Справа № 2-а-4745/09/2370
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-4745/09/2370
Головуючий у 1-й інстанції: Смілянець
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2009
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Соснівському районі м. Черкаси, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Головне управління
державного казначейства України в
Черкаській області та ВДАІ УМВС
України в Черкаській області про
визнання дій незаконними та
зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Черкаського
окружного адміністративного суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Соснівському районі м.
Черкаси, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Головне
управління державного казначейства
України в Черкаській області та ВДАІ
УМВС України в Черкаській області про
визнання неправомірними дій по відмові
повернення позивачу безпідставно
отриманого збору в сумі 5039 грн. 87 коп.;
зобов'язання повернути безпідставно
отриманий збір в сумі 5039 грн. 87 коп.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2009
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, просить скасувати її та ухвалити
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
30.01.2007 року позивач придбала автомобіль
«Форд Фієста» про що свідчить договір
купівлі-продажу автомобіля з
використанням банківського кредиту
від 30.01.2007 року № 03/2007.

Відповідно до довідки головного
управління Державного казначейства
України у місті Черкаси від 10.08.2009 року
№ 1069/19-02-29 встановлено, що ОСОБА_2
сплачено1747 грн. 37 коп. збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при відчуженні легкових
автомобілів.

Крім того, згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_1 виданого Черкаським ВРЕР при
УДАІ УМВС України в Черкаській області
встановлено, що ОСОБА_2 має у власності
легковий автомобіль «Кіа Сід».

При купівлі даного автомобіля
позивачем сплачено 3292 грн. 50 коп. збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування, про що свідчить квитанція
про сплату збору від 19.03.2008 року.

11.08.2009 року ОСОБА_2 до управляння
Пенсійного фонду України в
Соснівському районі міста Черкаси
направлено вимогу про повернення
помилково сплачених коштів, а саме
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування при купівлі нею двох
легкових автомобілів, на загальну суму
5039 грн. 87 коп. В даній вимозі позивач
зазначила, що такий збір повинна
сплачувати особа, яка продавала
транспортні засоби, а не покупець
автомобілів.

Проте, управлінням Пенсійного фонду
України в Соснівському районі міста
Черкаси відмовлено було ОСОБА_2 в
поверненні зазначених коштів, про що на
адресу позивача був направлений лист з
роз'ясненнями від 14.08.2009 року № 9237/02.

Вважаючи вказану відмову відповідача
протиправниою, позивач звернулася до
суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що дії управляння Пенсійного
фонду України в Соснівському районі
міста Черкаси є правомірними і кошти
сплачені ОСОБА_2 як збір на обов'язкове
пенсійне страхування повертатися не
повинні.

Колегія суддів не погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 7 статті 1 Закону
України від 26 червня 1997 року №400/97-ВР
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
400/97-ВР в редакції, що діяла на час
сплати цього збору) передбачено, що
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, крім
легкових автомобілів, якими
забезпечуються інваліди, та тих
автомобілів, які переходять у
власність спадкоємцям за законом.

Згідно із пунктом 6 статті 2 Закону №
400/97-ВР об'єктом оподаткування для
платників збору, визначених пунктом 7
статті 1 цього Закону, є вартість
легкового автомобіля.

Статтею 4 вказаного Закону встановлено,
що для платників збору, визначених
пунктом 7 статті 1 цього Закону, на
обов'язкове державне пенсійне
страхування встановлюється ставка
збору у розмірі 3 відсотків від об'єкта
оподаткування, визначеного пунктом 6
статті 2 цього Закону.

Відповідно до пункту 12 Порядку сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 листопада 1998 року № 1740 (далі -
Порядок) платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на такі
автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі,
у тому числі у виробників або
торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Отже, на час сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування
положення Порядку суперечили вимогам
Закону № 400/97-ВР у частині визначення
осіб, які зобов'язані сплачувати збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів.

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У пункті 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 1 листопада
1996 року № 9 роз'яснено, що судам
необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого
державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при вирішенні
цього спору пріоритетними є норми
Закону № 400/97-ВР, а тому колегія суддів
погоджується з висновками судів про те,
що на особу, яка набуває право
власності на автомобіль не покладено
обов'язок щодо сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Така правова позиція викладена
Верховним Судом України, зокрема у
постанові від 26 лютого 2012 року у справі
№ 21-29а13.

Згідно із частиною 1 статті 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Механізм повернення коштів, помилково
зарахованих до державного бюджету,
закріплено у Порядку повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів, затвердженому наказом
Державного казначейства України від 10
грудня 2002 року № 226 (чинному на час
виникнення спірних відносин), пунктами
3, 5 якого передбачено, що повернення
помилково або надміру зарахованих до
бюджету платежів у національній валюті
здійснюється органами Державного
казначейства України з відповідних
рахунків, відкритих в цих органах, за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету або
поданням платника податків, зборів
(обов'язкових платежів)

Постановою Кабінету Міністрів України
«Деякі питання ведення обліку податків
і зборів (обов'язкових платежів) та
інших доходів бюджету» від 16 лютого 2011
року № 106 з огляду на коди бюджетної
класифікації, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від 14
січня 2011 року № 11, органом, який
забезпечує здійснення постійного
контролю за правильністю та
своєчасністю надходження до
державного бюджету збору під час
набуття права власності на легкові
автомобілі, а також ведення обліку
таких платежів у розрізі платників з
метою забезпечення повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного бюджету, визначено
Пенсійний фонд України.

Частиною 2 статті 72 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV
закріплено правило, згідно з яким кошти
Пенсійного фонду України не
включаються до складу Державного
бюджету України та використовуються
відповідно до частини 1 статті 73 цього
Закону на виплату пенсій, надання
соціальних послуг, передбачених цим
Законом; фінансування
адміністративних витрат, пов'язаних з
виконанням функцій, покладених на
органи Пенсійного фонду України;
оплату послуг з виплати та доставки
пенсій; формування резерву коштів
Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведене, збір, помилково
зарахований до спеціального фонду
Державного бюджету внаслідок сплати
особою, яка не є суб'єктом цього збору,
підлягає стягненню з Державного
бюджету України, оскільки такий спосіб
відновлення порушеного права
відповідає встановленому
законодавству порядку повернення
помилково сплачених чи зарахованих до
бюджету обов'язкових платежів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у
разі помилкового обрання позивачем
неналежного способу захисту
порушеного права, адміністративні суди
мають право на підставі частини другої
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України вийти за межі
позовних вимог та застосувати той
спосіб захисту порушеного права
позивача, який відповідає фактичним
обставинам справи і відновлює порушене
право особи.

Як вбачається з прохальної частини
позовної заяви ОСОБА_2, позивач просить
стягнути з управління Пенсійного фонду
України в Соснівському районі м.
Черкаси на її користь збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 5039, 87 грн.

Отже, на підставі частини другої статті
11 Кодексу адміністративного
судочинства України колегія суддів
вважає за необхідне вийти за межі
позовних вимог та застосувати той
спосіб захисту порушеного права
позивача, який відповідає фактичним
обставинам справи і відновлює порушене
право особи, а саме стягнути з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_2 сплачений збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування в
розмірі 5039, 87 грн.

Таким чином, оцінивши докази, які є у
справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку відмовивши у
задоволенні позовних вимог позивача
повністю.

Отже, колегія суддів вважає, що вимоги
адміністративного позову підлягають
задоволенню частково з прийняттям
рішення про визнання неправомірними
дій управління Пенсійного фонду
України в Соснівському районі м.
Черкаси по відмові у поверненні коштів,
сплачених ОСОБА_2 в якості збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 5039 грн. 87 коп. та
стягнення зазначеної суми з Державного
бюджету України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального права, доводи
апеляційної скарги спростовують
висновки суду першої інстанції,
викладені у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим є підстави для її
скасування з ухваленням нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2009
року - скасувати та ухвалити нову
постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2
до управління Пенсійного фонду України
в Соснівському районі м. Черкаси, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Головне управління
державного казначейства України в
Черкаській області та ВДАІ УМВС
України в Черкаській області про
визнання дій незаконними та
зобовязання вчинити дії - задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
Соснівському районі м. Черкаси по
відмові у поверненні коштів, сплачених
ОСОБА_2 в якості збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування в сумі
5039 грн. 87 коп.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 сплачений збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 5039 (п'ять тисяч
тридцять дев'ять) грн.87 коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В. Карпушова

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.