Справа № 826/10339/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Арсірія Р.О., при секретарі судового
засідання Шевченко М.В. вирішив
адміністративну справу
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Форпост-Оберіг» до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві провизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Позивач
звернувся до суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
відповідача є протиправним та підлягає
скасуванню, оскільки він не порушував
вимог п.198.1., п.198.2., п.198.3. ст.198, п.201.1.,
п.201.4., п.201.6. ст.201 Податкового кодексу
України, що підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами, які були надані
відповідачу під час перевірки та
засвідчують належне виконання
позивачем вимог податкового
законодавства України в частині
підтвердження права на податковий
кредит по взаємовідносинам з
Відповідач проти позову заперечував,
вважаючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення законним та
обґрунтованим, винесеним на підставі
та на виконання норм податкового
законодавства за результатами
перевірки позивача, в ході якої було
встановлено факт нереальності
проведення господарських операцій між
позивачем та контрагентами, що за
правилами діючого податкового
законодавства позбавляє платника
податків (позивача) права на формування
податкового кредиту по таким
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні подані сторонами документи і
матеріали, заслухавши пояснення їхніх
представників, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
січень 2014 року та по взаємовідносинах з
За результатами перевірки позивача,
відповідачем було складено акт від
20.06.2014 року № 1753/26-52-22-01-11/37312299, яким
зафіксовані виявлені під час перевірки
порушення позивачем норм податкового
законодавства України, а саме: п.198.1.,
п.198.2., п.198.3. ст.198, п.201.1., п.201.4., п.201.6. ст.201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість, яка підлягає сплаті
до бюджету у сумі 1 835 644,00 грн., а саме по
періодам: січень 2014 року в сумі 810 981,00
грн., лютий 2014 року в сумі 1 024 663,00 грн.
Вищезазначені порушення обґрунтовані
з боку відповідача наступним.
В ході перевірки позивача відповідачем
від ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві отримано
електронну копію акту від 03.04.2014 року №
964/26-59-22-03/38465810 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
щодо підтвердження господарських
відносин з постачальниками та
покупцями за період з 01.02.2013 року по
31.01.2014 року», згідно якого встановлено,
що товариство має стан платника « 9» -
направлено повідомлення про
відсутність за місцезнаходженням;
відповідно до бази даних ДПС,
податкової звітності та інших джерел
інформації, встановлено укладання
цивільно-правових відносин та
проведення безтоварних операцій,
спрямованих на надання податкової
вигоди для третіх осіб з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту. Отже, ТОВ
«Леотрейдінг Нью» здійснювало
діяльність, спрямовану на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди третім особам.
Правочини укладені з контрагентами
порушують публічний прядок, суперечать
інтересам держави та суспільства,
вчинені удавано з метою ухилення від
сплати податків третіх осіб.
Також, під час перевірки позивача
відповідачем від ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
отримано електронну копію акту від
16.04.2014 року № 1054/26-59-22-03/38463111 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Дельта Нью» () щодо підтвердження господарських
відносин з постачальниками та
покупцями за січень 2014 року», згідно
якого встановлено, що товариство має
стан платника « 9» - направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням; ТОВ «Дельта Нью»
здійснювало діяльність, спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третіх
осіб. Правочини укладені з
контрагентами порушують публічний
прядок, суперечать інтересам держави
та суспільства, вчинені удавано з метою
ухилення від сплати податків третіх
Крім того, під час перевірки позивача
відповідачем від Броварської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
отримано електронну копію акту від
28.04.2014 року № 34/10-06-22-04/32903695 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП «Хамсін Плюс» () з питання підтвердження
господарських відносин із
підприємствами-постачальниками та
підприємствами-покупцями за період з
встановлено, що товариство має стан
платника « 9» - направлено повідомлення
про відсутність за місцезнаходженням;
діяльність товариства має ознаки
нереальності здійснення
фінансово-господарських операцій.
Оскільки на ПП «Хамсін Плюс» відсутні
складські приміщення, виробничі
потужності для здійснення будь-якого
виду діяльності відсутні, вбачається
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій надання податкової вигоди
переважно з контрагентами, які не
виконують свої податкові зобов'язання,
зокрема, у випадках, коли операції
здійснюються через посередників з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру. Отже,
встановлена відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності оборотних коштів,
виробничих активів, складський
приміщень, транспортних засобів при
значних обсягах реалізації товарів
(робіт, послуг). Отже,
фінансово-господарська діяльність ПП
«Хамсін Плюс» здійснюється поза межами
правового поля, що у свою чергу,
свідчить про не набуття належним чином
цивільної право-дієздатності
підприємства, фінансово-господарські
взаємовідносини між ПП «Хамсін Плюс»
та контрагентами-покупцями є
фіктивними правочинами та такими, що
вчинені без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювались цими
Також, в ході перевірки позивача
відповідачем від ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
отримано електронну копію акту від
15.05.2014 року № 1368/26-55-22-10/38489260 «Про
неможливість проведення зустрічної
питань підтвердження господарських
відносин із платниками податків за
період 01.01.2014 року по 31.03.2014 року» згідно
якого встановлено, що товариство не
знаходиться за адресою
місцезнаходження; встановлено
відсутність будь-якої інформації про
наявні складські приміщення, наявність
автомобільного чи іншого транспорту,
устаткування, а також трудових
ресурсів, що необхідно для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства. Фактично у ТОВ «Евентис»
відсутні трудові ресурси, виробниче
обладнання, транспортне та торгівельне
обладнання, сировина та матеріали для
здійснення основного виду діяльності.
Отже, ТОВ «Евентис» здійснювало
діяльність, спрямовану на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди третім особам.
Правочини укладені з контрагентами
порушують публічний прядок, суперечать
інтересам держави та суспільства,
вчинені удавано з метою ухилення від
сплати податків третіх осіб.
Надавши оцінку викладеному, відповідач
дійшов висновку про відсутність
реальності вчинення господарських
операцій між позивачем та
контрагентами - ТОВ «Леотрейдінг Нью»,
ТОВ «Дельта Нью», ПП «Хамсін Плюс», ТОВ
«Евентис», а наслідком податкового для
обліку є лише фактичний рух активів
задекларований на папері, отже
складені по таким операціям первинні
документи (податкові накладні) є
такими, що складені всупереч вимогам
діючого законодавства, у зв'язку з чим
не можуть підтвердити факт здійснення
господарських операцій та засвідчити
право позивача на формування
податкового кредиту по таким
господарським операціям з
У зв'язку з виявленими порушеннями та
на підставі акта перевірки позивача
від 20.06.2014 року № 1753/26-52-22-01-11/37312299,
відповідачем прийняте оскаржуване
податкове повідомлення-рішення форми
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у розмірі 1 835 644,00
грн. і застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 917 822,00 грн.
Відповідно до п.56.1. ст.56 Податкового
кодексу України, рішення, прийняті
контролюючим органом, можуть бути
оскаржені в адміністративному або
судовому порядку.
Вважаючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення відповідача
протиправним та необґрунтованим, а,
відтак, таким, що підлягає скасуванню,
позивач звернувся з відповідним
позовом до суду.
Дослідивши та надавши оцінку наявним у
матеріалах справи письмовим доказам, а
також поясненням представників сторін,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у відкритому судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.
Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України
(далі-Кодекс), він, зокрема, визначає
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Кодексу,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Згідно пп. "а" п.198.1, п.198.2., абз.1 п.198.3. ст.198
Кодексу, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, крім
іншого, придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового
кредит виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Згідно п.198.6. ст.198 Кодексу, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Відповідно до п.201.1. ст.201 Кодексу,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів:
а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.
У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
а) порядковий номер податкової
б) дата виписування податкової
в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;
г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування
ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;
з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;
и) вид цивільно-правового договору;
і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);
ї) номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
Приписами п.201.4 ст.201 Кодексу
передбачено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст. 201 Кодексу).
Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі якщо
частка товарів/послуг, послуг не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (п. 201.7 ст. 201
Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 Кодексу).
Так, наказом Міністерства фінансів
України від 01.11.2011 року № 1379 на
виконання положень ст.201 Кодексу
затверджено Порядок заповнення
податкової накладної, який набрав
чинності 16.12.2011 року та втратив
чинність 01.03.2014 року, тобто діяв на
момент виникнення спірних
правовідносин (надалі - Порядок № 1379).
Відповідно до п.5 Порядку №1379, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п.6.2 Порядку №1379).
Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, зокрема:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (п.6.3 Порядку №1379).

Крім того, відповідно до ст.1 Закону
України «Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні»,
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 зазначеного Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4, п.2.5 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто,
а підпис може бути скріплений печаткою.
Електронний підпис накладається
відповідно до законодавства про
електронні документи та електронний
документообіг.

З аналізу п.2.15 та п.2.16 вищевказаного
Положення встановлено, що
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Системний аналіз викладених
законодавчих норм свідчить про те, що
до складу податкового кредиту не
відносяться суми сплаченого податку на
додану вартість у складі ціни за
придбані товари (роботи, послуги), які
не підтверджені відповідними
первинними документами (податковими
накладними), складеними у
відповідності до вимог чинного
законодавства, у тому числі, Закону
України «Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні».

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач мав договірні взаємовідносини
з контрагентами - ТОВ «Леотрейдінг Нью»
та ТОВ «Дельта Нью» у січені 2014 року,
ТОВ «Хамсін Плюс» та ТОВ «Евентис» у
лютому 2014 року.

Так, взаємовідносини позивача з ТОВ
«Хамсін Плюс» ґрунтувалися на
договорах поставки від 01.02.2014 року №
КО-116, від 14.02.2014 року № 1-Ф, від 20.02.2014
року, від 01.02.2014 року № КО-114, за умовами
яких, постачальник (ТОВ «Хамсін Плюс»)
зобов'язується передавати у власність
покупця (позивача) продукцію, а
покупець зобов'язується приймати цю
продукцію та повністю оплачувати її
ціну. Умови про найменування, марку,
кількість, ціну та умови поставки
окремої партії товару узгоджується
сторонами. Ціна на товар, що
постачається постачальником у
конкретній партії вказується у
видатковій накладній, що є невід'ємною
частиною даного договору.

На підтвердження реальності
зазначених господарських операцій,
виконання умов договорів поставки, а
також сплати податку на додану
вартість у складі ціни за придбані у
контрагента товари, позивачем надані
суду копії наступних первинних
документів:

видаткових накладних від 28.02.2014 року №
РН-4 на суму 232080,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 38680,00
грн.), від 28.02.2014 року № РН-2 на суму 649650,00
грн. (у т.ч. ПДВ - 108275,00 грн.), від 28.02.2014
року № РН-3 на суму 116400,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
19400,00 грн.), від 28.02.2014 року № РН-1 на суму
2110250,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 351708,39 грн.);

податкових накладних від 28.02.2014 року №
307 на суму 232080,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 38680,00
грн.), від 28.02.2014 року № 302 на суму 649650,00
грн. (у т.ч. ПДВ - 108275,00 грн.), від 28.02.2014
року № 310 на суму 116400,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
19400,00 грн.), від 28.02.2014 року № 301 на суму
2110250,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 351708,39 грн.).

Взаємовідносини позивача з ТОВ «Дельта
Нью» ґрунтувалися на договорі про
оперативне коригування схем
дислокації постів від 01.03.2013 року №
О01-2013, за умовами якого, виконавець (ТОВ
«Дельта Нью») зобов'язується надати, а
замовник (позивач) прийняти та оплатити
послуги зі збору інформації про
особливості здійснення охоронної
діяльності на об'єктах замовника та в
разі потреби оперативне коригування
схем дислокації постів та технічних
засобів безпеки об'єктів охорони
замовника та вжиття системних заходів
покращення здійснення охоронної
діяльності на постах замовника.
Загальна вартість послуг складає 12 000
000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 2000000,00 грн.

На підтвердження реальності
зазначених господарських операцій,
виконання умов договору про оперативне
коригування схем дислокації постів, а
також сплати податку на додану
вартість у складі ціни за придбані у
контрагента послуги, позивачем надані
суду копії наступних первинних
документів:

акта здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 31.01.2014 року на суму 1193407,20
грн. (у т.ч. ПДВ - 198901,20 грн.) та довідки
про надані послуги;

податкової накладної від 31.01.2014 року №
31 на суму 1193407,20 грн. (у т.ч. ПДВ - 198901,20
грн.).

Взаємовідносини позивача з ТОВ
«Леотрейдінг Нью» ґрунтувалися на
договорі субпідряду про надання послуг
охорони та комплексного забезпечення
безпеки об'єктів від 01.03.2013 року № 1-0103,
за умовами якого, субпідрядник (з ТОВ
«Леотрейдінг Нью») зобов'язується на
свій ризик та своїми вилами надати
послуги по охороні майна, забезпечення
безпеки, підтримка громадського
порядку та забезпечення пропускного
режиму на об'єктах замовника
підрядника (позивача). Запланована
вартість послуг складає 30000000,00 грн.

На підтвердження реальності
зазначених господарських операцій,
виконання умов договору субпідряду про
надання послуг охорони та комплексного
забезпечення безпеки об'єктів, а також
сплати податку на додану вартість у
складі ціни за придбані у контрагента
послуги, позивачем надані суду копії
наступних первинних документів:

акта здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 31.01.2014 року на суму 3673480,00
грн. (у т.ч. ПДВ - 612080,00 грн.) та довідки
про надані послуги;

податкової накладної від 31.01.2014 року №
320 на суму 3673480,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 612080,00
грн.).

Взаємовідносини позивача з ТОВ
«Евентис» ґрунтувалися на договорі про
надання послуг від 01.02.2014 року № 1-1/14, за
умовами якого, виконавець (ТОВ
«Евентис») зобов'язується надати, а
замовник (позивач) прийняти та оплатити
послуги зі збору інформації про
особливості здійснення охоронної
діяльності на об'єктах замовника та в
разі потреби оперативне коригування
схем дислокації постів та технічних
засобів безпеки об'єктів охорони
замовника та вжиття системних заходів
покращення здійснення охоронної
діяльності на постах замовника.
Загальна вартість послуг складає
20000000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 3333333,00 грн.

На підтвердження реальності
зазначених господарських операцій,
виконання умов договору про надання
послуг, а також сплати податку на
додану вартість у складі ціни за
придбані у контрагента послуги,
позивачем надані суду копії наступних
первинних документів:

акта здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 28.02.2014 року на суму 2670000,00
грн. (у т.ч. ПДВ - 445000,00 грн.) та довідки
про надані послуги;

податкової накладної від 28.02.2014 року №
45 на суму 2670000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 445000,00
грн.).

Також, взаємовідносини позивача з ТОВ
«Евентис» ґрунтувалися на договорі про
надання послуг від 01.02.2014 року № Р-2/14, за
умовами якого, підрядник (ТОВ
«Евентис») зобов'язується за завданням
замовника (позивача) виконати ремонт
приміщення за адресою: м. Київ, вул.
Червоноткацька, 59/2, а замовник
зобов'язується прийняти ці роботи та
оплатити їх вартість. За виконання
роботи замовник виплачує виконавцю
винагороду у розмірі, що буде вказаний
в акті виконаних робіт, але не менше
369000,00 грн.

На підтвердження реальності
зазначених господарських операцій,
виконання умов договору про надання
послуг, а також сплати податку на
додану вартість у складі ціни за
придбані у контрагента послуги,
позивачем надані суду копії наступних
первинних документів:

акта здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 28.02.2014 року на суму 369600,00 грн.
(у т.ч. ПДВ - 61600,00 грн.) та довідки про
надані послуги;

податкової накладної від 28.02.2014 року №
46 на суму 369600,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 61600,00
грн.).

В ході розгляду даної справи, судом
також встановлено та не заперечується
відповідачем, що на момент укладання
вищезазначених договорів та
здійснення господарських операцій,
позивач та його контрагенти були
належним чином зареєстровані як
юридичні особи та платники ПДВ,
установчі документи позивача та/або
його контрагентів не визнані в
судовому порядку недійсними та
відсутні вироки судів щодо можливих
зловживань з боку їх посадових осіб, у
тому числі, й укладання нікчемних
правочинів та/або здійснення
нереальних господарських операцій.

При цьому, суд притримується позиції,
що у разі якщо на час здійснення
господарських операцій, за якими
податковий орган не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість та до складу валових
витрат відповідних витрат по
взаємовідносинам з постачальниками,
вони були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платник
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність, ні за
несплату податків продавцем, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Судом також враховуються положення
ст.18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», якою закріплено, що,
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними; якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

В ході судового розгляду судом
встановлено, що ТОВ «Леотрейдінг Нью»,
ТОВ «Дельта Нью», ТОВ «Хамсін Плюс» та
ТОВ «Евентис» зареєстровані як
юридичні особи в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також
зареєстровані платниками податку на
додану вартість.

При цьому, доказів на підтвердження
того, що контрагенти позивача не мали
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірним
операціям та доказів відсутності
фактичних дій, спрямованих на
виконання взятих зобов'язань,
відповідачем до суду не подано.

В той же час, податковим органом не
заперечується, що позивачем як
платником податків, у податковому та
бухгалтерському обліку відображені
операції по взаємовідносинам з ТОВ
«Леотрейдінг Нью», ТОВ «Дельта Нью»,
ТОВ «Хамсін Плюс» та ТОВ «Евентис» на
підставі первинних документів, перелік
яких наведено вище.

Під час огляду та дослідження
первинних документів, поданих
позивачем на підтвердження його
взаємовідносин з контрагентами - ТОВ
«Леотрейдінг Нью», ТОВ «Дельта Нью»,
ТОВ «Хамсін Плюс» та ТОВ «Евентис» -
судом не встановлено їх
невідповідності вимогам чинного
законодавства, отже такі первинні
документи можна вважати належними
доказами реальності здійснених
господарських операцій позивача з
контрагентами.

Суд критично сприймає доводи
відповідача, сформовані на підставі
актів про неможливість проведення
зустрічної звірки контрагентів
позивача, оскільки інформація,
викладена в них, фактично переписана
відповідачем в акт перевірки позивача
без належного дослідження та надання
оцінки первинним документам, складеним
по взаємовідносинам позивача з
контрагентами, як того вимагають норми
діючого податкового законодавства
України.

Крім того, суд вважає за необхідне
зауважити наступне.

Відповідно до п.73.5 ст.73 Кодексу, з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
у десятиденний термін.

Як вбачається з матеріалів справи, в
порушення вимог Податкового кодексу
України, податковими органами
складений акт, а не довідка, як це
передбачено вимогами податкового
законодавства.

Зустрічна звірка є заходом
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби,
відповідно до п.73.5 ст.73 Кодексу та,
згідно її віднесенням законодавцем до
глави 7 Податкового кодексу України
«Інформаційно-аналітичне забезпечення
діяльності органів державної
податкової служби».

Згідно п.4.4., п.5.1. Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок,
затверджених наказом ДПА України від
22.04.2011 року № 236, у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) (далі - Журнал реєстрації
довідок/актів) (додаток 4) та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами ДПС України.

У разі неможливості проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання разом із Актом органу
ДПС - ініціатору надсилаються належним
чином засвідчені копії наявних
матеріалів, що підтверджують цей факт,
матеріалів щодо вжитих заходів з метою
проведення зустрічної звірки, а також
інших наявних в органі ДПС матеріалів,
що мають або можуть мати відношення до
питань запиту і не підтверджують дані
платника податків, наведені у такому
запиті.

Відповідачем не подані суду докази, які
б підтверджували неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагентів позивача, в той же час, в
актах про неможливість проведення
зустрічної звірки викладені висновки,
незважаючи на те, що фактично за даними
податкового органу зустрічна звірка
контрагентів не відбулась.

Таким чином, висновки акту перевірки
позивача, сформовані, крім іншого, на
підставі актів про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагентів позивача є
безпідставними.

Крім того, відсутні жодні докази
(вироки суду), які б встановлювали вину
посадових осіб контрагентів та/або
позивача щодо будь-яких зловживань,
зокрема, укладання нікчемних
правочинів, здійснення фіктивної
діяльності чи здійснення нереальних
господарських операцій.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ст.228
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України), правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність вини та
мети, включених до складу
правопорушення, підлягають
обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Крім того, при кваліфікації
правочину за ст. 228 ЦК України має
враховуватися вина, яка виражається у
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. При цьому, доказом вказаного
вище може бути вирок суду,
постановлений у кримінальній справі.
Однак, доказів існування такого, що
набрав законної сили вирок суду по
кримінальній справі щодо посадових
осіб позивача та/або його контрагента,
податковим органом надано не було.

Статтею 207 Господарського кодексу
України передбачено, що господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Недійсною може бути визнано також
нікчемну умову господарського
зобов'язання, яка самостійно або в
поєднанні з іншими умовами
зобов'язання порушує права та законні
інтереси другої сторони або третіх
осіб. Нікчемними визнаються, зокрема,
такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають
або обмежують відповідальність
виробника продукції, виконавця робіт
(послуг) або взагалі не покладають на
зобов'язану сторону певних обов'язків;
допускають односторонню відмову від
зобов'язання з боку виконавця або
односторонню зміну виконавцем його
умов; вимагають від одержувача товару
(послуги) сплати непропорційно
великого розміру санкцій у разі
відмови його від договору і не
встановлюють аналогічної санкції для
виконавця.

Таким чином, необхідними умовами для
визнання угоди недійсною є її
укладання з метою, що завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.

Також, суд зазначає, що з 01.01.2011 року
набрала чинності ч. 3 ст. 228 ЦК України,
відповідно до якої доводи податкового
органу про недійсність правочину, що
суперечить інтересам держави, повинні
бути доведені рішенням суду, яке
набрало законної сили.

В свою чергу, відповідачем не надано до
суду доказів щодо недійсності
правочинів, укладених між позивачем та
його контрагентами - ТОВ «Леотрейдінг
Нью», ТОВ «Дельта Нью», ТОВ «Хамсін
Плюс» та ТОВ «Евентис», а, відтак,
враховуючи обставини даної справи, суд
дійшов висновку, що відсутні підставі
стверджувати про неспричинення
реального настання правових наслідків
за господарськими операціями між
позивачем та ТОВ «Леотрейдінг Нью», ТОВ
«Дельта Нью», ТОВ «Хамсін Плюс» та ТОВ
«Евентис» на підставі їхньої
нікчемності.

Враховуючи викладені законодавчі
норми та обставини справи, суд дійшов
висновку, що взаємовідносини позивача
з контрагентами за перевіряємий період
оформлені належним чином укладеними
договорами, які не визнані недійсними в
судовому порядку, а також підтверджені
виданими контрагентами відповідними,
належним чином оформленими первинними
документами. Також, зазначені
господарські операції належним чином
відображено у податковому та
бухгалтерському обліку позивача, що
цілком підтверджує реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та контрагентами - ТОВ
«Леотрейдінг Нью», ТОВ «Дельта Нью»,
ТОВ «Хамсін Плюс» та ТОВ «Евентис».

З огляду на викладене вище, операції
позивача з ТОВ «Леотрейдінг Нью», ТОВ
«Дельта Нью», ТОВ «Хамсін Плюс» та ТОВ
«Евентис» здійснені в межах його
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
первинними документами (у тому числі
податковими накладними), що є
свідченням добросовісності позивача
при здійсненні вказаних операцій.
Позивачем вчинено дії та досягнуто
конкретних результатів, які визначають
саме поняття господарської операції -
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань та фінансових
ресурсів.

Враховуючи зазначене, позивачем
виконані передбачені законодавством
вимоги для підтвердження права на
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ «Леотрейдінг
Нью», ТОВ «Дельта Нью», ТОВ «Хамсін
Плюс» та ТОВ «Евентис».

Відповідно до ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

При цьому, податковий орган не подав
жодних належних та допустимих доказів,
які б свідчили про наявність обставин,
що виключають обґрунтованість
заявленої позивачем податкової вигоди
- як-то безтоварний характер здійснених
операцій, а тому позивачем були
виконані передбачені законодавством
вимоги для підтвердження права на
формування валових витрат та
податкового кредиту по
взаємовідносинам з контрагентами - з
ТОВ «Леотрейдінг Нью», ТОВ «Дельта
Нью», ТОВ «Хамсін Плюс» та ТОВ
«Евентис».

Крім вищенаведеного, суд звертає увагу
на правову позицію Вищого
адміністративного суду України,
викладену в інформаційному листі від
20.07.2010 року № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавленню платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти
Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява №6689/03), які відповідно до ч.1 ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" підлягають
застосуванню судами як джерела права, у
яких визначено, що платника податку не
може бути позбавлено права на
податковий кредит за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням податкового
кредиту, при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

З урахуванням того, що по справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, виданих
зареєстрованими платниками податку на
додану вартість, суд дійшов висновку
про протиправність донарахування
позивачу грошових зобов'язань з
податку на додану вартість і
застосування до нього штрафних
(фінансових) санкцій оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням від
09.07.2014 року № .

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірне рішення
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішення суб'єкта владних
повноважень, встановлених ч.3 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України, до яких, зокрема, відносяться
прийняття рішень на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем не доведено
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення від
09.07.2014 року № з урахуванням вимог
встановлених ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, за правилами,
встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, а
також пояснення представників сторін,
суд дійшов висновку, що заявлені
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Форпост-Оберіг»
задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 09.07.2014 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі 2
753 466,00 грн.

Судові витрати в сумі 487,20 грн.
присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Форпост-Оберіг» за рахунок Державного
бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Р.О. Арсірій