Справа № 2-а-223/79/12/0223
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-223/79/12/0223
Головуючий у 1-й інстанції: Ліщишина М.Ю.
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Тиврівської
районної державної адміністрації на
постанову Тиврівського районного суду
Вінницької області від 15 лютого 2012 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Тиврівської районної державної
адміністрації про перерахунок пенсії ,
-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Тиврівського
районного суду Вінницької області з
адміністративним позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Тиврівської
районної державної адміністрації про
стягнення допомоги на оздоровлення.

Постановою Тиврівського районного
суду Вінницької області від 15 лютого 2012
року позов задоволено: дії управління
праці та соціального захисту населення
Тиврівської районної державної
адміністрації щодо виплати позивачу
допомоги на оздоровлення в меншому
розмірі, ніж передбачено ст.48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" визнано
неправомірними; зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Тиврівської районної державної
адміністрації перерахувати та
виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 2011 рік, як учаснику
ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії
інваліду ІІІ групи, згідно ст.48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі,
що обчислюється з урахуванням
встановленого законом розміру
мінімальної заробітної плати.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду I інстанції, з
підстав неповного з'ясування судом
першої інстанції обставин справи,
порушення судом норм матеріального
права та відсутністю бюджетних коштів
на проведення виплат допомоги на
оздоровлення.

Сторони у судове засідання не з'явились
проте представник відповідача подав
заяву про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач має статус
особи яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи І категорії,
що підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1, інвалідом ІІІ групи, та
користується пільгами, встановленими
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення.

Всупереч зазначеному, нарахування та
виплата щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу здійснювалась
на підставі постанови Кабінету
Міністрів України №562 від 12.07.2005 року
"Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", щорічна
допомога на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії,
інваліду ІІІ групи виплачується в
розмірі - чотири мінімальних
заробітних плат.

Із матеріалів справи видно, що у лютому
2011 року позивач отримав допомогу на
оздоровлення за 2011 рік з урахуванням
обмежень, встановлених постановою
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмірі 90 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що при визначенні розміру
щорічної допомоги на оздоровлення
позивачеві застосуванню підлягає
стаття 48 Закону №796-ХІІ, а не постанова
Кабінету Міністрів України № 562, яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Законом України від 14 червня 2011 року №
3496-6 «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» доповнені прикінцеві
положення 4 певним змістом, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39,50,51,52,54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. Дію
статті 48 Закону № 796-ХІІ зупинено не
було.

Вказана правова позиція узгоджується з
правовою позицією викладеною у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 10 квітня 2014 року у
справі К/9991/75584/12.

Таким чином, вимоги апелянта - є
безпідставними, а висновки суду першої
інстанції не спростовуються доводами
апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Тиврівської районної державної
адміністрації, - залишити без
задоволення, а постанову Тиврівського
районного суду Вінницької області від
15 лютого 2012 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.