Справа № 805/7430/14
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 р.
Справа № 805/7430/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецькій окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді А.І.
Циганенка, розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовною
заявою Управління Пенсійного фонду
України в Куйбишевському районі м.
Донецька до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському
районі м. Донецька про стягнення
заборгованості з витрат на виплату
пенсій по інвалідності,

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2014 року позивач, управління
Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька,
звернувся до суду з адміністративним
позовом до відповідача, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському
районі м. Донецька, про стягнення
заборгованості з витрат на виплату
пенсій по інвалідності за період з 1
лютого по 31 травня 2014 року в сумі 465,08
гривень.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
відповідач відмовився прийняти до
заліку та відшкодувати позивачу
понесені ним витрати по виплаті пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві за період з 1 лютого по 31
травня 2014 року в сумі 465,08 гривень.
Зазначив, що відповідно до Закону
України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" органи виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
повинні відшкодовувати органам
Пенсійного фонду пенсії, сплачені
особам, яким призначено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання. Вказані
пенсії були сплачені особам, нещасний
випадок з якими стався на території
колишнього СРСР. Позивач вважає, що у
даному випадку право на забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, в якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням трудових
обов'язків.

Представник позивача у судовому
засіданні у вирішенні питання про
розгляд справи в порядку письмового
провадження посилався на розсуд суду.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув, про причини не
прибуття суд не повідомив, про дату, час
і місце судового розгляду був
повідомлений належним чином.

Оскільки немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених статтею 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд
вирішив розглянути справу у письмовому
провадженні згідно частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України суд.

Дослідивши письмові докази, наявні у
справі, суд встановив наступне.

Позивачем в період з 01.02.2014 по 31.05.2014
була виплачена пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві пенсіонеру ОСОБА_1, який
отримав каліцтво на виробництві на
території колишньої республіки СРСР на
підставі акту про нещасний випадок на
виробництві від 12.09.1986 № 59 (а.с. 15-16).

Окрім акту форми Н-1, вказані обставини
підтверджується наявним в матеріалах
справи розпорядженням позивача № 117770
від 08.08.2008 про призначення пенсії (а.с.
18).

Позивачем за вказані періоди були
складені акти щомісячної звірки
розрахунків витрат по особових справах
потерпілих, який він надав
відповідачеві для заліку (а.с. 7-14, 27-34).

Відповідачем за вказаний період суми
виплачених пенсій до заліку прийняті
не були.

При прийнятті постанови суд виходив з
наступних мотивів та керувався такими
положеннями законодавства.

Принципи та загальні правові,
фінансові та організаційні засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян в
Україні визначають Основи
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998 №16/98
(далі - Основи).

Пенсійне забезпечення громадян
України відповідно до статті 10 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
здійснюється органами Пенсійного
фонду України, при цьому стаття 81
вказаного Закону передбачає, що
призначення та виплата пенсій, в тому
числі пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Статтею 1 Основ встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ
у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням, згідно з
пунктом 1 статті 25 Основ, надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;
медичні профілактично-реабілітаційні
заходи; допомога на поховання
пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є Фонд.

За змістом пункту 2 статті 7 Закону
України від 22.02.2001 №2272-III "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який набрав чинності з
1 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку цьому Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, ПФУ та Фонду. При цьому
кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною другою статті 24 Закону
України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання» (далі Закон № 1105), які
спричинили втрату працездатності
закріплено аналогічне правило: якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
інваліда, щодо відшкодування витрат на
виплату пенсій за якому виник спір.

Відповідно до статті 2 Закону № 1105
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Пунктом "а" статті 27 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" встановлено, що
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІ
Прикінцевих положень Закону № 1105
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 2 пункту 3 розділу ХІ Закону №
1105 встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я, виплачується
цими підприємствами, установами і
організаціями, а в разі їх ліквідації
без правонаступника - Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
цьому Фонду страхові платежі
підприємства, що ліквідувалися та на
яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Як вбачається з абзацу 6 зазначеного
пункту, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевого та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статті 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав -
учасниць Співдружності Незалежних
Держав у сфері пенсійного забезпечення
від 13.03.1992 пенсійне забезпечення
громадян держав - учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

За таких обставин, страховиком, який
повинен виплачувати пенсію по
інвалідності особі, як стала інвалідом
від нещасного випадку на виробництві
на території колишніх республік СРСР, а
в разі виплати такої органами
Пенсійного фонду України -
відшкодовувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
06 червня 2011 року у справі № 21-116а11.

Згідно частини 2 статті 161 КАС України
при виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

У відповідності до вимог частини 1
статті 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Крім того, суд приймає до уваги, що
постановами Донецького окружного
адміністративного суду у справах №
805/5408/13-а від 21.05.2013 та №805/484/14 від 03.02.2014
задоволені аналогічні вимоги щодо
відшкодування пенсії, виплаченої
ОСОБА_1 в інших періодах.

Згідно з частини 1 статті 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості з витрат на виплату
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання ОСОБА_1 за
період з 1 лютого по 31 травня 2014 року в
сумі 465,08 гривень є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Питання розподілу судових витрат
вирішити у відповідності до частини 3
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Керуючись статтями 2, 8-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 128,
158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському
районі м. Донецька (місцезнаходження:
83049, м. Донецьк, вулиця Куйбишева,
будинок 78) на користь Управління
Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька суму
витрат з виплати та доставки пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання ОСОБА_1 за
період з 1 лютого по 31 травня 2014 року в
сумі 465 (чотириста шістдесят п'ять)
гривень 08 копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
за правилами, встановленими статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, через Донецький окружний
адміністративний суд.

Суддя
Циганенко А.І.