Справа № К/9991/20446/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/20446/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги
С.В.

Загороднього А.Ф.

при секретарі Сперкач Т.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_2,

представників відповідачів - Бережного
С.Г., Гайворонського О.Ю.

розглянувши в судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 31 березня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до Служби Безпеки
України, Голови Служби Безпеки України
- Наливайченка В.О., першого заступника
директора Інституту підготовки
юридичних кадрів для Служби Безпеки
України у складі Національної
юридичної академії України імені
Ярослава Мудрого - Мусієнка І.І.,
заступників директора Інституту
підготовки юридичних кадрів для Служби
Безпеки України у складі Національної
юридичної академії України імені
Ярослава Мудрого - Кучерини С.Є.,
Макарова А.В., третя особа - ОСОБА_11 про
визнання неправомірним та нечинним
подання на звільнення, визнання
нечинними та скасування наказів,
поновлення на службі, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до Служби Безпеки
України, Голови Служби Безпеки України
- Наливайченка В.О., першого заступника
директора Інституту підготовки
юридичних кадрів для Служби Безпеки
України у складі Національної
юридичної академії України імені
Ярослава Мудрого - Мусієнка І.І.,
заступників директора Інституту
підготовки юридичних кадрів для Служби
Безпеки України у складі Національної
юридичної академії України імені
Ярослава Мудрого - Кучерини С.Є.,
Макарова А.В., третя особа - ОСОБА_11 про
визнання неправомірним та нечинним
подання на звільнення, визнання
нечинними та скасування наказів,
поновлення на службі, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення по
справі та направити справу на новий
судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивачем 07.11.2007 року
був поданий рапорт на ім'я першого
заступника директора Інституту
підготовки слідчих кадрів для СБ
України у складі Національної
юридичної академії України імені
Ярослава Мудрого Мусієнка І.І. про
звільнення його з військової служби в
органах СБ України за власним бажанням,
наявністю вислуги років та погіршенням
стану здоров'я відповідно до пунктів
«б», «д» статті 67 Положення про
проходження військової служби за
контрактом та кадрової військової
служби у Службі безпеки України.

За наслідками розгляду поданого
рапорту було складено подання про
звільнення з військової служби в
Службі безпеки України підполковника
ОСОБА_5, з яким позивач був ознайомлений
під розпис 13.12.2007 року.

Наказом Голови Служби безпеки України
від 24.12.2007 року № 2039-ос, виданим на
підставі подання до звільнення з
військової служби, ОСОБА_5 був
звільнений з військової служби за
підпунктом «а» пункту 65 та підпунктом
«д» пункту 67 Положення про проходження
військової служби за контрактом та
кадрової військової служби у Службі
безпеки України (за власним бажанням) в
запас Служби Безпеки України.

Наказом т.в.о. першого заступника
директора Інституту підготовки
слідчих кадрів для Служби безпеки
України у складі Національної
юридичної академії України імені
Ярослава Мудрого Кучерини С.Є. № 22-ос
від 29.12.2007 року було виключено із
списків особового складу та знято з
усіх видів забезпечення підполковника
ОСОБА_5, з правом носіння військової
форми одягу, з 31.12.2007 року.

Позивач не погодився з таким наказом,
подавши до суду адміністративний позов
03.12.2008 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що позивач пропустив строк
звернення до суду з даним позовом, а
також з того, що наказ відповідача по
Інституту підготовки юридичних кадрів
для СБУ щодо тимчасового виконання
Кучериною С.Є. 29 грудня 2007 року
обов'язків першого заступника
директора Інституту підготовки
юридичних кадрів для СБУ стосується
безпосередньо лише Кучерини С.Є., не
зачіпаючи права, свободи та інтереси
ОСОБА_5

Відповідно до частини другої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції, на час звернення
позивача до суду) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів; а відповідно
до частини першої статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідно до пункту 13 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 06 березня 2008 року № 2 "Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ" при розгляді
спорів з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
застосовуються строки звернення до
суду, встановлені спеціальними
законами. У разі коли ці закони
зазначені питання не врегульовують, то
з врахуванням необхідності
субсидіарного застосування законів
про працю суди повинні виходити із
строків звернення до суду, визначених
частиною першою статті 233 Кодексу
законів про працю України. Тому
громадянин може звернутися із заявою
про вирішення спору в тримісячний
строк із дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
з публічної служби - у місячний строк із
дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Згідно з частиною 1 статті 233 Кодексу
законів про працю України працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Згідно з пунктом 65 Положення про
проходження військової служби
відповідними категоріями
військовослужбовців, затвердженого
Указом Президентом України № 1053 від
07.11.2001 року військовослужбовець,
стосовно якого прийнято рішення про
дострокове розірвання контракту, має
право оскаржити наказ про дострокове
розірвання контракту і звільнення з
військової служби у порядку,
встановленому законодавством.
Оскарження не припиняє виконання
наказу.

Крім того, відповідно до пункту 7.11
Наказу Служби безпеки України від 14
жовтня 2008 року N 772 «Про затвердження
Інструкції про організацію виконання
Положення про проходження військової
служби військовослужбовцями Служби
безпеки України» військовослужбовець,
стосовно якого прийнято рішення про
дострокове розірвання контракту, має
право оскаржити це рішення у
встановленому чинним законодавством
порядку. Оскарження не припиняє
виконання рішення. У разі визнання
рішення про дострокове розірвання
контракту (звільнення) незаконним
військовослужбовець поновлюється на
посаді, яку займав до звільнення, або на
рівній посаді.

Оскільки спеціальним законодавством
України не передбачено строки
звернення військовослужбовців Служби
безпеки України з позовом про
поновлення на службі до суду, то судами
попередніх інстанцій вірно
застосовані строки, визначені частиною
1 статті 233 Кодексу законів про працю
України.

За приписами статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку, що пропущення
позивачем строків звернення до суду з
позовними вимогами про визнання
нечинним та скасування наказу СБУ від 24
грудня 2007 року № 2039-ос, визнання
нечинним та скасування наказу від 29
грудня 2007 року № 22-ос, поновлення
позивача на військовій службі в СБУ з 31
грудня 2007 року, зобов'язання СБУ
нарахувати всі види забезпечення є
законною та обґрунтованою підставою
для відмови у їх задоволенні, оскільки
на цьому наполягав відповідач.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги не спростовуються
висновки, викладені в судовому рішенні,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 01
березня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 31 березня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до Служби Безпеки
України, Голови Служби Безпеки України
- Наливайченка В.О., першого заступника
директора Інституту підготовки
юридичних кадрів для Служби Безпеки
України у складі Національної
юридичної академії України імені
Ярослава Мудрого - Мусієнка І.І.,
заступників директора Інституту
підготовки юридичних кадрів для Служби
Безпеки України у складі Національної
юридичної академії України імені
Ярослава Мудрого - Кучерини С.Є.,
Макарова А.В., третя особа - ОСОБА_11 про
визнання неправомірним та нечинним
подання на звільнення, визнання
нечинними та скасування наказів,
поновлення на службі, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
матеріальної та моральної шкоди - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф.Загородній