Справа № К/9991/35831/11-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2014 року м. Київ
К/9991/35831/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Олексієнка
М.М.,

Винокурова
К.С.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовом прокурора Перечинського
району Закарпатської області, який діє
в інтересах держави в особі Управління
Пенсійного фонду України у
Перечинському районі Закарпатської
області до відкритого акціонерного
товариства "Стеатит" (після
перетворення у листопаді 2010 року -
товариство з обмеженою
відповідальністю "Перечинський
"Стеатит"; далі - Товариство) про
стягнення витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
"Перечинський "Стеатит" на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25 серпня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року прокурор Перечинського
району Закарпатської області пред'явив
в суді позов в інтересах держави в
особі Управління Пенсійного фонду
України у Перечинському районі
Закарпатської області (далі -
Управління ПФУ) про стягнення з
Товариства заборгованості з
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, за період з 1 липня по
31 грудня 2008 року в розмірі 4 886, 83 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25
серпня 2009 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року, позов задоволено. Стягнуто з
Товариства на користь Управління ПФУ
заборгованість з відшкодування витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій у розмірі 4 886, 83 грн.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати зазначені судові рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Позивач своїм правом, як сторони у
справі, не скористався та заперечень на
касаційну скаргу не подав.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на таке.

За перевіркою матеріалів справи,
Товариство перебуває на обліку в
Управлінні ПФУ як платник страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Управлінням ПФУ надіслано Товариству
розрахунки сум фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за Списком № 2, відповідно до яких
відшкодуванню підлягають витрати на
виплату та доставку пенсії
ОСОБА_4 з липня по грудень 2008 року в
розмірі 4886, 83 грн. Проте, відповідач
зобов'язань по їх відшкодуванню не
виконав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
Товариство, як платник збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та юридична особа,
працівник якого вийшов на пільгову
пенсію, зобов'язане відшкодувати
Пенсійному фонду фактичні витрати на
виплату та доставку такої пенсії.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів з огляду на таке.

За змістом пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі -
Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, роботах
з особливо шкідливими й важкими
умовами праці за Списком № 1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за Списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше, мали
право на пенсію на пільгових умовах або
за вислугу років, здійснюється згідно з
окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди. До
запровадження пенсійного забезпечення
через такі фонди особам, зазначеним в
абзаці 1 цього пункту, пенсії
призначаються за нормами цього Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України від 5
листопада 1991 року № 1788-XII
"Про пенсійне забезпечення" (далі -
Закон № 1788-XII). При цьому зберігається
порядок покриття витрат на виплату і
доставку цих пенсій, що діяв до
набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Законом №
1058-IV (1 січня 2004 року) питання щодо
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених
відповідно до пункту "б" статті 13 Закону
№ 1788-XII було врегульовано Законом
України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" (далі - Закон №
400/97-ВР), відповідно до пунктів 1 та 2
статті 1 якого відповідач є платником
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно ж з абзацом 4 пункту 1 статті 2
Закону № 400/97-ВР для платників збору,
визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього
Закону, об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б" - "з" статті 13 Закону № 1788-XII
до досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 12 Закону
№ 1788-XII.

Абзацом 3 пункту 1 статті 4 Закону №
400/97-ВР встановлено ставку на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 100 відсотків від
об'єкта оподаткування, визначеного
абзацом 4 пункту 1 статті 2 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що витрати на виплату та
доставку пенсій, призначених особам,
відповідно до пункту "б" частини
першої статті 13 Закону № 1788-XII за
Списком № 2, покриваються
підприємствами та організаціями. При
цьому обов'язок підприємств та
організацій з відшкодування цих
витрат, понесених ПФУ після 1 січня
2004 року, не пов'язаний із датою
призначення такої пенсії чи часом
набуття необхідного для цього
пільгового стажу (до чи після набрання
чинності Законом № 1058-IV).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 працював на
Перечинському заводі "Стеатит" з 1
вересня 1973 року по 21 серпня 1992 року
шліфувальником металевих виробів та
інструменту і має спеціальний трудовий
стаж 18 років 11 місяців 21 день. Згідно з
рішенням Перечинського районного суду
Закарпатської області від 6 грудня 2007
року йому призначено пенсію за віком на
пільгових умовах з 1 лютого 2007 року. Тож,
колегія суддів погоджується з
висновком судів про правомірність
стягнення з Товариства витрат на
виплату та доставку пільгової пенсії
ОСОБА_4 з липня по грудень 2008 року в
розмірі 4 886, 83 грн .

При цьому, колегія суддів не приймає до
уваги доводи відповідача про
відсутність підстав для стягнення з
нього цих витрат, оскілки пільговий
стаж ОСОБА_4 набув за час роботи в
державному підприємстві "Перечинський
завод "Стеатит", правонаступником якого
він не являється, оскільки вони
спростовуються доказами, зібраними по
справі.

Так, згідно зі Статутом ВАТ "Стеатит",
воно створене відповідно до Закону
України від 4 березня 1992 року № 2163-XII
"Про приватизацію майна державних
підприємств" та наказу Закарпатського
регіонального відділення Фонду
Державного майна України від 9 березня
1994 року № 3/39 про перетворення
Перечинського заводу "Стеатит" у ВАТ
"Стеатит".

Пунктом ж 1.3. цього Статуту передбачено,
що ВАТ "Стеатит" є правонаступником
всіх прав та обов'язків державного
підприємства "Перечинський завод
"Стеатит" після припинення його
діяльності як державного підприємства,
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Оскільки доводи касаційної скарги
правильності висновків судів не
спростовують, суди під час розгляду
справи всебічно перевірили її
обставини, вирішили спір у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин; в судових
рішеннях повно відображені обставини,
що мають значення для даної справи,
висновки судів щодо встановлених
обставин і правові наслідки є
правильними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, колегія суддів, відповідно
до частини першої статті 224 КАС України,
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Перечинський "Стеатит" відхилити, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25 серпня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

М.М. Олексієнко

К.С. Винокуров