Справа № П/811/2180/14
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року
Справа № П/811/2180/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Нагібіної Г.П.

при секретарі - Дигас В.М.

за участю:

прокурора - Топонар Н.С.

представника позивача - Босько В.В.

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом прокурора
Маловисківського району в інтересах
Маловисківського районного центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
коштів, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор Маловисківського району, який
діє в інтересах держави в особі
Маловисківського районного центру
зайнятості звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2, в якому просить стягнути
7773,62 грн. виплаченого матеріального
забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що внаслідок приховування
відповідачем набуття статусу фізичної
особи-підприємця ним було незаконно
отримано коштів на загальну суму 7773,62
грн.

В судовому засіданні прокурор та
представник позивача позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідач та представник відповдіача
в судовому засіданні заперечували
проти позову, просили суд відмовити в
задоволення позову, надавши
заперечення на позов, які обгрунтовані
тим, що позивач пропустив строк
звернення до суду. Крім того, зазначали
про те, що через допущення державним
реєстратором протиправної
бездіяльності не вчинив дії по
припиненню підприємницької діяльності
протягомх двох днів. А також зазначив,
що позов не містить правового
обгрунтування, чому позивач не мала
права на отримання статусу
безробітнього.

Дослідивши подані позивачем документи
і матеріали, заслухавши пояснення
прокурора та представника позивача,
відповідача та його представника,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті
17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 121 Конституції
України на органи прокуратури
покладено функцію представництва
інтересів громадян або держави в судах
у випадках визначених законом.

Згідно зі статтею 36-1 Закону України
"Про прокуратуру" підставою для
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.

Статтею 60 КАС України визначено, що у
випадках встановлених законом,
прокурор може звернутися до
адміністративного суду із
адміністративними позовами про захист
прав, свобод та інтересів інших осіб і
брати участь у цих справах.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 р. № 1533-III (далі -
Закон № 1533-III) встановлено, що Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (далі - Фонд)
створюється для управління
страхуванням на випадок безробіття,
акумуляції страхових внесків, контролю
за використанням коштів, виплати
забезпечення та надання соціальних
послуг, здійснення інших функцій
згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Частиною 1 статті 34 Закону №1533-ІІІ
передбачено, що Фонд має право
стягувати відповідно до закону кошти
Фонду, виплачені особам,
зареєстрованим як безробітні, у
вигляді матеріального забезпечення на
випадок безробіття та витрачені на
надання соціальних послуг безробітним
у разі встановлення факту їх отримання
на підставі недостовірних відомостей,
поданих особою.

Згідно частини 2 статті 12 Закону № 1533-III
функції робочих органів виконавчої
дирекції Фонду покладаються на центр
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласні, Київський і Севастопольський
міські, районні, міськрайонні, міські
та районні у містах центри зайнятості.

Відповідно до пунктів п'ятого та
шостого цієї ж статті виконавча
дирекція Фонду та її робочі органи
контролюють правильність витрат за
страхуванням на випадок безробіття,
проводять розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення в порядку,
встановленому центральними органами
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, державної
податкової політики, Пенсійним фондом
України за погодженням з правлінням
Фонду.

Виконавча дирекція Фонду та її робочі
органи представляють інтереси Фонду в
судових та інших органах.

Матеріалами справи встановлено, що з
метою працевлаштування до центру
зайнятості з відповідною заявою
звертанулась ОСОБА_2 05.09.2012 р. (а.с.10),
зазначивши в заяві від 19.09.2012 р., що вона
не зареєстрована як фізична особа -
підприємець тощо(а.с.12).

На підставі вказаних заяв,
відповідачці надано статус
безробітної відповідно до підпунктів
2,4 статті 22, пункту 2 статті 23 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", підпунктів 2.7, 2.9
"Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності"
призначено та розпочато виплату
допомоги по безробіттю.

Відповідно до довідки від 10.06.2014 р. за
період з вересня 2012 р. по червень 2013 р.
ОСОБА_4 отримала від центру зайнятості
7773,62 грн. допомоги по безробіттю (а.с.14).

В ході планової перевірки додержання
законодавства про занятість населення
щодо перебування на обліку фізичних
осіб - підприємців виявлено, що в період
з 21.08.2000 р. до 06.11.2012 р. ОСОБА_2 була
зареєстрована як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
актом №73 від 03.06.2014 року (а.с.15-16).

З огляду на те, що відповідач не мала
правових підстав для отримання статусу
безробітнього, а тому, як на думку
позивача, допомога по безробіттю їй
виплачена була незаконно.

Отже обгрунтованість звернення
позивача з позовом про стягнення
грошових коштів є предметом спору, який
передано на вирішення суду.

Стосовно заперечень відповідача про
пропуск шестимісячного строку на
зверення до суду, суд зазначає
наступне.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 99 КАС
України визначено, що для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня
виникнення підстав, що дають суб'єкту
владних повноважень право на
пред'явлення передбачених законом
вимог.

Позивач зазначив, що центру зайнятості
стало відомо про обставини щодо
реєстрації відповідача станом на день
отримання статусу безробітного,
фізичною - особою підприємцем лише
після проведення перевірки
прокуратури, а тому даний строк
розпочався лише з дня, коли позивачу
стало відомо про такі обставини - 03.06.2014
р..

Крім того, частиною 4 статті 38 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" визначено, що строк
давності в разі стягнення штрафних
санкцій, передбачених цим Законом та
Законом України "Про зайнятість
населення", адміністративних штрафів, а
також інших видів заборгованості перед
Фондом не застосовується.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку про безпідставність
заперечень відповідача щодо пропуску
позивачем строків звернення до суду.

Стосовно заперечень відповідача щодо
допущення державним реєстратором
протиправної бездіяльності, суд
зазначає наступне.

Так, згідно частини 1 статті 46 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" (в редакції чинній станом
на 16.07.2012 р. - дата зверення ОСОБА_2 із
заявою про припинення підприємницької
діляьності), державна реєстрація
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця
проводиться у разі:прийняття фізичною
особою - підприємцем рішення про
припинення підприємницької
діяльності.

Частиною 1 статті 47 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" (в редакції
чинній станом на 16.07.2012 р. - дата
зверення ОСОБА_2 із заявою про
припинення підприємницької
діляьності), визначено, що для внесення
до Єдиного державного реєстру запису
про рішення фізичної особи - підприємця
щодо припинення нею підприємницької
діяльності така фізична особа -
підприємець або уповноважена нею особа
має подати державному реєстраторові
(надіслати рекомендованим листом з
описом вкладення) заяву про припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем із зазначенням
відомостей про порядок та строк
заявлення кредиторами своїх вимог.

Після отримання заяви від особи, яка
має бажання припинити свою
підприємницьку діяльність, державний
реєстратор проводить заходи щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця (надсилає
запити до державний органів тощо),
визначені Законом України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців". І лише
після закінчення даної процедури
вносить запис до ЄДЮОФОП про
припинення підприємницької
діяльності.

Відповідач звернулась до державного
реєстратора із заявою про припинення
підприємницької діляьності 16.07.2012 р.
(а.с.75), після отримання якої державний
реєстратор 16.07.2012 р. вніс запис про
перебування відповідача в стані
припинення, власне рішення, і лише
після проведення проведення заходів
щодо припинення підприємницької
діяльності 06.11.2012 р. державний
реєстратор вніс запис про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності ФОП.

Отже, сам факт звернення відповідача до
державного реєстратору із заявою про
припинення підприємницької діяльності
не є обов'язком автоматично в цей же
день прийняти рішення про припинення
підприємницької діяльності, оскільки
встановлено певний порядок, який
передує такому рішенню.

Частиною 3 статті 46 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" (в редакції
чинній станом на 16.07.2012 р. - дата
зверення ОСОБА_2 із заявою про
припинення підприємницької
діляьності) визначено, що фізична особа
позбавляється статусу підприємця з
дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ,
встановлено, що станом на день
звернення відповдіача до позивача із
заявою про надання статусу беробітного
ОСОБА_2 була зареєстрована в якості
фізичної особи - підприємця (а.с.63-64).

Статтею 2 Закону України "Про
зайнятість населення" від 01.03.1991 року
№803-XII (у редакції чинній на час
звернення із заявою про надання
статусу безробітнього) визначено, що
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Так частиною 3 статті 1 Закону України
"Про зайнятість населення" від 01.03.1991
року №803-XII (у редакції чинній на час
звернення із заявою про надання
статусу безробітнього) в Україні до
зайнятого населення належать
громадяни, що проживають на території
держави на законних підставах:
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України "Про особисте селянське
господарство";

Отже, з урахуванням державної
реєстрації відповідача, як фізичної
особи - підприємця, остання мала статус
зайнятого населення і не мала право на
отримання допомоги по беробіттю.

Пунктом 2 статті 23 Закону встановлено,
що допомога по безробіттю особам,
зазначеним у частині другій статті 22
цього Закону, виплачується у
мінімальному розмірі, який
встановлюється правлінням Фонду.

Слідуючи приписам частини 2 статті 36
Закону №1533-ІІІ застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Частиною 3 вказаної статті передбачено,
що сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по
безробіттю, в тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року №307,
передбачено, що якщо під час одержання
допомоги по безробіттю безробітний
своєчасно не подав відомості про
обставини, що впливають на умови її
виплати, з безробітного стягується
сума виплаченої допомоги по безробіттю
з моменту виникнення цих обстави, Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується в
судовому порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що особа зареєстрована як
фізична особа-підприємець не може бути
визнана безробітною і не має права на
виплату допомоги по безробіттю, що
підтверджується правовою позицією
Верховного суду України, викладеною в
постанові від 08 липня 2014 року у справі
за позовом Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості -
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття про
стягнення отриманої допомоги по
безробіттю.

Відповідно до вимог статті 244-2 КАС
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Виходячи з аналізу зазначених норм суд
приходить до висновку, що факт
перебування у статусі фізичної
особи-підприємця відповідачем під час
перебування на обліку в
Маловисківському районному центрі
зайнятості відноситься до обставин, що
впливають на умови виплати йому
допомоги по безробіттю.

Згідно пункту 6 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики, Державної податкової
адміністрації від 13.02.2009 № 60/62 у разі
встановлення центром зайнятості
належності безробітної особи до
категорії зайнятих, така
особа знімається з обліку як
безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. Протягом двох робочих днів
після прийняття рішення центр
зайнятості надсилає особі чи
роботодавцю рекомендованим листом
повідомлення про необхідність
протягом 15 календарних днів з дня
отримання повідомлення повернути
незаконно виплачені кошти (пункт 7
Порядку розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним).

Якщо відомості про доходи є
недостовірними з вини особи, центри
зайнятості припиняють відповідні
виплати, а суми здійснених виплат з дня
їх призначення повертаються особою,
якій були виплачені.

Стосовно посилання представника
відповідача на те, що після 06.11.2012 р.
відповідач мала право на отримання
допомоги по безробіттю, а тому сума
заявлена до стягнення з листопада 2012 р.
по червень 2013 р. не підлягає стягненню,
суд зазначає наступне.

Допомога по беробіттю призначається
після надання статусу безробітного, а
отриманню такого статусу передує
звернення із відповідною заявою.

Відповідно до частини 4 статті 22 Закону
№1533-ІІІ, загальна тривалість виплати
допомоги по безробіттю не може
перевищувати 360 календарних днів
протягом двох років, а для осіб,
зазначених у частині другій статті 6
цього Закону, - 180 календарних днів.

Так, як відповдіач не зверталась до
позивача після припинення
підприємницької діяльності із заявою
про надання статусу безробітного, а
тому сума незаконно виплаченої
допомоги підлягає стягненню у повному
розмірі.

Борг відповідача підтверджується
довідкою про дохід ОСОБА_2, відповідно
до якої загальна сума виплат
відповідачці становить 7773,62 грн., а тому
дана сума підлягає стягненню на
користь центру зайнятості.

Стосовно посилання представника
відповідача на не неякісність позовної
заяви, суд констатує, що дійсно, позовна
заява, яка підписана прокурором
Маловисківського району містить певні
недоліки, як-то не розмежування
редакцій Закону України "Про
зайнятість населення", помилковість
зазначення деяких норм закону тощо.

Проте, дані обставини не можуть бути
підставою для відмови в задоволенні
позову через встановлення факту
неправомірності отримання ОСОБА_2
допомоги по безробіттю.

Згідно частини 4 статті 94 КАС України, у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2,17, 94, 158 - 163 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов прокурора
Маловисківського району в інтересах
Маловисківського районного центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Маловисківського районного
центру зайнятості допомогу по
безробіттю у розмірі 7773,62 грн. (сім
тисяч сімсот сімдесят три гривні
шістдесят дві копійки).

Постанова суду набирає законної
сили в порядку, передбаченому статтею
254 КАС України.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подачі, протягом десяти днів з
дня проголошення постанови суду,
апеляційної скарги через
Кіровоградській окружний
адміністративний суд, з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Текст постанови у повному обсязі
виготовлено 08.08.2014 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Г.П.
Нагібіна