Справа № 810/3473/14
Суддя: Спиридонова В.О.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року Справа №810/3473/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Спиридонової В.О., розглянувши в
порядку письмового провадження у м.
Києві адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до голови Обухівського
районного суду Київської області
Степанової Оксани Сергіївни, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Державної судової адміністрації
України, про визнання неправомірними
бездіяльності та рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до голови Обухівського
районного суду Київської області
Степанової Оксани Сергіївни, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Державної судової адміністрації
України, про визнання неправомірним
наказу відповідача від 06.04.2012 №15-в «Про
скасування наказу Обухівського
районного суду від 02.04.2012 №13-в «Про
надання додаткової відпустки ОСОБА_1»
та визнання неправомірною
бездіяльності відповідача щодо
нерозгляду заяв позивача про надання
відпусток від 15.06.2012, 17.06.2012, 19.06.2012,
20.06.2012, 27.06.2012, 19.10.2012, 24.10.2012.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду (справа
№2а-5367/12/1070) від 08.11.2012 залишено без
розгляду вказаний позов у частині
позовних вимог щодо визнання
неправомірним наказу відповідача від
06.04.2012 №15-в «Про скасування наказу
Обухівського районного суду від 02.04.2012
№13-в «Про надання додаткової відпустки
ОСОБА_1» та визнання неправомірною
бездіяльності відповідача щодо
нерозгляду заяв позивача про надання
відпусток від 15.06.2012, 17.06.2012, 19.06.2012,
20.06.2012, 27.06.2012.

Водночас, ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 08.11.2012
відкрито провадження у частині
позовних вимог про визнання
неправомірною бездіяльності
відповідача щодо розгляду заяв
позивача про надання відпусток від
19.10.2012 та від 24.10.2012.

Заявою від 17.12.2012 позивач збільшив
позовні вимоги та просив суд також
визнати неправомірними рішення
відповідача від 28.11.2012 про відмову у
розгляді заяви позивача щодо надання
відпустки та рішення від 29.11.2012 про
відмову у задоволенні заяви позивача
щодо надання відпустки.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 04.03.2013 у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013
скасовано ухвалу Київського окружного
адміністративного суду від 08.11.2012 у
частині залишення без розгляду
позовних вимог щодо визнання
неправомірним наказу відповідача від
06.04.2012 №15-в «Про скасування наказу
Обухівського районного суду від 02.04.2012
№13-в «Про надання додаткової відпустки
ОСОБА_1» та визнання неправомірною
бездіяльності відповідача щодо
нерозгляду заяв позивача про надання
відпусток від 15.06.2012, 19.06.2012, 20.06.2012,
27.06.2012, з направленням справи до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013:

- роз'єднано у самостійні провадження
вимоги ОСОБА_1 до голови Обухівського
районного суду Київської області
Степанової Оксани Сергіївни про
визнання неправомірним наказу
відповідача від 06.04.2012 №15-в «Про
скасування наказу Обухівського
районного суду від 02.04.2012 №13-в «Про
надання додаткової відпустки ОСОБА_1»,
визнання неправомірною бездіяльності
відповідача щодо нерозгляду заяв
позивача про надання відпусток від
15.06.2012, 19.06.2012, 20.06.2012, 27.06.2012, 19.10.2012, 24.10.2012,
та визнання неправомірним рішення
відповідача від 28.11.2012 про відмову у
розгляді заяви позивача щодо надання
відпустки і рішення від 29.11.2012 про
відмову у задоволенні заяви позивача
про надання відпустки;

- позовні вимоги ОСОБА_1 до голови
Обухівського районного суду Київської
області Степанової Оксани Сергіївни у
частині позовних вимог щодо визнання
неправомірним наказу відповідача від
06.04.2012 №15-в «Про скасування наказу
Обухівського районного суду від 02.04.2012
№13-в «Про надання додаткової відпустки
ОСОБА_1» та визнання неправомірною
бездіяльності відповідача щодо
нерозгляду заяв позивача про надання
відпусток від 15.06.2012, 19.06.2012, 20.06.2012,
27.06.2012, 19.10.2012, 24.10.2012, - ухвалено виділити
і розглядати в окремому провадженні;

- позовні вимоги ОСОБА_1 до голови
Обухівського районного суду Київської
області Степанової Оксани Сергіївни у
частині позовних вимог про визнання
неправомірною бездіяльності
відповідача щодо нерозгляду заяв
позивача про надання відпусток від
19.10.2012 і від 24.10.2012, визнання
неправомірним рішення відповідача від
28.11.2012 про відмову у розгляді заяви
позивача щодо надання відпустки та
рішення від 29.11.2012 про відмову у
задоволенні заяви позивача про надання
відпустки, за результатом розгляду
яких прийнято постанову від 04.03.2013 про
відмову у задоволенні позову, -
ухвалено розглядати у межах
адміністративної справи №2а-5367/12/1070.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 04.03.2013
залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21.05.2014 (провадження
№К/800/3773/14) постанову Київського
окружного адміністративного суду від
04.03.2013 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.12.2013 скасовано, справу направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

За результатом розподілу
автоматизованою системою
документообігу суду на підставі статті
15-1 КАС України справу №2а-5367/12/1070
передано на розгляд судді Спиридоновій
В.О. та присвоєно номер 810/3473/14.

Отже, предметом даної справи є позовні
вимоги ОСОБА_1 до голови Обухівського
районного суду Київської області
Степанової Оксани Сергіївни про:
визнання неправомірною бездіяльності
щодо нерозгляду заяв позивача про
надання відпусток від 19.10.2012 і від
24.10.2012, визнання неправомірними рішення
відповідача від 28.11.2012 про відмову у
розгляді заяви позивача щодо надання
відпустки та рішення від 29.11.2012 про
відмову у задоволенні заяви позивача
про надання відпустки.

При цьому в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
21.05.2014 (провадження №К/800/3773/14) вказано,
що під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати викладені у ній
висновки, а саме щодо: проведення між
позивачем та відповідачем процедури
узгодження перенесення додаткової
відпустки судді ОСОБА_1 на інший період;
внесення змін щодо перенесення
додаткової відпустки судді ОСОБА_1 до
Графіку надання відпусток на 2012 рік;
необхідності перевірки чи є зазначені
відповідачем у резолюції підстави
належними для відмови у наданні
відпустки судді ОСОБА_1, оскільки заява
позивачем про відпустку була подана
завчасно, тобто за два тижні до її
початку, а отже позивач мав час до
початку відпустки передати справи до
канцелярії у відповідності до
Інструкції з діловодства в місцевому
загальному суді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, не зважаючи на чисельні
звернення позивача, протиправно та в
порушення норм трудового
законодавства не розглядалися та не
задовольнялися його заяви про надання
відпусток. На думку позивача, такі дії
призвели до порушення його законних
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Відповідач проти позову заперечив,
просив відмовити у його задоволенні. В
письмових запереченнях проти позову
зауважив, що жодних заяв позивача про
надання відпустки від 19.10.2012, від 24.10.2012
відповідачем не отримувалось, тому
відсутній сам факт порушення права
позивача. Щодо позовних вимог про
визнання неправомірним рішення
відповідача від 28.11.2012 про відмову у
розгляді заяви позивача від 15.11.2012 про
надання відпустки відповідачем
зазначено, що позивачем не дотримано
порядку складання такої заяви. У
зв'язку з цим відповідач вважає
правомірним рішення від 29.11.2013 про
відмову у задоволенні заяви позивача
від 28.11.2012 про надання відпустки з
підстав відсутності можливостей
надання відпустки у запитуваний період
у зв'язку з виробничою необхідністю та
з урахуванням графіку відпусток на 2012
рік. На думку відповідача, оспорювані
рішення прийняті ним з урахуванням
вимог чинного законодавства, діяв він у
межах повноважень, наданих йому
законами України та підзаконними
нормативно-правовими актами.

Представник третьої особи в своїх
письмових поясненнях залишив
вирішення позовних вимог на розсуд
суду, та, серед іншого, пояснив, що у ДСА
України відсутні будь-які повноваження
щодо вирішення питання про надання
відпусток суддям місцевих загальних
судів, а судове рішення, прийняте за
наслідком розгляду справи, ніяким
чином не вплине на права та обов'язки
ДСА України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи
принципи рівності сторін, суд дійшов
наступних висновків.

Указом Президента України від 07.10.2005
року № 1429/2005 ОСОБА_1 призначено на
посаду судді Обухівського районного
суду Київської області.

Постановою Верховної Ради України
№2637-VІ від 21.10.2010 ОСОБА_1 обрано на
посаду судді Обухівського районного
суду Київської області безстроково.

На момент звернення до суду позивач
обіймав посаду судді Обухівського
районного суду Київської області.

Рішенням Вищої ради юстиції від 07.02.2012
№ 137/0/15-2 Степанову О.С. призначено на
посаду голови Обухівського районного
суду Київської області строком на п'ять
років.

28.12.2011 в.о. голови Обухівського
районного суду Київської області, за
погодженням із зборами суддів
Обухівського районного суду Київської
області, затверджено Графік надання
відпусток на 2012 рік суддям та
працівникам апарату Обухівського
районного суду Київської області (далі
- Графік надання відпусток), відповідно
до якого судді ОСОБА_1 передбачено
надання основної відпустки тривалістю
35 днів у період з 09.07.2012 по 12.08.2012, та
додаткової відпустки тривалістю 15 днів
у період з 16.04.2012 по 30.04.2012.

02.04.2012 головою Обухівського районного
суду Київської області на підставі
заяви ОСОБА_1 від 29.03.2012, видано наказ
№13-в про надання останньому додаткової
відпустки тривалістю 15 календарних
днів з 17.04.2012 по 01.05.2012, за період роботи
з 02.11.2011 по 01.11.2012.

06.04.2012 головою Обухівського районного
суду Київської області видано наказ
№15-в «Про скасування наказу
Обухівського районного суду №13-в «Про
надання додаткової відпустки ОСОБА_1.»
у зв'язку з виробничою необхідністю.

Позивач зазначає, що протягом 2012 року
неодноразово подавав голові
Обухівського районного суду Київської
області Степановій О.С. заяви про
надання йому додаткової відпустки,
проте відповідачем заяви не приймались
та не розглядались.

Позивачем надані копію заяви від 19.10.2012
року щодо надання додаткової відпустки
тривалістю 15 календарних днів за
період роботи з 02.11.2011 по 01.11.2012 та
частини невикористаної відпустки за
попередні періоди тривалістю 9
календарних днів, починаючи з 05.11.2012,
яку долучено до матеріалів справи (т. 1,
а.с. 50).

У зв'язку з не виданням відповідачем
відповідного наказу згідно із заявою
від 19.10.2012, позивачем повторно подано
аналогічну заяву від 24.10.2012 про надання
відпустки, починаючи з 12.11.2012, копія
наявна в матеріалах справи (т. 1, а.с. 51).

Відповідачем факт подачі позивачем
заяв від 19.10.2012 та від 24.10.2012
заперечується. На підтвердження цього
до матеріалів справи долучено копію
особової справи позивача.

Допитаний у судовому засіданні 07.02.2013 у
якості свідка ОСОБА_1 пояснив, що ним
через працівників апарату, які
перебувають на робочому місці у
приймальні голови суду, було подано
відповідачеві заяви від 19.10.2012 та від
24.10.2012 щодо надання додаткової
відпустки тривалістю 15 календарних
днів за період роботи з 02.11.2011 по 01.11.2012,
а також частини невикористаної
відпустки за попередні періоди
тривалістю 9 календарних днів.

Допитані в судовому засіданні 07.02.2013 у
якості свідків працівники апарату
Обухівського районного суду Київської
області ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
пояснили, що всі заяви від суддів та
працівників апарату суду
розглядаються безпосередньо головою
суду та долучаються до матеріалів
особової справи працівника. При цьому,
показами свідків не підтверджено факту
отримання головою суду жодних заяв
позивача про надання відпустки від
19.10.2012 та від 24.10.2012.

15.11.2012 позивачем подано відповідачу
заяву про надання додаткової відпустки
та частини невикористаної відпустки за
попередні періоди, починаючи з 06.12.2012.

За результатами розгляду заяви 15.11.2012,
відповідачем 28.11.2012 накладено
резолюцію, якою виконуючого обов'язки
керівника апарату суду ОСОБА_6
зобов'язано повідомити ОСОБА_1 про те,
що заява буде розглянута після
оформлення її відповідно до методичних
рекомендацій щодо ведення обліку
кадрів і кадрового діловодства в
місцевих та апеляційних судах
загальної юрисдикції. Із даною
резолюцією позивача ознайомлено 29.11.2012,
що підтверджується його особистим
підписом на копії заяви (т. 2, а.с. 196-197).

28.11.2012 позивачем подано відповідачу
заяву про надання додаткової
відпустки, починаючи з 17.12.2012.

За результатами розгляду заяви від
28.11.2012, відповідачем 29.11.2012 накладено
резолюцію, якою ОСОБА_6 зобов'язано
повідомити позивача про відсутність
можливостей надати відпустку у
запитуваний період, враховуючи графік
відпусток та статтю 79 Кодексу законів
про працю України. Із даною резолюцією
позивача ознайомлено 30.11.2012, що
підтверджується його особистим
підписом на копії заяви (т. 2, а.с. 198).

На думку позивача, бездіяльність
відповідача щодо розгляду заяв від
19.10.2012 та від 24.10.2012, а також рішення,
оформлені у вигляді резолюцій, від
28.11.2012 та від 29.11.2012, порушують його
законні права та інтереси, у зв'язку з
чим позивач звернувся до суду.

Відповідно до довідок Обухівського
районного суду Київської області від
09.07.2014 №5951/14-вих та №5952/14-вих: в
службовій документації суду та за
даними автоматизованої системи
документообігу суду відсутні
відомості про проведення між головою
суду чи іншими посадовими особами суду
та суддею ОСОБА_1 процедури узгодження
щодо перенесення додаткової відпустки
останнього на інший період протягом
2012-2014 років; зміни до Графіку надання
відпусток щодо перенесення відпустки
судді ОСОБА_1 не вносилися.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у даній справі, суд виходив з
наступного.

Спеціальним нормативним актом, який
регулює трудові відносини, є Кодекс
законів про працю України (надалі -
КЗпП).

В свою чергу державні гарантії права на
відпустки, умови, тривалість і порядок
надання їх працівникам визначає Закон
України «Про відпустки» від 15.11.1996
№504/96-ВР (далі - Закон України «Про
відпустки»).

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про відпустки» право на відпустки
мають громадяни України, які
перебувають у трудових відносинах з
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи.

Статтею 74 КЗпП передбачено, що
громадянам, які перебувають у трудових
відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні (основна та
додаткові) відпустки із збереженням на
їх період місця роботи (посади) і
заробітної плати.

Порядок надання відпусток
регламентується статтею 10 Закону
України «Про відпустки» та статтею 79
КЗпП. Так, черговість надання відпусток
визначається графіками, які
затверджуються власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням із виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником) чи іншим
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом, і
доводиться до відома всіх працівників.
При складанні графіків ураховуються
інтереси виробництва, особисті
інтереси працівників та можливості для
їх відпочинку. Конкретний період
надання щорічних відпусток у межах,
установлених графіком, узгоджується
між працівником і власником або
уповноваженим ним органом.

Загальне законодавство про працю не
вимагає подання заяви від працівників,
час відпусток яких визначається
графіком відпусток та які йдуть у
відпустку в обумовлений в ньому термін.

При цьому, за приписами статті 80 КЗпП у
разі перенесення щорічної відпустки
новий термін її надання встановлюється
за згодою між працівником і власником
або уповноваженим ним органом.

З матеріалів справи вбачається та було
зазначено вище, під час подання даного
позову позивач обіймав посаду судді
Обухівського районного суду Київської
області.

Правові засади організації судової
влади та здійснення правосуддя в
Україні, систему та порядок здійснення
суддівського самоврядування, порядок
забезпечення діяльності судів і статус
суддів, визначено Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010
№2453-VI.

З огляду на правовий статус позивача,
наведені норми права підлягають
субсидіарному застосуванню у спірних
правовідносинах щодо проходження
публічної служби.

Ведення обліку кадрів і кадрового
діловодства в місцевих та апеляційних
судах загальної юрисдикції
регламентується крім всього
Методичними рекомендаціями, щодо
ведення обліку кадрів і кадрового
діловодства в місцевих та апеляційних
судах загальної юрисдикції,
затвердженими наказом Державної
судової адміністрації від 20.03.2007 №24
(далі - Методичні рекомендації).

Пунктом 3.11 Методичних рекомендацій
передбачено, що підставою для надання
відпусток працівникам суду є
обов'язкова наявність відповідних
заяв.

З огляду на правовий статус позивача,
від працівників суду, як під час
оформлення відпустки, термін якої
визначається графіком відпусток, так й
у разі оформлення нового терміну
відпустки, що відбувається за
домовленістю між працівником і
роботодавцем, обов'язковою умовою є
факт наявності подання відповідної
заяви, яка у подальшому є підставою для
видачі розпорядження про надання
щорічної відпустки (як основної, так і
додаткової). Тобто, основною умовою для
наявності у роботодавця підстав для
надання відпустки є отримання ним
відповідної заяви працівника.

Як зазначалось вище, позивачем до
матеріалів справи надано копії заяв
про надання відпусток від 19.10.2012 і від
24.10.2012, та наголошується на тому, що
відповідачем допущено бездіяльність
щодо розгляду цих заяв.

Водночас, відповідачем факт подачі
позивачем заяв від 19.10.2012 та від 24.10.2012
заперечується. На підтвердження цього
до матеріалів справи надано копію
особової справи позивача, яка не
містить відомостей про звернення
позивача до відповідача із зазначеними
вище заявами.

Допитані у судовому засіданні 07.02.2013 як
свідки ОСОБА_1 та працівники апарату
Обухівського районного суду Київської
області ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надані
суперечливі показання щодо факту
подання позивачем відповідачеві заяв
від 19.10.2012 та від 24.10.2012.

Враховуючи приписи норм чинного
трудового законодавства у
співставленні з обставинами справи,
беручи до уваги недоведеність
позивачем факту подачі заяв від 19.10.2012
та від 24.10.2012 відповідачеві, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання неправомірною бездіяльності
відповідача щодо нерозгляду заяв
позивача про надання відпусток від
19.10.2012 і від 24.10.2012.

Розглядаючи позовну вимогу про
визнання неправомірним рішення
відповідача від 28.11.2012 про відмову у
розгляді заяви позивача від 15.11.2012 про
надання відпустки, суд зазначає таке.

Як було зазначено вище, наказом
Державної судової адміністрації
України від 20.03.2007 №24 затверджено
Методичні рекомендації щодо ведення
обліку кадрів і кадрового діловодства
в місцевих та апеляційних судах
загальної юрисдикції, які є
обов'язковими для врахування в роботі
судовими органами.

Відповідно до пункту 3.11 Методичних
рекомендацій щодо ведення обліку
кадрів і кадрового діловодства в
місцевих та апеляційних судах
загальної юрисдикції, заяви про
призначення, переведення на іншу
посаду, звільнення з посади, про
надання відпусток тощо оформлюються
працівником власноруч і підписуються
із зазначенням дати. За змістом заяви
головою суду приймається відповідне
рішення, яке відображається в
резолюції, що накладається на заяву, на
підставі якої працівник апарату суду,
відповідальний за ведення кадрового
діловодства, готує проект відповідного
наказу.

Судом встановлено, що заява позивача
від 15.11.2012 виконана за допомогою
технічних засобів із зазначенням дати,
та підписана позивачем, а відтак
складена у порушення вимог приведеної
норми Методичних рекомендацій, у
зв'язку з чим суд дійшов висновку про
правомірність резолюції відповідача
від 28.11.2012.

Розглядаючи позовну вимогу про
визнання неправомірним рішення
відповідача від 29.11.2012 про відмову у
задоволенні заяви позивача від 28.11.2012
про надання відпустки, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про відпустки» право на відпустки
мають громадяни України, які
перебувають у трудових відносинах з
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про відпустки» за ініціативою
власника, або уповноваженого ним
органу щорічна відпустка, як виняток,
може бути перенесена на інший період
тільки за письмовою згодою працівника
та за погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником) або
іншим уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом у разі,
коли надання щорічної відпустки в
раніше обумовлений період може
несприятливо відбитися на нормальному
ході роботи підприємства, та за умови,
що частина відпустки тривалістю не
менше 24 календарних днів буде
використана в поточному робочому році.

У разі перенесення щорічної відпустки
новий термін її надання встановлюється
за згодою між працівником і власником
або уповноваженим ним органом. Якщо
причини, що зумовили перенесення
відпустки на інший період, настали під
час її використання, то невикористана
частина щорічної відпустки надається
після закінчення дії причин, які її
перервали, або за згодою сторін
переноситься на інший період з
додержанням вимог статті 12 цього
Закону (ч. 4 ст. 11 Закону).

Отже, право будь-якого працівника на
щорічну відпустку згідно з
встановленим та затвердженим у
встановленому порядку графіку
відпусток є гарантованим законом.
Перенесення такої відпустки можливо
лише у виключних випадках, чітко
визначених в законі.

Як було зазначено вище, відповідно до
Графіку надання відпусток судді ОСОБА_1
передбачено надання основної
відпустки тривалістю 35 днів, у період з
09.07.2012 по 12.08.2012 , та додаткової
відпустки тривалістю 15 днів, у період з
16.04.2012 по 30.04.2012. 02.04.2012 головою
Обухівського районного суду Київської
області на підставі заяви судді ОСОБА_1
від 29.03.2012, видано наказ №13-в про
надання останньому додаткової
відпустки тривалістю 15 календарних
днів з 17.04.2012 по 01.05.2012, за період роботи
з 02.11.2011 по 01.11.2012. Проте, 06.04.2012 головою
Обухівського районного суду Київської
області видано наказ №15-в «Про
скасування наказу Обухівського
районного суду №13-в «Про надання
додаткової відпустки ОСОБА_1.» у зв'язку
з виробничою необхідністю.

Судом встановлено, що постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 у
справі № 810/2084/13-а за позовом ОСОБА_1 до
голови Обухівського районного суду
Степанової Оксани Сергіївни, третя
особа Державна судова адміністрація
України про визнання протиправним та
скасування наказу та визнання
бездіяльності неправомірною визнано
протиправним наказ відповідача від
06.04.2012 № 15-в «Про скасування наказу
Обухівського районного суду від 02.04.2012
№13-в «Про надання додаткової відпустки
ОСОБА_1.».

За результатами розгляду заяви
позивача від 28.11.2012, відповідачем 29.11.2012
накладено резолюцію, якою ОСОБА_6
зобов'язано повідомити позивача про
відсутність можливостей надати
відпустку у запитуваний період,
враховуючи графік відпусток та статтю
79 Кодексу законів про працю України.

Зі змісту приведених вище положень
КЗпП України та Закону України «Про
відпустки» вбачається, що у разі
настання події, що зумовлює
перенесення відпустки, до початку
відпустки працівника, початок
відпустки переноситься на інший термін
за згодою між працівником і власником
або уповноваженим ним органом.

Однак, з матеріалів справи вбачається,
що після скасування наказу
Обухівського районного суду №13-в «Про
надання додаткової відпустки ОСОБА_1.»
період надання позивачу додаткової
відпустки із відповідачем не
узгоджувався, зміни до Графіку надання
відпусток на 2012 рік щодо перенесення
відпустки судді ОСОБА_1 не вносилися.

Водночас, з матеріалів справи
вбачається, що позивач звернувся до
суду наприкінці календарного 2012 року
після того, як внаслідок бездіяльності
відповідача реалізація права на
відпочинок стала фактично неможливою
та сплинули визначені Графіком надання
відпусток періоди відпустки позивача,
зважаючи на приписи ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 12
Закону України «Про відпустки».

Зі змісту особової справи позивача
вбачається, що він після видання наказу
про скасування відпустки неодноразово
(зокрема із заявами від 06.04.2012, 10.04.2012,
11.04.2012, 27.06.2012, 20.06.2012, 04.09.2012) звертався до
відповідача з метою встановлення
причин скасування наказу про надання
відпустки, визначення нової дати
відпустки та її надання, тоді як
жодного доказу вчинення з боку
відповідача дій, спрямованих на
узгодження початку надання додаткової
відпустки позивачу, суду не надано.

Не заслуговують на увагу й твердження
відповідача щодо відсутності підстав
для надання позивачу відпустки у
зв'язку з наявністю незданих судових
справ до канцелярії, оскільки заява про
надання додаткової відпустки
позивачем подана завчасно, тобто за два
тижні до її початку, а отже позивач мав
час до початку відпустки передати
справи до канцелярії у відповідності
до Інструкції з діловодства в
місцевому загальному суді, як на це
звернув уваги Вищий адміністративний
суд України.

Відповідно до положень частини 1 статті
2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до положень частини 1 статті
69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім розгляду справ про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень. Суб'єкт владних
повноважень повинен надати суду всі
наявні у нього документи та матеріали,
які можуть бути використані як докази у
справі.

Відповідачем правомірності рішення
від 29.11.2012 суду не доведено.

На підставі викладеного, беручи до
уваги викладені норми чинного
трудового законодавства за оцінюючи їх
у сукупності зі встановленими
обставинами справи, суд дійшов
висновку про відсутність у відповідача
підстав для відмови у розгляді заяви
позивача від 28.11.2012 та неправомірність
рішення, викладеного у вигляді
резолюції від 29.11.2012, а відтак
адміністративний позов у цій частині
підлягає задоволенню.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70-72, 86, 159-163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними рішення голови
Обухівського районного суду Київської
області Степанової Оксани Сергіївни,
оформлене резолюцією від 29 листопада
2012 року, про відмову у задоволенні
заяви судді Обухівського районного
суду Київської області ОСОБА_1 від 28
листопада 2012 року про надання
додаткової відпустки.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у відкрит
ті апеляційного провадження або
набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Спиридонова В.О.