Справа № 2а-4340/11/1270
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року м. Київ
К/9991/66548/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
підприємства «Діло»

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 07 липня
2011 року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року

у справі № 2а-4340/11/1270

за позовом Приватного підприємства
«Діло»

до Ленінської міжрайонної державної
податкової інспекції у м. Луганську

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Діло»
(далі - ПП «Діло»; позивач) звернулось до
суду з позовом до Ленінської
міжрайонної державної податкової
інспекції у м. Луганську (далі -
Ленінська МДПІ у м. Луганську;
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень № від 06
травня 2011 року та № від 06 травня
2011 року.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 07 липня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року, в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі, позивач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ПП
«Діло», посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, просить
скасувати постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 07
липня 2011 року, ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 31 серпня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач просить відмовити в її
задоволенні.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено камеральні перевірки
податкових декларацій ПП «Діло» з
податку на додану вартість за
четвертий квартал 2008 року та за перший
квартал 2009 року, за результатами яких
складено акти № 620/16 від 22 квітня 2011
року та № 619/16 від 22 квітня 2011
року.

На підставі зазначених актів
перевірок Ленінською МДПІ у м.
Луганську прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 06
травня 2011 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 847,00 грн.
(678,00 грн. - основний платіж; 169,00 грн.
штрафні (фінансові) санкції), та
податкове повідомлення-рішення №
від 06 травня 2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 585,00 грн. (468,00 грн. -
основний платіж; 117,00 грн. штрафні
(фінансові) санкції).

Перевірками встановлено
порушення ПП «Діло» пунктів 200.1, 200.2
статті 200, пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на його адресу
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Восток-Сервіс-Плюс» за нікчемними
правочинами.

При наданні оцінки правомірності
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість у
четвертому кварталі 2008 року та у
першому кварталі 2009 року застосуванню
підлягають положення Закону України
від 03 квітня 1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР).

Так, пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999
року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
- Закон № 996-XIV) визначено, що первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Водночас надання податковому органу
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо контролюючий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

За змістом частини 4 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній на час розгляду
справи судом першої інстанції) вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

В розглядуваній ситуації доводи
податкового органу, підтримані
судовими інстанціями, про
недостовірність представлених
позивачем первинних документів та
невідповідність даних податкового
обліку підприємства фактичному змісту
господарських правовідносин
ґрунтуються на вироку Жовтневого
районного суду м. Луганська від
01 червня 2010 року у справі № 1-533/2010, яким
директора та засновника ТОВ «ВКФ
«Восток-Сервіс-Плюс» ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні злочинів,
передбачених частиною 1 статті 205,
частиною 2 статті 15, частиною 3 статті
212, частиною 2 статті 28, частиною 2
статті 15, частиною 2 статті 366
Кримінального кодексу України.

Зазначеним вироком, зокрема,
встановлено, що засновник та директор
контрагента позивача не був причетний
до фінансово-господарської діяльності
ТОВ «ВКФ «Восток-Сервіс-Плюс», а
відтак не мав реальної можливості
виконувати спірні поставки та
підписувати первинні документи від
імені товариства, які, в свою чергу,
стали підставою для формування даних
податкового обліку
ПП «Діло».

Таким чином, складені від імені ТОВ
«ВКФ «Восток-Сервіс-Плюс» за підписом
ОСОБА_3 первинні та розрахункові
документи не можна вважати належно
оформленими та підписаними
повноважною особою документами, які
засвідчують факт придбання
товарно-матеріальних цінностей, у
зв'язку з чим формування податкового
обліку позивачем на підставі таких
документів є безпідставним.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 07
липня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 31 серпня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Діло» відхилити, а
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 07 липня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.