Справа № 2а-948/11
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
Справа № 876/10829/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Кам'янка-Бузького
районного суду Львівської області від
06 червня 2013 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_2 до
Старояричівської сільської ради
Кам'янка-Бузького району Львівської
області, третя особа ОСОБА_1, про
скасування рішень,

встановив:

У грудні 2011 року позивач ОСОБА_2
звернулась в суд із адміністративним
позовом до відповідача
Старояричівської сільської ради
Кам'янка-Бузького району Львівської
області, в якому просила: 1) скасувати
рішення 11 сесії 4 скликання
Старояричівської сільської ради № 117
від 30.06.2004 р. «Про передачу земельних
ділянок у власність» на підставі якого
було видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 336838 від 18.03.2005 р. зареєстрованого за №
01-05-453-00180 на ім'я ОСОБА_1; 2) скасувати
рішення на підставі якого було видано
Старояричівською сільською радою
державний акт на право приватної
власності на землю від 01.02.2002 року на
ім'я ОСОБА_4 та зареєстрованого в книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 859.

В обґрунтування позовних вимог
покликалась позивач на те, що
відповідно до правовстановлюючих
документів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві
спільної часткової власності належить
житловий будинок за адресою по АДРЕСА_1,
у співвідношенні 1/3 та 2/3 частини
житлового будинку. В 2011 році позивач
звернулась до відповідача щодо
передачі присадибної земельної
ділянки за згаданою адресою у приватну
власність і тоді дізналась, що
присадибна ділянка за адресою АДРЕСА_1
передавалась у приватну власність
двічі. Зокрема, перший раз ОСОБА_4 у 2002 р.
та вдруге ОСОБА_1 відповідно до рішення
Старояричівської сільської ради № 117
від 30.06.2004 р.. В подальшому на підставі
рішення № 117 від 30.06.2004 р. було видано
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, згідно
якого ОСОБА_1 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,25
га., що перевищує норми безоплатної
передачі земельних ділянок громадянам
для будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд у селах та суперечить вимогам
Земельного кодексу України. Вказувала
позивач, що для реалізації права щодо
отримання нею присадибної земельної
ділянки у власність, насамперед
потрібно скасувати рішення органу
місцевого самоврядування на підставі
яких було передано присадибну ділянку
у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Третя особа по справі ОСОБА_1 подала у
суді першої інстанції заперечення
проти позову, просила відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Постановою Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 06.06.2013 року
поновлено позивачу ОСОБА_2 строк
звернення до суду і адміністративний
позов задоволено. Скасовано рішення 11
сесії 4 скликання Старояричівської
сільської ради № 117 від 30.06.2004 р. «Про
передачу земельних ділянок у
власність» розміром 0,25 га. для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та 0,0694 га. для
ведення особистого селянського
господарства на підставі якого було
видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 336838 від 18.03.2005 р. зареєстрованого за №
01-05-453-00180 загальною площею 0,3194 га. на
ім'я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1.
Скасовано рішення виконавчого
комітету Старояричівської сільської
ради № 85 від 25.11.1997 р. «Про передачу у
приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки розміром 0,08 га. для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
площею 0,32 га. для ведення особистого
селянського господарства в АДРЕСА_1.

З цією постановою суду не погодилась
третя особа по справі ОСОБА_1 і подала
апеляційну скаргу. Вважає апелянт
постанову суду такою, що винесена при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків суду обставинам справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому постанова
суду підлягає скасуванню з підстав,
наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що
відповідно до договору дарування від
02.09.2003 р. ОСОБА_1 отримала у дар 2/3
частини житлового будинку в АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,4111 га. для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та ведення
особистого селянського господарства.
Будинок разом із земельною ділянкою
ОСОБА_1 отримала у дарунок від своєї
мами ОСОБА_4, яка у 1997 році була
власником вказаного будинку,
приватизувала земельну ділянку
відповідно до рішення № 85 від 25.11.1997 р. і
мала державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку від
01.02.2002 р.. Ця земельна ділянка була
виділена ОСОБА_4 ще у 1955 році правлінням
колгоспу. Після отримання в дар 0,4111 га.
земельної ділянки ОСОБА_1 на прохання
своєї матері ОСОБА_4 вирішила
приватизувати із цієї земельної
ділянки лише 0,3194 га., тобто 0,25 га. для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, та 0,0694 га. для
ведення особистого селянського
господарства. Решта частину земельної
ділянки ОСОБА_1 залишила своїй рідній
сестрі, тобто позивачу ОСОБА_2. Тому, на
думку апелянта, у розглядуваній
ситуації немає порушень прав чи
інтересів позивача. Звертає також
увагу апелянт на те, що згадана в
позовній заяві 1/3 частини житлового
будинку є добудовою до 2/3 частини
житлового будинку в АДРЕСА_1, що
здійснена без відповідного дозволу.
Суд першої інстанції залишив поза
увагою той факт, що станом на день
передачі земельної ділянки у приватну
власність ОСОБА_4 відповідно до рішення
№ 85 від 25.11.1997 р. ОСОБА_2 не мала у
власності частки будинку. Також суд
першої інстанції безпідставно не
звернув уваги на те, що свідоцтво про
право власності на будівлі, видане
Старояричівською сільською радою
14.04.1999 р., згідно якого позивач є
власником 1/3 частини будинку по
АДРЕСА_1, не було підписане діючим в той
час сільським головою. Зазначає
апелянт, що суд першої інстанції в
частині поновлення позивачу строку на
звернення до суду не врахував, що в 1997 р.
ОСОБА_2 була бухгалтером сільської
ради, а тому знала про оскаржувані
рішення і про приватизацію земельної
ділянки. Крім цього, при розгляді
справи суд першої інстанції мав
керуватися ст. 120 ЗК України в редакції
на день виникнення спірних
правовідносин, якою передбачено, що при
переході права власності на будівлю
право власності на земельну ділянку
або її частину може переходити на
підставі цивільно-правових угод.

За наслідками апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 06.06.2013 року та
прийняти нову постанову, яка
відповідатиме діючому законодавству.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави та межі
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід задоволити
частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що оскарженим
рішенням виконавчого комітету
Старояричівської сільської ради № 85
від 25.11.1997 р. «Про передачу земельних
ділянок у приватну власність та
постійне користування жителям с.
Ст.Яричів» вирішено передати ОСОБА_4 у
приватну власність земельні ділянки 0,08
га. для будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, та 0,32 га. для ведення
особистого підсобного господарства
(а.с. 113-116, 118-120).

На підставі вказаного рішення
виконкому ОСОБА_4 оформила Державний
акт на право приватної власності на
землю серії ІV-ЛВ № 079818 від 01.02.2002 року
на земельну ділянку загальною площею
0,4111 га. для обслуговування житлового
будинку та господарських будівель та
ведення особистого підсобного
господарства (а.с. 63, 101).

Оскарженим рішенням сесії
Старояричівської сільської ради № 117
від 30.06.2004 р. «Про передачу земельних
ділянок у власність» вирішено передати
у власність ОСОБА_1 земельні ділянки,
які знаходяться на території
Старояричівської сільської ради,
загальною площею 0,3194 га., в тому числі
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд 0,2500 га., та для
ведення особистого селянського
господарства 0,0694 га. (а.с. 11, 20, 186).

На підставі вказаного рішення сесії
ОСОБА_1 оформила Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 336838 від 18.03.2005 року на земельну
ділянку площею 0,25 га. для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, та Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯА № 336839 від 18.03.2005 року
на земельну ділянку площею 0,0694 га. для
ведення особистого селянського
господарства (а.с. 12, 166, 187, 189).

Суд апеляційної інстанції не
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо наявності підстав для
скасування оскаржених позивачем
рішень № 85 від 25.11.1997 р. та № 117 від 30.06.2004
р..

Так, статтею 17 ЗК України (в редакції на
час прийняття рішення № 85 від 25.11.1997 р.)
передбачено, що передача земельних
ділянок у колективну та приватну
власність провадиться Радами народних
депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки. Передача
у власність земельної ділянки, що була
раніше надана громадянину, провадиться
сільськими, селищними, міськими Радами
народних депутатів за місцем
розташування цієї ділянки, зокрема, для
ведення селянського (фермерського)
господарства, для ведення особистого
підсобного господарства, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка), у розмірах
визначених цим Кодексом. Зазначені
земельні ділянки передаються у
власність на підставі заяви
громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо).

Згідно статей 56, 67 цього Кодексу, для
ведення особистого підсобного
господарства громадянам за рішенням
сільської, селищної, міської Ради
народних депутатів передаються
безплатно у власність земельні
ділянки, в межах населених пунктів, у
розмірах, вказаних у
земельно-облікових документах, або
надаються безплатно у власність у
розмірі не більше 0,6 га.. Громадянам за
рішенням сільської, селищної, міської
Ради народних депутатів передаються у
власність або надаються у користування
земельні ділянки для будівництва
індивідуальних жилих будинків,
господарських будівель, гаражів і дач.
Розмір ділянок для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) повинен бути не
більше: у сільських населених пунктах -
0,25 га., селищах міського типу - 0,15 га., а
для членів колективних
сільськогосподарських підприємств і
працівників радгоспів - не більше 0,25
га., у містах - 0,1 га..

Із змісту рішення виконкому № 85 від
25.11.1997 р. видно, що таке рішення про
передачу у приватну власність
земельних ділянок ОСОБА_4 було прийнято
на підставі відповідної заяви ОСОБА_4
про передачу у приватну власність
земельних ділянок для ведення
особистого підсобного господарства,
будівництва і обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, згідно матеріалів
інженерно-пошукових робіт, інших
документів по проведенні земельної
реформи, та з урахуванням вимог чинного
на той час законодавства.

На той час позивач ОСОБА_2 не являлась
власником (співвласником) житлового
будинку в АДРЕСА_1, оскільки дозвіл на
оформлення їй права власності на 1/3
частину цього житлового будинку було
надано рішенням виконкому
Старояричівської сільської ради № 31
від 20.08.1998 року, а Свідоцтво про право
власності ОСОБА_2 на вказану частину
будинку оформлено 14.04.1999 року (а.с. 8, 9).

У матеріалах справи також немає
доказів про те, що на час прийняття
вказаного рішення виконкому № 85 від
25.11.1997 р. позивач ОСОБА_2 претендувала на
земельні ділянки, які були передані цим
рішенням ОСОБА_4.

Таким чином, є обгрунтованими доводи
апелянта про те, оскарженим рішенням
виконкому Старояричівської сільської
ради № 85 від 25.11.1997 р. не порушено
законних прав чи інтересів позивача
ОСОБА_2.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
враховує, що відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 5 Закону України «Про місцеве
самоврядування» визначено систему
місцевого самоврядування в Україні,
куди, зокрема, входять сільська рада та
виконавчий комітет сільської ради, які,
будучи самостійними суб'єктами в
системі місцевого самоврядування,
володіють окремо визначеними
повноваженнями, що передбачені
статтями 25-41 вказаного Закону.

Отже, з врахуванням наведеного вище,
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку, що належним відповідачем
щодо позовної вимоги про скасування
рішення виконкому № 85 від 25.11.1997 р.
повинен бути виконавчий комітет
Старояричівської сільської ради, який
являється самостійним суб'єктом
владних повноважень і до якого повинна
бути звернена відповідна вимога
позивача.

З врахуванням наведеного, а також того,
що позовна вимога про скасування
рішення виконкому Старояричівської
сільської ради № 85 від 25.11.1997 р.
заявлена до неналежного відповідача, а
згідно ст. 52 КАС України заміна
неналежної сторони в
адміністративному процесі
допускається лише в суді першої
інстанції, тому, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
розглядуваної позовної вимоги.

Суд апеляційної інстанції також
погоджується з доводами апелянта щодо
безпідставності позовних вимог про
скасування рішення сесії
Старояричівської сільської ради № 117
від 30.06.2004 року.

З цього приводу суд апеляційної
інстанції зазначає, що статтями 12, 122 ЗК
України (в редакції на час прийняття
рішення № 117 від 30.06.2004 р.) передбачено,
що до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин належать, зокрема, передача
земельних ділянок у власність громадян
та юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок, в тому числі для ведення
особистого селянського господарства,
та для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, визначені статтею
121 ЗК України, а порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадянами визначений статтею 118 ЗК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в
редакції на час розглядуваних
правовідносин), при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

Із матеріалів адміністративної справи
видно, що відповідно до договору
дарування частини житлового будинку та
земельної ділянки від 02.09.2003 р., ОСОБА_4
подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар 2/3
частини житлового будинку та земельну
ділянку площею 0,4111 га. надану для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та ведення ОПГ, що
знаходяться в АДРЕСА_1. Ці 2/3 частини
житлового будинку належали дарителю на
підставі Свідоцтва про право власності
на будівлю від 14.04.1999 року, а земельна
ділянка - на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
від 01.02.2002 року (а.с. 10, 98-103).

Матеріалами справи підтверджується, що
ОСОБА_1 не оформляла Державного акту
про право власності на земельну
ділянку площею 0,4111 га., яку вона
отримала на підставі договору
дарування від 02.09.2003 року, а оформила
право власності лише на частину із цієї
земельної ділянки площею 0,3194 га. (0,25 га.
і 0,0694 га.) на підставі рішення сесії
Старояричівської сільської ради № 117
від 30.06.2004 р. (а.с. 187, 189).

Таким чином, оспореним рішенням № 117
від 30.06.2004 р. передано ОСОБА_1 у
власність земельні ділянки загальною
площею 0,3194 га., тобто в розмірі меншому
ніж вона отримала відповідно до
договору дарування від 02.09.2003 р..

При цьому, суд апеляційної інстанції
враховує, що в матеріалах
адміністративної справи немає і
позивачем ОСОБА_2 не надано
підтверджуючих доказів про те, що вона
на час прийняття оспорюваного рішення
була належним користувачем
розглядуваної земельної ділянки, чи
претендувала на її отримання.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_2 видно,
що лише у 2011 року вона звернулась до
Старояричівської сільської ради із
заявою про передачу у приватну
власність присадибної ділянки в
АДРЕСА_1.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
зазначає, що статтею 81 ЗК України
передбачено підстави набуття права
власності на земельні ділянки. Такими
підставами, зокрема, є придбання за
договором дарування чи іншими
цивільно-правовими угодами, безоплатна
передача із земель державної і
комунальної власності, приватизація
земельних ділянок, що були раніше
надані у користування.

Право на вибір способу набуття права
власності на земельну ділянку належить
особі, а набуття у власність земельної
ділянки являється правом, а не
обов'язком особи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про
безпідставність доводів позивача про
те, що оспорюване рішення сесії
Старояричівської сільської ради № 117
від 30.06.2004 р. є протиправним і порушує її
законні права та інтереси.

Таким чином, постанову суду першої
інстанції від 06.06.2013 року, яка прийнята
з неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи, з
невідповідністю висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, слід
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити
частково.

Постанову Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 06 червня 2013
року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_2 до Старояричівської
сільської ради Кам'янка-Бузького
району Львівської області про
скасування рішень - скасувати та
прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про скасування рішення сесії
Старояричівської сільської ради
Кам'янка-Бузького району Львівської
області № 117 від 30 червня 2004 року та
рішення виконавчого комітету
Старояричівської сільської ради
Кам'янка-Бузького району Львівської
області № 85 від 25 листопада 1997 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Л.Я. Гудим

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 01.08.2014 року.