Справа № 308/3427/14-а
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року

Справа № 876/5924/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Яворського І.О., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката
ОСОБА_2 на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 01 квітня 2014 року за позовом
94 прикордонного загону Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України до
громадянина Афганістану ОСОБА_1 про
примусове видворення, -

в с т а н о в и в :

У березні 2014 року 94 прикордонний загін
Західного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
звернувся в суд із зазначеним позовом,
в якому просив на підставі п.1 ст.30
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»
примусово видворити громадянина
Афганістану ОСОБА_1.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 01.04.2014 р. позов було
задоволено.

Не погоджуючись із даною постановою, її
оскаржив представник відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 Апеляційну скаргу
мотивує тим, що його довіритель залишив
Афганістан з метою отримання притулку
в безпечній країні. Він побоюється
повернення в країну походження у
зв'язку з тим, що може стати жертвою,
бути підданий тортурам і таке інше.
Вважає, що суд першої інстанції не
з'ясував чи є ризики у випадку
примусового видворення. Крім того, його
довіритель висловив співробітникам
прикордонного загону бажання
звернутися до органу Державної
міграційної служби із заявою про
визнання його біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Даний
факт від суду приховав представник
позивача. Постанова суду була прийнята
з порушенням вимог ст.3 Європейської
конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод та ст.31 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства». Тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити позивачу в задоволені
позову.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
клопотань про розгляд справи за їх
участю не подали, тому відповідно до п.2
ч.1 ст.197 КАС України колегія суддів
вважає можливим здійснювати розгляд
справи у письмовому провадженні за
наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову без змін з
наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що 16.03.2014 р.
ОСОБА_1 був затриманий прикордонним
нарядом «Група реагування» відділу
прикордонної служби «Ужгород» за
спробу незаконного перетинання
державного кордону з України в
Словаччину поза межами пункту
пропуску, що підтверджується
протоколом про адміністративне
затримання від 16.03.2014 р.

Як вбачається з протоколу особистого
огляду, огляду та вилучення речей і
документів від 16.03.2014 р. у відповідача
були відсутні документи, що
посвідчують особу, чи будь-які
документи.

Рішенням начальника відділу по роботі
з іноземцями та адміністративного
штабу 94 прикордонного загону про
примусове повернення іноземця або
особи без громадянства за межі України
від 17.03.2014 р. було вирішено примусово
повернути за межі України громадянина
Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
зобов'язати його покинути територію
України у термін до 19.03.2014 р. З даним
рішенням був ознайомлений відповідач,
про що свідчить особистий підпис.

Оскільки даних вимог відповідачем не
було виконано та були обґрунтовані
підстави вважати, що відповідач
ухилятиметься від виконання такого
рішення, позивач звернувся із позовом
до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач після прийняття постанови
про примусове повернення за межі
України, територію України не покинув і
на час розгляду справи відповідачу
статус біженця не надано. З огляду на
приписи ст. 30 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" суд прийшов до висновку
про підставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 26
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства",
іноземець або особа без громадянства
можуть бути примусово повернуті в
країну походження або третю країну,
якщо їх дії порушують законодавство
про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства або суперечать
інтересам забезпечення національної
безпеки України чи охорони
громадського порядку, або якщо це
необхідно для охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України за рішенням центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України або органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" іноземець або особа
без громадянства зобов'язані
самостійно залишити територію України
у строк, зазначений у рішенні про
примусове повернення.

Згідно з ч.1 ст.30 вищевказаного Закону
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органи
охорони державного кордону (стосовно
іноземців та осіб без громадянства, які
затримані ними у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України) або органи
Служби безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

З аналізу зазначених вище правових
норм випливає, що примусовому
видворенню іноземця чи особи без
громадянства повинні передувати дві
обставини: перша - прийняття рішення
відповідним компетентним органом про
примусове видворення та друга -
ухилення від виїзду після прийняття
рішення про повернення або наявність
обґрунтованих підстав вважати, що
іноземець або особа без громадянства
ухилятимуться від виконання такого
рішення. Тобто обов'язковим є попереднє
прийняття компетентним органом
рішення про примусове повернення.

Матеріалами справи підтверджено, що
відділом по роботі з іноземцями та
адміністративного штабу 94
прикордонного загону 17.03.2014 р. з метою
забезпечення вимог законодавства
України про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства, інтересів
національної безпеки України чи
охорони громадського порядку, захисту
прав та законних інтересів громадян
України та інших осіб, які проживають в
Україні, на підставі положень статті 26
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства"
винесено рішення про примусове
повернення за межі України громадянина
Афганістану ОСОБА_1 та зобов'язано його
покинути територію України у термін до
19.03.2014 р. Проте відповідач територію
України не покинув. Судом першої
інстанції також вірно встановлено, що
відповідно до ст. 4 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" відповідач не мав жодних
підстав для перебування на території
України, не виконав рішення про
примусове повернення до країни
походження, коштів та документів, на
підставі яких він може повернутися
додому не мав.

Аналізуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність достатніх та
обґрунтованих підстав вважати, що
відповідач буде ухилятися від виїзду з
України в добровільному порядку, а тому
підлягає примусовому видворенню за її
межі.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- адвоката ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 01 квітня 2014 року по справі
№ 308/3427/14-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
І.О. Яворський

Р.П. Сеник