Справа № 810/2945/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б ,

суддів Карпушової
О.В., Шелест С.Б.,

при секретарі
Прищепчуку А.В.,

за участю:

представника відповідача -
Вязьмітінової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«Болні» до Київської митниці
Міндоходів, за участю Прокурора
Київської області, про визнання
протиправними та скасування рішення
про визначення коду товару та
податкових повідомлень, за апеляційною
скаргою Київської митниці Міндоходів
на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року,

В С Т А Н О В И В :

ПП «Болні» звернулось у суд із позовом
до Київської обласної митниці,
заміненої судом правонаступником -
Київською митницею Міндоходів, за
участю прокурора Київської області, у
якому, з урахуванням уточнених вимог,
просило визнати протиправними та
скасувати рішення відповідача про
визначення коду товару від 26.05.2010 року
№КТ-125-0494-10 та податкові повідомлення
форми «Р» від 19.10.2010 року №43 та №44.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2011
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 березня
2011 року зазначену постанову скасовано
та прийнято нове рішення про часткове
задоволення адміністративного позову:
скасовано оспорювані податкові
повідомлення, а у задоволенні вимоги
про скасування рішення про визначення
коду товару - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 22 квітня 2013 року рішення
судів попередніх інстанції скасовано з
підстав порушення норм процесуального
права, що унеможливило встановлення
фактичних обставин, суттєвих для
правильного вирішення справи, та
направлено справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку про
необґрунтованість рішення митного
органу про визначення імпортованого
позивачем товару за іншим кодом УКТЗЕД,
аніж був задекларований останнім, що, у
свою чергу, свідчить про
безпідставність визначених йому
грошових зобов'язань з ввізного мита та
податку на додану вартість за минулий
імпорт такого товару.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Із матеріалів справи вбачається, що
25.05.2010 року позивачем до митного органу
подано вантажну митну декларацію
№125000009/2010/105178, якою задекларовано
імпорт товарів: «декоративні пристрої
для кузовів легкових автомобілів». При
декларуванні позивачем застосовано
код класифікації товару за Українською
класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності -
.

Проте, 26.05.2010 року відділом
номенклатури та класифікації товарів
Київської обласної митниці прийнято
рішення №КТ-125-0494-10, яким змінено код
класифікації товарів, визначених
вищевказаною декларацією, а саме:
імпортованим позивачем декоративним
пристроям для кузовів легкових
автомобілів різних марок та моделей
(дуги, пороги, захисні труби (передні,
задні, бокові)) встановлено код
класифікації , а товару «виріб
штампований з металу для автомобіля VW
Touareg» - код .

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що Київською обласною
митницею було проведено камеральну
перевірку дотримання позивачем
законодавства України з питань митної
справи при митному оформленні товару
«декоративні пристрої для кузовів
легкових автомобілів» за вантажними
митними деклараціями від 14.03.2008 року №
125000001/8/903282, від 09.04.2008 року № 125000001/8/904594,
від 14.05.2008 року № 125000001/8/906537, від 27.06.2008
року № 125000001/8/909766, від 15.08.2008 року №
125000001/8/912955, від 02.10.2008 року № 125000001/8/916163,
від 04.11.2008 року № 125000001/8/918686, від 03.12.2008
року № 125000001/8/920355, від 08.06.2009 року №
125000001/9/112086 та від 13.11.2009 року №
125000001/9/117096, в ході якої виявлено
методологічну помилку, допущену під
час декларування товарів в частині
вимоги щодо класифікації товарів
згідно УКТЗЕД, що спричинило заниження
податкового зобов'язання зі сплати
ввізного мита на суму 208206,12 грн. та
призвело до порушення вимог Закону
України «Про податок на додану
вартість» у частині визначення бази
оподаткування ПДВ для товарів, які
ввозяться (пересилаються) на митну
територію України, що спричинило
заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 41641,22
грн.

За наслідками цієї перевірки
відповідачем складено акт від 29.09.2010
року № к4/10/125000000/34902138 та 19.10.2010 прийнято
податкові повідомлення форми «Р» № 43
про донарахування позивачу ввізного
мита у сумі 218616,43 грн. (у тому числі 208206,12
грн. за основним платежем та 10410,31 грн.
за штрафними санкціями), №44 про
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 43723,28
грн. (у тому числі 41641,22 грн. за основним
платежем та 2082,06 грн. за штрафними
санкціями).

Із матеріалів справи вбачається, що
висновок Київської обласної митниці
про невірне визначення позивачем коду
товарної номенклатури згідно з УКТЗЕД
під час митного оформлення
імпортованого товару за вищеназваними
вантажними митними деклараціями
базується на тих самих підставах, що й
оспорюване позивачем рішення
№КТ-125-0494-10 від 26.05.2010 року про зміну
коду класифікації декоративних
пристроїв для кузовів легкових
автомобілів із на інші коди,
зокрема, та .

Не погоджуючись із указаними
податковими повідомленнями та
рішенням про визначення коду товару, а
також результатами адміністративного
оскарження таких до Державної митної
служби України, позивач звернувся у
суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам місцевого суду та
доводам апелянта, судова колегія
виходить із наступного.

Обговорюючи правомірність рішення про
визначення коду товару №КТ-125-0494-10 від
26.05.2010 року, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 40 Митного кодексу
України від 11.07.2002 року №92-IV, який був
чинний на час спірних правовідносин,
митному контролю підлягають усі товари
і транспортні засоби, що переміщуються
через митний кордон України. Цей
контроль передбачає проведення
митними органами мінімуму митних
процедур, необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань митної справи.

За визначенням, наведеним у статті 1
цього Кодексу, митними процедурами
вважаються операції, пов'язані із
здійсненням митного контролю за
переміщенням товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також із
справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Під час проведення митного контролю
митні органи самостійно визначають
форму та обсяг контролю, достатні для
забезпечення додержання законодавства
України з питань митної справи та
міжнародних договорів України,
укладених в установленому законом
порядку, контроль за дотриманням яких
покладено на митні органи (ст. 42 МК
України).

Положенням статті 45 вказаного Кодексу
передбачено, що особи, які переміщують
товари і транспортні засоби через
митний кордон України чи провадять
діяльність, контроль за якою цим
Кодексом покладено на митні органи,
зобов'язані подавати митним органам
документи та відомості, необхідні для
здійснення митного контролю. При цьому,
за правилами статті 54 Кодексу, такі
документи подаються митному органові,
зокрема, при декларуванні товарів і
транспортних засобів.

Виконання митним органом дій
(процедур), які пов'язані із
закріпленням результатів митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, і мають юридичне
значення для подальшого використання
цих товарів і транспортних засобів є
митним оформленням (п. 14 ст. 1 МК
України).

Метою митного оформлення є засвідчення
відомостей, одержаних під час митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, та оформлення
результатів такого контролю, а також
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів і
транспортних засобів (ст. 70 МК України).

Митне оформлення розпочинається після
подання митному органу митної
декларації, а також усіх необхідних для
здійснення митного контролю та митного
оформлення документів, відомостей щодо
товарів і транспортних засобів, які
підлягають митному оформленню (стаття
72 МК України).

Згідно приписів статті 81 Митного
кодексу України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари і транспортні засоби, мету
їх переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення. Умови та порядок
застосування форм декларування,
перелік відомостей, необхідних для
здійснення митного контролю та митного
оформлення, визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Перелік документів, необхідних для
здійснення митного контролю та митного
оформлення товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 01.02.2006
року № 80, що діяла під час виникнення
спірних правовідносин. До таких
документів, згідно цього Переліку,
належать, зокрема, митна декларація та
документи, що містять відомості
необхідні для визначення коду товару
згідно з УКТЗЕД.

При переміщенні товарів через митний
кордон України у вантажних
відправленнях оформляється вантажна
митна декларація (далі - ВМД), яка
використовується при декларуванні
товарів і транспортних засобів.

Згідно Положення про вантажу митну
декларацію, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 09.06.1997
року № 574, яке було чинним на час
спірних правовідносин, ВМД - це
письмова заява встановленої форми, що
подається митному органу і містить
відомості про товари та транспортні
засоби, які переміщуються через митний
кордон України, митний режим, у який
вони заявляються, а також іншу
інформацію, необхідну для здійснення
митного контролю, митного оформлення,
митної статистики, нарахування
податків, зборів та інших платежів (п. 2
Положення).

Ставки ввізного мита, яке справляється
з товарів, що ввозяться на митну
територію України, на час спірних
правовідносин, були встановлені
Законом України «Про митний тариф
України» від 05.04.2001 № 2371-ІІІ, перелік
яких систематизований згідно з
Українською класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності, яка
базується на Гармонізованій системі
опису та кодування товарів, та є
номенклатурою Митного тарифу України.

Відповідно до ст. 312 МК України ведення
УКТЗЕД здійснює спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади в галузі митної
справи в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України. Таким
органом на час спірних правовідносин
являлась Державна митна служба
України.

Положеннями ст. 313 МК України
передбачено, що митні органи
класифікують товари, тобто відносять
товари до класифікаційних групувань,
зазначених в УКТЗЕД. Рішення митних
органів щодо класифікації товарів для
митних цілей є обов'язковими для
підприємств і громадян.

Питання щодо вчинення дій посадових
осіб митного органу під час прийняття
рішення щодо визначення коду товару
врегульовано наказами Державної
митної служби України «Про
затвердження Порядку здійснення
митного контролю й митного оформлення
товарів із застосуванням вантажної
митної декларації» від 20.04.2005 року № 314
та «Про затвердження Порядку роботи
відділу номенклатури та класифікації
товарів регіональної митниці, митниці,
відділу контролю митної вартості та
номенклатури регіональної митниці,
митниці при вирішенні питань
класифікації товарів, що переміщуються
через митний кордон України» від 07.08.2007
року № 667.

Відповідно до вказаного Порядку роботи
відділу номенклатури та класифікації
товарів цей відділ є структурним
підрозділом митниці і рішення про
визначення коду відповідно до УКТЗЕД
приймає в межах виконання обов'язків,
покладених на неї.

Пунктом 10 цього Порядку встановлено, що
рішення про визначення коду товарів
приймається на підставі встановлених
характеристик товару, які є
визначальними для класифікації товару
згідно з вимогами УКТЗЕД. Рішення
доводиться до підрозділу митного
органу і є обов'язковим для виконання
при митному оформлені товару.

Як було з'ясовано судом, ввезений
позивачем товар (декоративні пристрої
для кузовів легкових
автомобілів),задекларований ним
вантажною митною декларацією
№125000009/2010/105178 за кодом УКТЗЕД ,
однак митним органом визначено за
кодом , а товар «виріб штампований
з металу - захист картера до автомобіля
VW Touareg» - за кодом .

Таким чином, відповідач відніс
задекларовані позивачем передні,
бокові та задні дуги безпеки і захисні
пороги до товарної групи 83 «інші вироби
з недорогоцінних металів», підгрупи 8302
«арматура кріплення, фурнітура та
аналогічні вироби з недорогоцінних
металів, що використовуються для
меблів, дверей, сходів, вікон,
віконниць, у салонах транспортних
засобів, для лимарських виробів, валіз,
ящиків, скриньок та аналогічних
виробів; кронштейни, вішалки для одягу,
капелюхів, підставки та аналогічні
вироби з недорогоцінних металів;
ролики з арматурою з недорогоцінних
металів; замикальні пристрої для
автоматичних дверей з недорогоцінних
металів», до коду 83023000 «інша арматура,
кріплення, фурнітура та аналогічні
вироби для автотранспортних засобів, а
саме: «інші» (митна ставка - 10%).

Водночас, захист картера до автомобіля
VW Touareg відповідач відніс до товарної
групи 73 «вироби з чорних металів»,
підгрупи 7326 «інші вироби з чорних
металів», коду 73269093 «штамповані» - за
кодом «інші» (митна ставка - 5%).

У той же час, позивачем віднесено
задекларований товар до коду за УКТЗЕД
. Тобто, до групи 87 «Засоби
наземного транспорту, крім
залізничного або трамвайного рухомого
складу, їх частини та обладнання»,
підгрупи 8708 «Частини та пристрої
моторних транспортних засобів
товарних позицій», «інші» (митна ставка
0%).

Обговорюючи питання віднесення
задекларованих позивачем товарів до
того чи іншого коду УКТЗЕЗ, колегія
суддів зауважує, що аналіз змісту
положень Митного тарифу України та
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності, а
також Пояснень до УКТЗЕД, затверджених
наказом Державної митної служби
України від 31.01.2004 року № 68, дає
підстави стверджувати, що визначальною
обставиною при розмежуванні товарної
позиції частин та пристроїв до
автотранспортних засобів є їх
призначення. Так, до групи товарних
позицій 8708 відносяться товари, які
придатні для використання винятково чи
переважно з певними транспортними
засобами, а до товарної позиції групи
8302 включаються, зокрема, допоміжна
арматура та кріплення загального
призначення з недорогоцінних металів,
які широко використовуються, в тому
числі, в автомобільних кузовах.

Зважаючи на що, та враховуючи ту
обставину, що позивачем задекларовано
спеціальні захисні засоби, які
призначені для конкретних марок та
моделей легкових автомобілів, колегія
суддів доходить висновку, що позивачем
вірно визначено код УКТЗЕД
задекларованого товару. Цього ж
висновку колегія суддів доходить і з
приводу коду захист картера до
автомобіля VW Touareg, позаяк до
класифікації 7326 відноситься група
виробів, неспецифічних і не включених у
групу 82 або 83, а також тих, які не
попадають в інші групи класифікації,
виготовлених з чорних металів (у тому
числі з ливарного чавуну, визначеного в
Примітці 1 до цієї групи) або зі сталі.
Втім, захисний картер для названого
автомобіля є спеціальним засобом із
конкретним призначенням, тому не може
класифікуватись за кодом

Окрім того, колегія суддів враховує, що
додатком до Закону України «Про Митний
тариф України» визначені основні
правила інтерпретації УКТЗЕД, якими
пунктом 3 передбачено, зокрема, що у
разі коли з будь-яких причин товар на
перший погляд (prima facie) можна віднести до
двох чи більше товарних позицій, його
класифікація здійснюється таким чином:

(a) перевага надається тій товарній
позиції, в якій товар описується
конкретніше порівняно з товарними
позиціями, де дається більш загальний
його опис.

(b) суміші, багатокомпонентні товари,
які складаються з різних матеріалів
або вироблені з різних компонентів,
товари, що надходять у продаж у наборах
для роздрібної торгівлі, класифікація
яких не може здійснюватися згідно з
правилом 3 (a), повинні класифікуватися
за тим матеріалом чи компонентом, які
визначають основні властивості цих
товарів за умови, що цей критерій можна
застосувати;

(c) товар, класифікацію якого не можна
здійснити відповідно до правила 3 (a) або
3 (b), повинен класифікуватися в товарній
позиції з найбільшим порядковим
номером серед номерів товарних
позицій, що розглядаються.

У даному випадку наявні відповідні
спірні правовідносини, тобто, вочевидь,
існують погляди про можливість
віднесення задекларованого позивачем
товару до двох чи більше товарних
позицій, який як позивачем, так і
відділом митного органу віднесений до
товарного коду під назвою «інші», що
при буквальному підході не дозволяє
визначити товарну позицію, якою такий
описується більш конкретно. Також, при
вирішенні даного спору не може
застосовуватись правило 3 (b), оскільки
спірні товари не являються
багатокомпонентними. Тому, за правилом
3 (с) такий товар повинен
класифікуватися в товарній позиції з
найбільшим порядковим номером серед
номерів товарних позицій, що
розглядаються, тобто за кодом , а
не чи .

Колегія суддів враховує, що віднесення
задекларованого позивачем товару до
коду УКТЗЕД узгоджується з
висновками експертного
автотоварознавчого дослідження
№10232/10-18 від 09.12.2010 року та рішеннями
відділу номенклатури Київської
регіональної митниці №КТ-100-249-06 від
22.02.2006 року та №КТ-100-355-05 від 04.02.2005 року,
копії яких наявні в матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про протиправність рішення
про визначення коду товару №КТ-125-0494-10
від 26.05.2010 року, що є підставою для його
скасування.

Обговорюючи правомірність оспорюваних
податкових повідомлень форми «Р»,
колегія суддів зауважує, що такі були
винесені на підставі результатів
камеральної перевірки, в ході якої були
виявлені порушення правил визначення
коду УКТЗЕД аналогічні тим, що
покладені в основу протиправного
рішення №КТ-125-0494-10 від 26.05.2010 року про
зміну коду класифікації декоративних
пристроїв для кузовів легкових
автомобілів.

Колегія суддів наголошує, що єдиною
правовою підставою для здійснення
перевірки після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів, згідно статті 69 МК України, є
наявність достатніх підстав вважати,
що мають місце порушення законодавства
України чи міжнародного договору
України, укладеного в установленому
законом порядку, контроль за
виконанням яких покладено законом на
митні органи.

Враховуючи вищеописані обставини, що
були встановлені судом, зокрема, те, що
позивач відніс імпортований товар до
коду УКТЗЕД правомірно, підстави
вважати, що під час митного контролю,
оформлення та пропуску товару мали
місце порушення законодавства України
чи міжнародного договору України
відсутні. Крім того, в судовому
засіданні під час розгляду справи в
суді першої інстанції, представник
відповідача визнав, що позивачем було
подано повну, достовірну, правдиву
інформацію митному органу при
декларуванні спірного товару, а єдиним
порушення з боку позивача було невірне,
на переконання контролюючого органу,
визначення коду товару за УКТЗЕД.

Зважаючи на тотожність доводів митного
органу, покладених в основу прийняття
податкових повідомлень форми «Р» від
19.10.2010 року №43 та №44, якими позивачу
визначені зобов'язання з ввізного мита
та податку на додану вартість,
безпідставність та необґрунтованість
яких встановлена судом, про що
зазначено вище, судова колегія
доходить висновку про неправомірність
цих податкових повідомлень та
необхідність їх скасування.

Колегія суддів зауважує, що спірні
податкові повідомлення винесені на
підставі пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», згідно
з яким контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків,
зокрема, у разі якщо внаслідок
проведення камеральної перевірки
виявлено арифметичні або
методологічні помилки у поданій
платником податків податковій
декларації, які призвели до заниження
або завищення суми податкового
зобов'язання (підпункт «в»).

Разом з тим, підпункт «г» приведеної
норми передбачає також обов'язок
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у
випадку, якщо згідно з законами з
питань оподаткування особою,
відповідальною за нарахування
окремого податку або збору
(обов'язкового платежу), є контролюючий
орган.

Положенням пунктів 10.1 (пп. «б»), 10.3 та 10.4
статті 10 Закону України «Про податок на
додану вартість» передбачено, що при
справлянні податку з осіб, визначених у
п. 2.4 ст. 2 цього Закону особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування)
податку до бюджету, є митний орган. При
цьому, платники податку, визначені у
пункті 2.4 статті 2 цього Закону (особи,
що імпортують товари на митну
територію України для їх використання
або споживання цій території України),
відповідають за дотримання правил
надання інформації для розрахунку бази
оподаткування (суми податку, належного
до сплати) особі, визначеній у
підпункті "б" пункту 10.1 цієї статті.

Контроль за правильністю нарахування
та сплати податку при його митному
оформленні відповідним митним органом
за правилами, встановленими спільним
рішенням центральних податкового та
митного органів.

Зважаючи на приведені норми та
положення Митного кодексу України,
зокрема приписи частини 1 статті 313,
згідно з якими класифікація товарів,
тобто віднесення товарів до
класифікаційних групувань, визначених
в Українській класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
відноситься до компетенцію митного
органу, колегія суддів погоджується із
судом першої інстанції в тому, що
прийнявши вантажні митні декларації
від 14.03.2008 року № 125000001/8/903282, від 09.04.2008
року № 125000001/8/904594, від 14.05.2008 року №
125000001/8/906537, від 27.06.2008 року № 125000001/8/909766,
від 15.08.2008 року № 125000001/8/912955, від 02.10.2008
року № 125000001/8/916163, від 04.11.2008 року №
125000001/8/918686, від 03.12.2008 року № 125000001/8/920355,
від 08.06.2009 року № 125000001/9/112086 та від 13.11.2009
року № 125000001/9/117096 та пропустивши товар
на митну територію України, митний
орган погодився із відомостями щодо
коду товарної номенклатури, зазначеної
імпортером. Відтак, в силу наведених
вище приписів митниця не має правових
підстав для прийняття податкових
повідомлень-рішень про нарахування
податкових зобов'язань у зв'язку з
помилковим визначенням коду товарної
номенклатури.

Такий висновок узгоджується із
правовою позицією Верховного Суду
України, висловленою в своїх
узагальненнях «Про практику розгляду
судами адміністративних справ щодо
спорів, пов'язаних зі справлянням
податків і зборів митними органами»
від 01.01.2010 року.

Зазначене вкотре підтверджує
неправомірність прийняття митним
органом оскаржуваних податкових
повідомлень про нарахування
податкових зобов'язань, що було
правильно встановлено місцевим судом.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують вищевикладене та не
доводять помилковості викладених у
постанові суду першої інстанції
висновків, або ж порушень судом норм
матеріального чи процесуального права,
що призвели до неправильного вирішення
справи, спростовуються вищевикладеним,
а тому не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 206, 212, 254,
КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.В. Карпушова
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складений 11
серпня 2014 року.)

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Карпушова О.В.

Шелест С.Б.