Справа № 813/5215/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/5215/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
Головуючого - судді Сасевича О.М.
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Кожухар І.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі
м.Львова до Головного управління
юстиції у Львівській області в особі
Підрозділу примусового виконання
рішень Відділу державної виконавчої
служби про визнання протиправними дій
і скасування постанови від 11.03.2014 року
ВП №41798799 про накладення штрафу, -
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова
звернулося до Франківського районного
суду м.Львова з позовом до Головного
управління юстиції у Львівській
області в особі Підрозділу примусового
виконання рішень Відділу державної
виконавчої служби, в якому просило
визнати протиправними дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Шестака Олега
Володимировича щодо винесення
постанови від 11.03.2014 року ВП №41798799 про
накладення штрафу і скасувати
постанову від 11.03.2014 року ВП №41798799 про
Позивач в обґрунтування своїх позовних
вимог посилається на те, що на його
адресу надійшла постанова від 03.02.2014
року про відкриття виконавчого
провадження, якою зобов'язано УПФУ у
Франківському районі м.Львова провести
ОСОБА_3 перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання на
підставі ст.129, ч.3 ст.138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» та
довідки Територіального управління
Державної судової адміністрації
України у Львівській області з 29.01.2013
року, із урахуванням проведених виплат.
Листом від 12.02.2014 року позивач
повідомив державного виконавця, що
УПФУ у Франківському районі м.Львова
звернулося до Франківського районного
суду м.Львова із заявою про роз'яснення
судового рішення - постанови суду від
18.09.2013 року у справі №465/7504/13-а, оскільки
така є незрозумілою з приводу її
виконання. Позивач вважає відсутність,
рішення суду щодо розгляду заяви про
роз'яснення судового рішення поважними
причинами невиконання постанови
Франківського районного суду м.Львова
від 18.09.2013 року справі №465/7504/13-а.
Відповідно, на думку позивача, відсутні
підстави стверджувати про невиконання
боржником судового рішення без
поважних причин, у зв'язку з чим, у
державного виконавця були відсутні
правові підстави для застосування
штрафу.

Ухвалою судді Франківського районного
суду м.Львова від 30.04.2014 року відкрито
провадження у даній адміністративній
справі.

Ухвалою Франківського районного суду
м.Львова від 10.07.2014 року, відповідно до
вимог ст.22 КАС України, адміністративну
справу передано за підсудністю для
розгляду до Львівського окружного
адміністративного суду.

Ухвалою від 25.07.2014 року справу прийнято
суддею Сасевичем О.М. до свого
провадження, а розгляд справи
призначено у судовому засіданні.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
підстав, зазначених у позовній заяві,
просила суд позов задовольнити у
повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, хоча своєчасно та належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень. Жодних
заяв про відкладення розгляду справи
чи проведення розгляду справи у
відсутності представника на адресу
суду від відповідача не надходило.

З огляду на викладене, а також
заслухавши думку представника
позивача й зваживши на дозволені
законом строки розгляду такої
категорії спорів, судом було ухвалено
розглянути справу за наявними у ній
доказами та у відсутності представника
відповідача.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.02.2014 року
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Львівській області винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП №41798799 щодо примусового
виконання виконавчого листа №465/7504/13-а,
виданого 08.10.2013 року Франківським
районним судом м.Львова, про визнання
неправомірними дій УПФУ у
Франківському районі м.Львова щодо
відмови ОСОБА_3 у перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання на підставі ст.129, ч.3 ст.138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» та довідки
Територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Львівській області №02-521/13 від 19.07.2013
року і зобов'язання позивача провести
ОСОБА_3 перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання на
підставі ст.129, ч.3 ст.138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» та
довідки Територіального управління
Державної судової адміністрації
України у Львівській області з 29.01.2013
року, з урахуванням проведених виплат,
в якій надано боржнику (позивачу у
справі) строк для самостійного
виконання рішення до 10.02.2014 року.

УПФУ у Франківському районі м.Львова у
строк для добровільного виконання
рішення суду не виконало, що
підтверджується листом від 12.02.2014 року
№2002/06-19. Так, позивач листом від 12.02.2014
року №2002/06-19 повідомив державного
виконавця, що управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі
м.Львова звернулось до Франківського
районного суду м.Львова із заявою про
роз'яснення судового рішення у справі
№465/7504/13-а, з огляду на те, що таке є
незрозумілим для виконання, оскільки
відповідно до довідки №02-1148 вих/13 від
12.06.2013 року, виданої Територіальним
управлінням Державної судової
адміністрації України у Львівській
області, що долучена ОСОБА_3 до заяви
від 12.06.2013 року, розмір суддівської
винагороди працюючого голови суду
зазначений станом на 01.06.2013 року, а
згідно із судовим рішенням зобов'язано
провести перерахунок з 29.01.2013 року.
Окрім того, у резолютивній частині
судового рішення від 18.09.2013 року у
справі визнано неправомірними дії УПФУ
у Франківському районі м.Львова щодо
відмови ОСОБА_3 у перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання на підставі ст.129, ч.3 ст.138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» та довідки
Територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Львівській області №02-521/13 від 19.07.2013
року.

Згідно ухвали Франківського районного
суду м.Львова від 14.02.2014 року, заяву
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі про роз'яснення
постанови Франківського районного
суду від 18.09.2013 року у справі №465/7504/13-а
за позовом ОСОБА_3 до управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Львівській області про визнання
неправомірною відмови у перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та про
зобов'язання здійснити перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання - залишено без задоволення. У
свою чергу, позивачем не надано доказів
оскарження ухвали суду від 14.02.2014 року.

Як свідчать матеріали справи,
пояснення щодо причин невиконання
постанови суду, викладені УПФУ у
Франківському районі м.Львова у листі
від 12.02.2014 року державним виконавцем не
було враховано, оскільки вони не були
поважними та винесено постанову ВП
№41798799 від 11.03.2014 року про накладення
штрафу у розмірі 1 020,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходив з
наступного.

Згідно з статтею 124 Конституції
України, правосуддя в Україні
здійснюється виключно судами. Судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України. Відповідно
до вимог статті 129 Конституції України,
обов'язковість рішень суду є однією з
основних засад судочинства, а згідно з
ст.ст.7, 14 КАС України - принципом
здійснення правосуддя в
адміністративних справах.

Згідно положень ст.ст.255, 258 КАС України,
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України. За
кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, видається
один виконавчий лист. Якщо судове
рішення ухвалено на користь кількох
позивачів чи проти кількох
відповідачів, суд має право видати
кілька виконавчих листів, точно
зазначивши, яку частину судового
рішення треба виконати за кожним
виконавчим листом.

Загалом, умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку визначає Закон
України від 21.04.1999 року №606-ХІV «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

В силу вимог ст.5 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження та
їх клопотання, має право в т.ч.
одержувати необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки, іншу
інформацію; звертатися до органу, який
видав виконавчий документ, за
роз'ясненням рішення, порушувати
клопотання про встановлення чи зміни
порядку і способу виконання,
відстрочку та розстрочку виконання
рішення; вимагати від службових осіб
боржників юридичних осіб відомості та
пояснення по фактах невиконання рішень
або законних вимог державного
виконавця чи інших порушень вимог
законодавства про виконавче
провадження.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 25 Закону
№606, державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова. Копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону
№606, за наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів. Про
відкладання провадження виконавчих
дій державний виконавець виносить
відповідну постанову, про що
повідомляє сторонам.

Згідно ч.1 ст.89 цього ж Закону України, у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, державний
виконавець виносить постанову про
накладення на боржника юридичну особу
штраф у розмірі від сорока до
шістдесяти неоподаткованих мінімумів
доходів громадян та встановлює новий
строк для виконання.

Виходячи з вищевикладеного, для
прийняття рішення щодо застосування
санкцій, передбачених частиною першою
статті 89 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
повинен встановити два факти: по-перше,
що судове рішення не виконано, по-друге,
що рішення суду не виконано без
поважних на те причин.

Як вбачається із постанови про
накладення штрафу від 11.03.2014 року,
державний виконавець зазначає, що
причини невиконання рішення суду, на
які посилається УПФУ у Франківському
районі м.Львова у поясненнях, не є
поважними.

Окрім цього, судом також не приймаються
до уваги твердження позивача щодо
неможливості виконання судового
рішення через його незрозумілість у
зв'язку із виданими довідками для
проведення перерахунку ОСОБА_3
щомісячного довічного грошового
утримання, оскільки вказані обставини
були предметом розгляду при вирішенні
спору між ОСОБА_3 та УПФУ у
Франківському районі м.Львова в
адміністративній справі №465/7504/13-а.

В той же час, позивач зазначає, що ним
вживались певні заходи з метою
виконання судового рішення - звернення
із заявою до Франківського районного
суду про роз'яснення судового рішення,
про що листом УПФУ у Франківському
районі м.Львова від 12.02.2014 року було
повідомлено державного виконавця,
проте, як свідчать матеріали справи,
такі заходи були здійснені
несвоєчасно, тобто із пропуском строку
для добровільного виконання рішення і
інших дій щодо виконання такого
рішення позивачем не було вжито.

При цьому, суд зауважує, що звернувшись,
як вказала представник позивача, у
лютому із відповідною заявою до
Франківського районного суду м.Львова
та не отримавши жодних повідомлень й
інформації щодо її розгляду, позивач
24.04.2014 року надіслав до суду запит про
результат розгляду заяви про
роз'яснення постанови Франківського
районного суду від 18.09.2013 року у справі
№465/7504/13-а.

Листом від 30.04.2014 року Франківський
районний суд м.Львова повідомив
позивача, що 14.02.2014 року його заява
розглянута з постановленням ухвали та
додатково надіслано останньому копію
цієї ухвали.

Суд зазначає, що жодних доказів про те,
що позивач як заявник цікавився станом
розгляду поданої заяви з лютого по
24.04.2014 року у справі відсутні та
представником позивача не подано й у
судовому засіданні належним чином не
обґрунтовано.

З приводу посилань позивача на лист від
13.06.2014 року №7213/06-19, в якому вказано, що
УПФУ у Франківському районі м.Львова
проведено перерахунок та виплату
довічного грошового утримання судді у
відставці, а відтак, постанова про
накладення штрафу винесена без
встановлення фактичних обставин, то
такі до уваги судом не беруться,
оскільки на момент винесення державним
виконавцем постанови про накладення
штрафу рішення Франківського
районного суду від 18.09.2013 року не було
виконано.

Згідно зі ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті ( вчинені )
вони: 1)на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2)з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
3)обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
4)безсторонньо (неупереджено);
5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9)з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10)своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши оскаржувану позивачем
постанову про накладення штрафу від
11.03.2014 року з виконання виконавчого
листа №465/7504/13-а, виданого 08.10.2013 року
Франківським районним судом м.Львова,
суд прийшов до висновку, що така
прийнята з дотриманням вимог Закону
України «Про виконавче провадження» й
передбачених ст.2 КАС України
принципів.

Згідно із ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. У відповідності
до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, зважаючи на всі наведені
обставини в їх сукупності, суд дійшов
висновку про те, що відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами й
іншими нормативними актами України,
постанова про накладення штрафу на
позивача-боржника по виконавчому
провадженні винесена правомірно, а
тому позов не підлягає до задоволення.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати у формі
судового збору зі сторін не належить
стягувати.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 94, 128, 143, 158,
160-163, 167, 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н
О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова Львівського окружного
адміністративного суду може бути
оскаржена в апеляційному порядку до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 цього
Кодексу, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 11 серпня 2014 року.