Справа № К/9991/25206/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/25206/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Ліквідатора Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ареал-Безпека»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2010 року

у справі № 2а-9342/09/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ареал-Безпека»

до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва

про визнання недійсним акту перевірки
та протиправними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ареал-Безпека» (далі
- позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва (далі
- відповідач) про визнання нечинними
пунктів 3.1.2, 3.2.2 акту перевірки від 21
липня 2009 року № 8511/23-11/35212029; визнання
протиправними податкових
повідомлень-рішень від 29 липня 2009 року
№ /0 та № /0.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 січня 2010 року позовні вимоги
задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва № /0
від 29 липня 2009 року. Скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва № /0
від 29 липня 2009 року. Врешті позовних
вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2010 року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 січня 2010 року скасовано. В
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 29
липня 2009 року № /0 та № /0
відмовлено. Закрито провадження у
справі в частині визнання нечинними
пунктів 3.1.2, 3.2.2 акту перевірки від 21
липня 2009 року № 8511/23-11/35212029 ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва.

В касаційній скарзі ліквідатор ТОВ
«Ареал-Безпека», посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2010 року і закрити провадження у справі.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Солом'янському районі м. Києва
була проведена виїзна планова
перевірка ТОВ «Ареал-Безпека» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 14 червня 2007
року по 31 березня 2009 року, валютного та
іншого законодавства за період з 14
червня 2007 року по 31 березня 2009 року, за
результатами якої складений акт
№8511/23-11/35212029 від 21 липня 2009 року.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені зокрема: вимоги
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток у періоді,
який перевірявся, на загальну суму
203537,93 грн., у тому числі: за 3 квартал 2007
року - 15498,69 грн., за 4 квартал 2007 року -
53778,99 грн., за 1 квартал 2008 року - 107187,90
грн., за 2 квартал 2008 року - 27072,36 грн.;
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість у періоді,
який перевірявся, на загальну суму
155953,21 грн., у тому числі: за серпень 2007
року - 12046,30 грн., за жовтень 2007 року - 2006,56
грн., за листопад 2007 року - 20724,80 грн., за
грудень 2007 року - 20644,49 грн., за січень 2008
року - 9152,16 грн., за лютий 2008 року - 42042,50
грн., за березень 2008 року - 34620,99 грн., за
квітень 2008 року - 14715,41 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що ТОВ «Ареал-Безпека» неправомірно
включило до складу валових витрат
відповідного податкового періоду
вартість придбаних у ТОВ «Логістік
тур» та ТОВ «Оптова будівельна мережа»
товарів (робіт, послуг), а податок на
додану вартість, сплачений у складі
такої вартості, - до податкового
кредиту відповідного податкового
періоду, оскільки: згідно висновків
експерта Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру ГУ
МВС України в м. Києві від 23 жовтня 2008
року № 9503, № 9504 від 24 жовтня 2008 року №
9505, № 9506 підписи у податковій звітності
та на податкових накладних, виписаних
ТОВ «Логістік тур» на адресу позивача,
були виконані не директором ТОВ
«Логістік тур», яким значиться
громадянин Климук Андрій Арсанійович;
згідно протоколів допитів Климук
Андрій Арсанійович (який значиться
директором ТОВ «Логістік тур») та
Головенко Лариса Володимирівна (яка
значиться директором ТОВ «Оптова
будівельна мережа») вказали, що вказані
товариства були зареєстровані ними без
мети здійснення підприємницької
діяльності на прохання малознайомих
осіб за винагороду; в провадженні
Головного СУ МВС України знаходиться
кримінальна справа № 56-1937, порушена 06
жовтня 2008 року стосовно ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 за ознаками злочинів,
передбачених частиною 3 статті 28,
частиною 2 статті 205 Кримінального
кодексу України, щодо створенні
суб'єктів підприємницької діяльності з
метою прикриття незаконної діяльності
до низки яких входили і ТОВ «Логістік
тур» та ТОВ «Оптова будівельна мережа».
Вказані обставини слугували підставою
для висновку податкового органу про те,
що первинні бухгалтерські, виписані
ТОВ «Логістік тур» та ТОВ «Оптова
будівельна мережа», не можуть бути
прийняті до уваги як первинні
бухгалтерські документи у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та, як наслідок, не дають
позивачу права на формування валових
витрат та податкового кредиту. При
цьому, реальність господарських
операцій між позивачем та вказаним
суб'єктом господарювання податковим
органом в акті перевірки не
заперечувалась.

29 липня 2008 року ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва на підстав вказаного
акту перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктами 17.1.3, 17.1.6
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ТОВ «Ареал-Безпека» суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на
прибуток у розмірі 305307,00 грн., у тому
числі: 203538,00 грн. - за основним платежем,
101769,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

29 липня 2008 року ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва на підстав вказаного
акту перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ТОВ «Ареал-Безпека» суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 233930,00 грн., у тому
числі: 155953,00 грн. - за основним платежем,
77977,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що податковий орган
неправомірно визначив позивачу
податкові зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) з
податку на прибуток та податку на
додану вартість, оскільки факт
поставки товарно-матеріальних
цінностей та виконання монтажних та
пусконалагоджувальних робіт, а також
оплати їх вартості (у тому числі
податку на додану вартість)
підтверджений належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, та не
заперечувався податковим органом, у
зв'язку з чим позивач правомірно
сформував вадові витрати та податковий
кредит відповідного податкового
періоду за господарськими операціями з
ТОВ «Логістік тур» та ТОВ «Оптова
будівельна мережа», з урахуванням того,
що на момент виконання господарських
операцій ТОВ «Логістік тур» та ТОВ
«Оптова будівельна мережа» були
належним чином зареєстрованими
юридичними особами та платниками
податку на додану вартість, а також
зважаючи на те, що доказів несхвалення
ТОВ «Логістік тур» та ТОВ «Оптова
будівельна мережа» правочинів,
укладених з позивачем, податковим
органом надано не було.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що первинні
бухгалтерські документи, виписані ТОВ
«Логістік тур» та ТОВ «Оптова
будівельна мережа» на адресу позивача,
складені з порушенням вимог пунктів2.1,
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства Фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, у зв'язку з чим
не дають позивачу права на формування
валових витрат та податкового кредиту.
Відмовляючи у задоволенні решти
позовних вимог, суд виходив з того, що в
силу положень Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПА України від 10 серпня 2005 року № 327,
акт перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених у
ході перевірки фактів порушень норм
податкового, валютного та іншого
законодавства. Закриваючи провадження
у іншій частині позовних вимог, суд
апеляційної інстанції не зазначив
мотивів, з яких він виходив, і положень
закону, якими він керувався.

Однак, погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції колегія
суддів не може, з огляду на наступне.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з абзацом 4 підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За приписами підпункту 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, наведені вище положення Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) та Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) пов'язують
виникнення у платника податків права
на включення до складу валових витрат
вартості придбаних товарів, а
сплачених ним у складі такої вартості
сум податку на додану вартість - до
складу податкового кредиту із
фактичним виконанням робіт (послуг) чи
поставкою товарів, у ціні яких цей
податок сплачений.

Як встановлено судом першої інстанції,
господарські операції з придбання
позивачем у ТОВ «Логістік тур» та ТОВ
«Оптова будівельна мережа» товарів
(робіт, послуг) мали реальний характер,
що підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
видатковими та податковими накладними,
платіжними дорученнями, актами
приймання виконаних підрядних робіт,
перелік та реквізити яких наведені у
акті перевірки, з урахуванням того, що
обставини щодо реальності
господарських операцій між позивачем
та вказаними суб'єктами господарювання
податковим органом не заперечувались
та знайшли своє підтвердженні в акті
перевірки.

Відповідно до статті 241 Цивільного
кодексу України (в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Частиною 2 статті 1158 Цивільного кодексу
України (в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що особа, яка вчинила дії в
майнових інтересах іншої особи без її
доручення, зобов'язана при першій
нагоді повідомити її про свої дії. Якщо
ці дії будуть схвалені іншою особою,
надалі до відносин сторін
застосовуються положення про
відповідний договір.

Як встановлено судом першої інстанції,
доказів несхвалення ТОВ «Логістік тур»
та ТОВ «Оптова будівельна мережа»
правочинів, укладених з позивачем,
податковим органом судам надано не
було.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про безпідставність визначення
позивачу податкових зобов'язань (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на прибуток та з
податку на додану вартість
оспорюваними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Також, суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
що в силу положень Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПА України від 10 серпня 2005 року № 327,
акт перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених у
ході перевірки фактів порушень норм
податкового, валютного та іншого
законодавства, з огляду на що позовні
вимоги про визнання нечинними пунктів
3.1.2, 3.2.2 акту перевірки від 21 липня 2009
року № 8511/23-11/35212029 задоволенню не
підлягають.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції. При
цьому, суд апеляційної скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалюючи нове судове рішення порушив
норми процесуального права, з огляду на
наступне.

Як вбачається з оригіналу довідки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
серії АБ № 33, доданої
ліквідатором ТОВ «Ареал-Безпека» до
касаційної скарги, 06серпня 2010 року до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
було внесено запис про державну
реєстрацію припинення юридичної особи
у зв'язку з визнанням її банкрутом.

Отже, на дату ухвалення Київським
апеляційним адміністративним судом
постанови від 15 вересня 2010 року ТОВ
«Ареал-Безпека» було ліквідоване, з
огляду на що суд апеляційної інстанції
в силі положень частини 2 статті 203
Кодексу адміністративного судочинства
України повинен був визнати законне
судове рішення суду першої інтонації
нечинним та закрити провадження у
справі.

Крім іншого, ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва надіслала до суду
касаційної інстанції клопотання про
закриття провадження у справі у зв'язку
з ліквідацією ТОВ «Ареал-Безпека».

Відповідно до частини 2 статті 228
Кодексу адміністративного судочинства
України касаційної інстанції визнає
законні судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій такими, що
втратили законну силу, і закриває
провадження у справі, якщо після їх
ухвалення виникли обставини, які є
підставою для закриття провадження у
справі, та ці судові рішення ще не
виконані.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України суд закриває провадження у
справі у разі ліквідації підприємства,
установи, організації, яка була
стороною у справі.

Оскільки невідповідність судового
рішення суду апеляційної інстанції
нормам матеріального чи
процесуального права виключає його
законність, а відтак і визнання цього
рішення таким, що втратило законну
силу, за наявності факту ліквідації
позивача, ухвалене у справі судове
рішення суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню з наведених вище
підстав, а законна постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 січня 2010 року визнається такою, що
втратила законну силу із закриттям
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 157, 219, 221, ч.2 ст.228, ст. ст.
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Ліквідатора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ареал-Безпека»
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2010 року скасувати.

Визнати законну постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 січня 2010 року такою, що втратила
законну силу.

Провадження у справі № 2а-9342/09/2670 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ареал-Безпека» до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва про
визнання недійсним акту перевірки та
протиправними податкових
повідомлень-рішень закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна