний комплекс
"РІКО" задекларовано податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість у сумі 243620,00 грн. Перевірка
відображеного показника за період з
01.01.2013 по 31.03.2014 була здійснена на
підставі таких документів:
оборотно-сальдових відомостей по
рахункам, реєстрів отриманих
податкових накладних та податкових
накладних, встановлено завищення
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 10.1
"Підлягають оподаткуванню за ставкою 20
відсотків та нульовою ставкою" всього у
сумі 101557,00 грн, в тому числі: за січень
2013 року в сумі 9500,00 грн, за лютий 2013 року
в сумі 18000,00 грн, за березень 2013 року в
сумі 11600,00 грн, за квітень 2013 року в сумі
30000,00 грн, за травень 2013 року в сумі
32457,00 грн.

Перевіркою питань виплати найманим
працівникам заробітної плати у
розмірі, не нижчому законодавчо
встановленого розміру, встановлені
факти виплати заробітної плати
працівникам підприємства нижче
встановленого законодавством рівня за
фактично відпрацьований час (неповний
робочий день, неповний робочий місяць).
За І квартал 2014 року середня заробітна
плата складає 584,00 грн, в т.ч. (сер. з/п
директора - 625,00 грн).

Перевіркою своєчасності виплати
найманим працівникам доходів у вигляді
заробітної плати встановлено, що
заробітна плата виплачувалась з каси
підприємства з порушення строків
виплати заробітної плати. Станом на
31.03.2014 заборгованість по заробітній
платі склала 284630,21 грн.

Крім того, перевіркою встановлено, що у
перевіряємому періоді підприємством
несвоєчасно було перераховано до
бюджету податок на доходи фізичних
осіб в сумі 25395,86 грн.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви та заперечень на неї,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

ТОВ "Готельно-ресторанний комплекс
"РІКО" (ідентифікаційний код 34924649)
зареєстровано як юридична особа
Виконавчим комітетом Чернігівської
міської ради 21.02.2007, зареєстровано як
платник податку на додану вартість від
06.03.2007, що підтверджується копією
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 20.05.2014 №18700202 (а. с.
11-13), копією свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
100314391 (а. с. 10), ці факти сторонами не
заперечується та відповідно до ч. 3 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України не потребують доказуванню.

Судом встановлено, що на підставі
направлень від 29.05.2014 №1614, №1615 (а. с. 117,
118) та наказу від 29.05.2014 №1626 (а.с. 120),
відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.7
п. 78.1 ст. 78, ст. 82 Податкового кодексу
України (далі по тексту - ПК України),
проведена документальна позапланова
перевірка ТОВ "Готельно-ресторанний
комплекс "РІКО" з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2013 по
31.03.2014.

За результатами перевірки складено акт
від 16.06.2014 № 1462/22/34924649 (а. с. 16-46), яким
встановлено порушення:

- пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.2,
пп. 138.10.2, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст.138, пп.139.1.9
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 96479,00 грн, в
т.ч. за 3 кв-ли 2013 року у сумі 96479,00 грн;

- пп. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього у сумі 101557,00 грн,
в тому числі: за січень 2013 року в сумі
9500,00 грн, за лютий 2013 року в сумі 18000,00
грн, за березень 2013 року в сумі 11600,00 грн,
за квітень 2013 року в сумі 30000,00 грн, за
травень 2013 року в сумі 18608,00 грн, за
червень 2013 року в сумі 7571,00 грн, за
вересень 2013 року в сумі 6278,00 грн;

- пп. 168.1.2 та пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст.
171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Подакового
кодексу України, в результаті чого
допущено порушення вимог податкового
законодавства під час перевірки питань
щодо своєчасності перерахування
податку на доходи фізичних осіб до
бюджету в періоді, що перевірявся, за
основним платежем на загальну суму
25395,86 грн.

На підставі зазначеного акту та
викладених у ньому порушень, Державною
податковою інспекцією у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області прийняті
податкові повідомлення - рішення від
03.07.2014 №, яким визначено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 152336,00 грн, в
тому числі 101557,00 грн основного платежу
та 50779,00 грн штрафних санкцій (а. с. 14) та
від 03.07.2014 №, яким визначено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток приватних підприємства в
розмірі 120599,00 грн, в тому числі 96479,00 грн
основного платежу та 24120,00 грн штрафних
санкцій (а. с. 15).

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу
України господарська діяльність -
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Основними видами діяльності ТОВ
"Готельно-ресторанний комплекс "РІКО" є
діяльність із забезпечення фізичного
комфорту; неспеціалізована оптова
торгівля; діяльність готелів і
подібних засобів тимчасового
розміщення; діяльність ресторанів,
надання послуг мобільного харчування;
постачання інших готових страв, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а. с. 11-13).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи вбачається, що у
перевіряємому періоді ТОВ
"Готельно-ресторанний комплекс "РІКО"
здійснювало господарську діяльність
із контрагентами ТОВ "ЛАНТІКОМ" та ТОВ
"ФАЙ-ТОРГ".

Так, між ТОВ "Готельно-ресторанний
комплекс "РІКО" та ТОВ "ЛАНТІКОМ" було
укладено договір платного надання
послуг від 01.10.2013 №153 (а. с. 59-65), у
відповідності до вимог якого замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
надати замовнику адміністративні,
маркетингові і інші комплексні платні
послуги, необхідні замовнику у зв'язку
із здійсненням його діяльності.

Відповідно до пп. 1.2 даного договору
враховуючи комплексний характер
послуг і необхідність їх надання по
місцю знаходження виконавця,
виконавець надає замовнику послуги
шляхом напряму до нього своїх
працівників або осіб, що залучені до
роботи по цивільно-правових договорах,
мають необхідну кваліфікацію для
виконання відповідних робіт по
обслуговуванню виконавця.

Згідно пп. 1.3 даного договору вид
послуг, їх об'єм і строк їх надання
визначається замовником в письмовій
заявці на надання послуг (далі - заявка).
У заявці можуть бути вказані додаткові
вимоги замовника, що стосуються умов
надання послуг (місце, час доби, вимоги
до кваліфікації виконавців і ін.) і
завдання, які можуть даватися
виконавцям в рамках надання послуг
(далі - завдання). На підставі прийнятої
до виконання заявки сторони заповнюють
додаток до заявки, в якому вказуються
умови надання послуг (далі - додаток).
Прийняті і підписані замовником заявка
і додаток стають невід'ємною частиною
договору. Заявки і додатки повинні
оформлятися формою, приведеною в
додатку №1 до договору (а. с. 66).

У разі, коли замовник не може точно
визначити період, протягом якого йому
необхідні відповідні послуги, він
зобов'язаний вказати обставини, з
настанням яких буде пов'язано
закінчення періоду обслуговування. З
моменту настання таких обставин
замовник повинен направити виконавцю
письмове повідомлення про відмову від
надання послуг не менше, ніж за 2 тижні
до дня припинення надання послуг.

Договір підписано директорами
підприємств та скріплено печатками.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджують наступні
первинні документи:

- заявки на надання послуг: №1 від
14.01.2013, №2 від 25.01.2013, №3 від 22.02.2013 (а. с.
67,71,75);

- рахунки-фактури: №СФ-0001237 від 31.01.2013 на
загальну суму 57000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 9500,00
грн; №СФ-0001324 від 28.02.2013 на загальну суму
108000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 18000,00 грн; №СФ-0001278
від 29.03.2013 на загальну суму 69600,00 грн, в
т.ч. ПДВ - 11600,00 грн (а. с. 68,72,78);

- податкові накладні: №1237 від 31.01.2013 на
загальну суму 57000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 9500,00
грн; №1324 від 28.02.2013 на загальну суму
108000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 18000,00 грн; №1
від 29.03.2013 на загальну суму 69600,00 грн, в
т.ч. ПДВ - 11600,00 грн (а. с. 69,74,77);

- акти здачі-прийняття робіт: №ОУ-0001237
від 31.01.2013, №ОУ-0001324 від 28.02.2013, №ОУ-0001278
від 29.03.2013 (а. с. 70,73,76).

Між ТОВ "Готельно-ресторанний комплекс
"РІКО" та ТОВ "ФАЙ-ТОРГ" було укладено
договір надання послуг від 01.04.2013 №56 (а.
с. 79-85), у відповідності до вимог якого
замовник доручає, а виконавець
зобов'язується надати замовнику
адміністративні, маркетингові і інші
комплексні платні послуги, необхідні
замовнику у зв'язку із здійсненням його
діяльності.

Відповідно до пп. 1.2 даного договору
враховуючи комплексний характер
послуг і необхідність їх надання по
місцю знаходження виконавця,
виконавець надає замовнику послуги
шляхом напряму до нього своїх
працівників або осіб, що залучені до
роботи по цивільно-правових договорах,
мають необхідну кваліфікацію для
виконання відповідних робіт по
обслуговуванню виконавця.

Згідно пп. 1.3 даного договору вид
послуг, їх об'єм і строк їх надання
визначається замовником в письмовій
заявці на надання послуг (далі - заявка).
У заявці можуть бути вказані додаткові
вимоги замовника, що стосуються умов
надання послуг (місце, час доби, вимоги
до кваліфікації виконавців і ін.) і
завдання, які можуть даватися
виконавцям в рамках надання послуг
(далі - завдання). На підставі прийнятої
до виконання заявки сторони заповнюють
додаток до заявки, в якому вказуються
умови надання послуг (далі - додаток).
Прийняті і підписані замовником заявка
і додаток стають невід'ємною частиною
договору. Заявки і додатки повинні
оформлятися формою, приведеною в
додатку №1 до договору (а. с. 86).

У разі, коли замовник не може точно
визначити період, протягом якого йому
необхідні відповідні послуги, він
зобов'язаний вказати обставини, з
настанням яких буде пов'язано
закінчення періоду обслуговування. З
моменту настання таких обставин
замовник повинен направити виконавцю
письмове повідомлення про відмову від
надання послуг не менше, ніж за 2 тижні
до дня припинення надання послуг.

Договір підписано директорами
підприємств та скріплено печатками.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджують наступні
первинні документи:

- заявки на надання послуг: №1 від
01.04.2013, №2 від 25.04.2013 (а. с. 88,92);

- рахунки-фактури: №СФ-0001876 від 30.04.2013 на
загальну суму 180000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 30000,00
грн; №СФ-0001031 від 31.05.2013 на загальну суму
194742,00 грн, в т.ч. ПДВ - 32457,00 грн (а. с. 89,95);

- податкові накладні: №1876 від 30.04.2013 на
загальну суму 180000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 30000,00
грн; №1031 від 31.05.2013 на загальну суму
194742,00 грн, в т.ч. ПДВ - 32457,00 грн (а. с. 91,94);

- акти здачі-прийняття робіт: №ОУ-0001876
від 30.04.2013, №ОУ-0001031 від 31.05.2013 (а. с. 90,93).

Позивач належним чином розрахувався за
надані послуги, що підтверджується
виписками по рахунку (а. с. 96-101).

Отже, правовідносини за спірними
правочинами в повній мірі відображені
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем було вчинено дії та
досягнуто конкретних результатів, які
визначають саме поняття господарської
операції - факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань та
фінансових ресурсів.

Тобто, позивачем дотримано принцип
превалювання сутності над формою, який
закріплений в ст. 4 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Також, на підтвердження реальності
здійснення господарської діяльності
ТОВ «Чернігівський м'ясний двір» із
контрагента та як доказ використання
наданих послуг для здійснення
господарській діяльності було надано
суду: договір про надання послуг з
організації приготування та подачі
щоденного гарячого харчування від
14.01.2013 №б/н, додаток №1, №2, №3, №4 та
додаткова угода від 10.01.2014 №1 (а. с. 102-113).

З наданих позивачем доказів
вбачається, що договір мав на меті
настання реальних правових наслідків,
що обумовлено ними, оскільки товар був
переданий, оплата проведена, договір
виконано сторонами в повному обсязі.

Відповідно до статті 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців"
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент
вчинення правочинів підприємство -
контрагент позивача був
зареєстрований в якості юридичної
особи та платника податків, що
підтверджується актом перевірки (а. с.
16-46), ці факти сторонами не
заперечуються та відповідно до ч. 3 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України не потребують доказуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що на момент
укладення договору з контрагентом
позивач проявив належну обачність,
перевіривши необхідні документи
контрагента та чи здійснює він
господарську діяльність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є постачання товарів (послуг), місце
постачання яких розташоване на митній
території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Суд звертає увагу на те, що податкові
накладні, видані ТОВ "ЛАНТІКОМ" та ТОВ
"ФАЙ-ТОРГ", містять всі реквізити
передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України, а
тому згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України вони
є підставою для нарахування
податкового кредиту.

При цьому, з урахуванням норм статей 44
та 61 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Відносини між
учасниками попередніх поставок
товарів, робіт, послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між позивачем та
його контрагентами.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано будь-яких інших
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання вказаних правочинів з
отримання позивачем товарів
(робіт/послуг), невідповідність цих
операцій дійсному економічному змісту,
або засвідчили б наявність інших
обставин, що підтверджують
недобросовісність позивача як
платника податків та виключають право
на формування валових витрат та
податкового кредиту.

Всі суми податку на додану вартість
сплаченого і віднесеного позивачем до
податкового кредиту, підтверджуються
податковими накладними, які
відповідають вимогам Податкового
кодексу України та відображають зміст
господарських операцій, в результаті
яких вони складені.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Частиною 2 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Верховний суд України у справах з
аналогічним предметом спору
дотримується позиції, що судом
обов'язково має бути досліджено факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
своїм контрагентам.

Вказаний факт не був спростований в
судовому засіданні представником
відповідача.

Враховуючи вищевикладене, висновок
податкового органу про заниження
позивачем податку на додану вартість є
безпідставним, а тому і нарахування
штрафних (фінансових) санкцій, з огляду
на ст. 123 Податкового кодексу України,
також є протиправним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
свого рішення.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Готельно-ресторанний комплекс
«РІКО»,- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
03.07.2014 № , № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю
«Готельно-ресторанний комплекс «РІКО»
судові витрати в сумі 487 (чотириста
вісімдесят сім) грн 20 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України
апеляційна скарга подається через
Чернігівський окружний
адміністративний суд, а її копія
надсилається апелянтом до суду
апеляційної інстанції, протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, а у
разі проголошення її вступної та
резолютивної частин, або прийняття її у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
або її подано з пропуском строку, у
поновленні якого було відмовлено, а у
разі вчасного подання апеляційної
скарги, з набранням законної сили
рішенням апеляційної інстанції, якщо
оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя
Д.В. Лобан