Справа № 826/747/14
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2014 р. м. Київ
К/800/33420/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Служби
зовнішньої розвідки України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 лютого 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Служби зовнішньої розвідки України про
визнання бездіяльності протиправною, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Служби зовнішньої розвідки України про
визнання протиправною бездіяльності
щодо невиплати грошової компенсації за
9 невикористаних днів щорічної
основної відпустки у 2011 році та за 33
невикористаних дня щорічної основної
відпустки у 2012 році та зобов'язання
відповідача здійснити нарахування та
виплату грошової компенсації за
вказані невикористані дні щорічних
основної відпустки.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 лютого 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 червня 2014
року, позовні вимоги задоволено
повністю. Визнано протиправною
бездіяльності Служби зовнішньої
розвідки України щодо невиплати
позивачу грошової компенсації за 9
невикористаних днів щорічної основної
відпустки у 2011 році та за 33
невикористаних дня щорічної основної
відпустки у 2012 році. Зобов'язано Службу
зовнішньої розвідки України здійснити
нарахування та виплату позивачу
грошової компенсації за 9
невикористаних днів щорічної основної
відпустки у 2011 році та за 33
невикористаних дня щорічної основної
відпустки у 2012 році.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
Служба зовнішньої розвідки України
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги та заперечення на
неї, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій щодо
правильності застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, не
вбачає порушення судами норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішення, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що наказом Голови Служби
зовнішньої розвідки України від 22
серпня 2013 року № 596-ос звільнено ОСОБА_2
з військової служби за станом здоров'я.
При звільненні з військової служби
позивачу виплачено компенсацію за
невикористану відпустку за 2013 рік, тоді
як, розрахунок за невикористані
відпустки за 2010-2012 роки проведено не
було.

Листом від 16 вересня 2013 року № 17/1961,
Служба зовнішньої розвідки України
відмовила позивачу в частині виплати
йому компенсації за невикористану
відпустку за 2010-2012 роки з огляду на те,
що в матеріалах особової справи
документальних матеріалів стосовно
відмови у наданні позивачу відпустки
за 2010-2012 роки не встановлено. Також
відповідач зазначив, що грошова
компенсація за невикористані дні
щорічної основної відпустки
виплачується лише за поточний рік (у
році звільнення).

Відповідно до абзацу третього пункту 14
статті 10-1 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» у рік звільнення
військовослужбовців (до яких
відносяться й військовослужбовці, які
звільняються за станом здоров'я) зі
служби у разі невикористання ними
щорічної основної або додаткової
відпустки їм виплачується грошова
компенсація за всі невикористані дні
щорічної основної відпустки, а також
дні додаткової відпустки, у тому числі
військовослужбовцям-жінкам, які мають
дітей.

Згідно підпункту 6.6.2 пункту 6.6
Інструкції про виплату грошового
забезпечення військовослужбовцям
Служби зовнішньої розвідки України,
затвердженої Наказом СЗР України № 45
від 28 лютого 2008 року, у разі звільнення
зі служби військовослужбовця, яким не
була використана щорічна основна або
додаткова оплачувана відпустка, йому
виплачується грошова компенсація за
всі невикористані дні щорічної
основної відпустки, а також дні
додаткової оплачуваної відпустки у
розмірі його грошового забезпечення за
такі дні.

Абзацом 4 пункту 53 Положення про
проходження військової служби
військовослужбовцями Служби
зовнішньої розвідки України
передбачено, що у рік звільнення зі
служби військовослужбовців станом
здоров'я, у разі невикористання ними
щорічних основної або додаткової
відпустки їм виплачується грошова
компенсація за всі невикористані дні
щорічних основної або додаткової
відпустки, у тому числі
військовослужбовцям-жінкам, які мають
дітей.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
момент виплати військовослужбовцю
компенсації за невикористані
відпустки пов'язаний з моментом
звільнення його зі служби, зокрема, у
рік звільнення військовослужбовець
набуває право на отримання компенсації
за всі невикористані дні щорічних
основної та додаткової відпустки.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 за
2011 рік має 9 календарних днів
невикористаної щорічної основної
відпустки та за 2012 рік - 33 календарних
днів невикористаної щорічної основної
відпустки. Наведене відповідачем не
заперечується.

З урахуванням наведеного, суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку щодо порушення права ОСОБА_2
на виплату грошової компенсації за
невикористані дні щорічних основної
відпустки, набуті у зв'язку з
проходженням ним військової служби у
2011-2012 роках.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій щодо безпідставності
доводів Служби зовнішньої розвідки
України стосовно пропуску позивачем
строку звернення до суду.

Наведене узгоджується з рішенням
Конституційного Суду України від 15
жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення
положень частини другої статті 233
Кодексу законів про працю України,
статей 1, 12 Закону України «Про оплату
праці». Так, згідно рішення
Конституційного Суду України, у разі
порушення роботодавцем законодавства
про оплату праці не обмежується
будь-яким строком звернення працівника
до суду з позовом про стягнення
заробітної плати, а також усіх виплат,
на які працівник має право згідно з
умовами трудового договору і
відповідно до державних гарантій,
встановлених законодавством, зокрема,
й грошової компенсації за
невикористані дні щорічної основної
відпустки, незалежно від того, чи було
здійснене роботодавцем нарахування
таких виплат.

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло б призвести до
невірного вирішення спору, а тому
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими, і підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Служби зовнішньої
розвідки України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 лютого 2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 05 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Служби зовнішньої розвідки
України про визнання бездіяльності
протиправною - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко