Справа № 257/2879/14-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чудопалова
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року
справа №257/2879/14-а

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Білак С.В.,
Сухарьок М.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського
районного суду м. Донецька від 15 травня
2014 року у справі № 257/2879/14-а (головуючий
І інстанції Чудопалова С.В.) за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
юстиції у Донецькій області, Відділу
Державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку про визнання дій
неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2014 року позивач звернувся з
позовом до Головного Управління
юстиції в Донецькій області в якому
просив визнати дії виконавчої служби
незаконними, скасувати постанову
виконавчої служби Київського району м.
Донецька, зобов'язати виконавчу службу
Київського району м. Донецька прийняти
до виконання виконавчий лист та
відкрити виконавче провадження по
виконанню ухвали Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2014 року, зобов'язати
виконавчу службу реалізувати державну
політику в галузі казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» (а.с.1-2)

Ухвалою Київського районного суду м.
Донецька від 30 квітня 2014 року залучено
до участі в справі в якості другого
відповідача відділ Державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку (а.с. 13).

Постановою Київського районного суду
м. Донецька від 15 травня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено (а.с. 19).

Позивач з постановою суду першої
інстанції не погодився подав
апеляційну скаргу в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
просив постанову суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове судове
рішення яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі (а.с. 24).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що судом першої
інстанції не було враховано пункт 3
Прикінцевих і перехідних положень
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»
встановлено, що виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Таким чином апелянт вважає, що
постанова Київського районного суду м.
Донецька по справі № 2а - 61/11 від 22.03.2011
р., яка набрала законної сили 10.02.2012 р.
набрала чинності до набрання чинності
ЗУ «Про внесення змін до деяких законів
щодо виконання судових рішень» від
19.09.2013 р. Апелянт наголошує на тому, що
виконавчий лист виданий 28.03.2012 р. був
належним чином поданий в ДВС
Київського РУЮ м. Донецька з заявою про
відкриття виконавчого впровадження, а
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року вказано конкретну суму стягнення
з УПСЗН Київського району м. Донецька.
Вважає, що ДВС Київського РУЮ м.
Донецька згідно ЗУ «Про виконавче
впровадження» повинна прийняти
виконавчий лист, відкрити виконавче
впровадження та згідно з Законом
України «Про виконавче впровадження»
ч. 1, ст. 37 п. 18 надіслати виконавчі
документи до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
випадку, передбаченому ч.3 ст. 4 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

В апеляційній скарзі апелянт просив
справу розглянути у його відсутність.

Представники відповідачів в судове
засідання не прибули, належним чином
повідомлені про розгляд справи.
Відповідно до вимог ст. 197 КАС України
апеляційний розгляд здійснюється в
порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів встановила наступне.

Як встановлено з матеріалів справи
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року змінено порядок виконання
постанови Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2012
року шляхом стягнення з Управління
праці та соціального захисту населення
Київської районної у м. Донецьку ради
за рахунок коштів Державного бюджету
України на користь ОСОБА_2
заборгованість зі сплати суми щорічної
грошової допомоги на оздоровлення,
згідно ст. 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2009 рік та 2010 рік у
розмірі 7348,00 грн. (а.с. 4-5).

На виконання ухвали Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2014 року видано 06 березня 2014
року виконавчий лист в якому боржником
зазначено Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у місті Донецьку
ради, а стягувачем ОСОБА_2 (а.с. 3).

11 березня 2014 року позивач звернувся до
відділу Державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку з заявою про
примусове виконання виконавчого листа
№ 2-а/61/11 від 06.03.2014 року.

Постановою державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку від 12 березня 2014
року ВП № 42434585 відмовлено в прийняття
до провадження виконавчого документа
та у відкритті виконавчого провадження
з примусового виконання виконавчого
листа 2-а/61/11 виданого 06.03.2014 року (а.с. 6).
Відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження з посиланням на п.8 ч.1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження», яка передбачає, що
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження за
наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження, державний
виконавець в постанові послався на
вимоги ст. 3 Закону України «Про
виконавче провадження», ст. 3 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» та вимоги
постанови КМУ № 45 від 30.01.2013 року «Про
внесення змін до постанови КМУ від 03
серпня 2011 року № 845 «Про затвердження
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників».

Позивач з вказаною постановою про
відмову у відкритті виконавчого
провадження не згоден, що стало
підставою для звернення до суду з
вказаним позовом.

Судова колегія не приймає доводи
апеляційної скарги з урахуванням
наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 3 Закону
України «Про виконавче провадження»
рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень
передбачає особливості надання
державою гарантій щодо виконання
рішень суду. Відповідно до вимог ст. 2
вказаного Закону, держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган, державні
підприємство, установа, організація;
юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції боржником у виконавчому
листі 2а-61/11 виданому на підставі ухвали
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року є державний орган. Особливості
виконання рішень суду про стягнення
коштів з державного органу передбачені
ст. 3 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових
рішень», яка передбачає, що стягувач за
рішенням суду про стягнення коштів з
державного органу звертається до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, у строки встановлені
Законом України «Про виконавче
провадження» із заявою про виконання
рішення суду. Разом із заявою стягувач
подає до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
документи та відомості, необхідні для
перерахування коштів, згідно з
переліком, затвердженим Кабінетом
Міністрів України. Порядок виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затверджено постановою КМУ від 03
серпня 2011 року № 845 у редакції
постанови КМУ від 30 січня 2013 року № 45.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання апелянта на п.3 розділу ІІ
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» з
урахуванням наступного.

Вказаний пункт передбачає, що
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом.

Як встановлено з матеріалів справи
виконавчий лист 2а-61/11 від 06 березня 2014
року видано на підставі ухвали
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року, отже ухвала набрала чинності 11
лютого 2014 року, вказаний закон набрав
чинності з 01 січня 2013 року, а п.3 розділу
ІІ прикінцевих та перехідних положень
вказаного закону набрав чинності з
16.10.2013 року на підставі ЗУ від 19.09.2013
року № 583-VІІ. Отже ухвала суду від 11
лютого 2014 року якою саме визначено
спосіб виконання - стягнення коштів,
ухвалена після набрання чинності
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень.

Крім того, судова колегія не
приймає до уваги посилання апелянта на
ч.1 ст. 37 п.18 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки
вказана норма передбачає обов'язкове
зупинення виконавчого провадження у
разі надіслання виконавчого документа
до центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
випадку, передбаченому частиною
третьою статті 4 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень", а стаття 4 вказаного
закону передбачає особливості
виконання рішень суду про стягнення
коштів з державного підприємства або
юридичної особи, що в даному випадку не
узгоджується з обставинами даної
справи, оскільки боржником є державний
орган.

Посилання апелянта на наявність
постанови Київського районного суду м.
Донецька від 22 березня 2011 року яка була
скасована постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 10 лютого 2012 року та позовні вимоги
ОСОБА_2 були задоволені частково шляхом
зобов'язання УПСЗН нарахувати та
виплатити щорічну грошову допомогу на
оздоровлення, судова колегія не
приймає, оскільки вказана постанова
зобов'язує боржника здійснити певні
дії, а тільки ухвала від 11 лютого 2014
року передбачає стягнення з УПСЗН
певної грошової суми, що узгоджується з
Законом України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» саме в
частині гарантування виконання
рішення суду про стягнення коштів.

На підставі викладеного судова колегія
робить висновок про те, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 КАС
України є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Київського районного суду м. Донецька
від 15 травня 2014 року у справі №
257/2879/14-а залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Донецька від 15 травня 2014 року у справі
№ 257/2879/14-а залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Ухвала прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

С.В. Білак

М.Г. Сухарьок