Справа № 826/7865/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

07 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВЕ-ПЛАЗА» на
Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 09 липня 2013 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АВЕ-ПЛАЗА» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва ДПС про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю
«АВЕ-ПЛАЗА» звернулися в суд з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва ДПС про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
14.05.2013 р. № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 липня 2013 року в задоволенні вимог
позивача відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення вимог позивача
в повному

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку відмову в
задоволенні вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
посадовими особами відповідача було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку достовірності
декларування позивачем ТОВ «АВЕ-ПЛАЗА»
суми від'ємного значення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
податкового кредиту по податку на
додану вартість за лютий 2010 року,
червень, липень, серпень, вересень,
жовтень, листопад, грудень 2011 року,
лютий 2012 року, квітень, червень, липень,
серпень, вересень 2012 року, січень 2013
року.

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем було складено Акт №
111/15-6-27-34755123 від 29.04.2013 р., в якому
контролюючим органом зроблено
висновки про порушення позивачем вимог
п. 201.10 ст. 201, п. 198.6, ст. 198 Розділу V
Податкового кодексу України, щодо
завищення податкового кредиту з ПДВ за
серпень 2012 року у розмірі 247 629,83 грн.,
вересень 2012 року у розмірі 64 721,08 грн.,
січень 2013 року у розмірі 360 801,59 грн., та
як наслідок на порушення п. 200.1 ст. 200
Розділу V Податкового кодексу України
завищення від'ємного значення ПДВ за
серпень 2012 року у розмірі 247 629,83 грн.,
вересень 2012 року у розмірі 64 721,08 грн.,
січень 2013 року у розмірі 360 801,59 грн.

На підставі висновків вищевказаного
Акта перевірки відповідачем було
винесено податкове
повідомлення-рішення: від 14.05.2013 р. №
, ким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 673 152,50 грн.

Відмовляючи в задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, довів суду правомірність
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення від 14.05.2013 р. №
.

З вказаним висновком суду погоджується
і колегія суддів, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
під час формування ТОВ «АВЕ-ПЛАЗА»
податкового кредиту за серпень 2012 року
у розмірі 247 629,83 грн., за вересень 2012
року у розмірі 64 721,08 грн., та за січень
2013 року у розмірі 360 801,59 грн., у позивача
були відсутні податкові накладні від
контрагентів, що підтверджували би
зазначені включені до податкового
кредиту суми ПДВ у загальному розмірі
673 152,50 грн. та не зареєстровані в
реєстрі виданих податкових накладних
продавця та реєстрі отриманих
податкових накладних покупця), які були
отримані позивачем із запізненням,
проте як даного факту не було жодним
чином підтверджено документально.

Крім того, позивач, як покупкць
(отримувач), не надав суду доказів
вимоги ним від його контрагентів
належним чином оформлених податкових
накладних у відповідних податкових
періодах, на підставі яких ТОВ
«АВЕ-ПЛАЗА» формувався податковий
кредит у серпні 2012 року в розмірі 247 629,83
грн., у вересні 2012 року в розмірі 64 721,08
грн., та у січні 2013 року в розмірі 360 801,59
грн., а також відмови таких
контрагентів надати, у визначені
законодавством строки, такі податкові
накладні, що давало б змогу позивачу
звернутися із скаргою на таких
контрагентів до податкового органу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 ст. 206 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Формування податкового кредиту з
податку на додану вартість платником
податків обумовлено здійсненням
операцій з придбання товарів, робіт
(послуг) і реалізується за наявності в
платника належно оформлених
підтверджуючих первинних документів
та в обов'язковому порядку податкових
накладних.

Враховуючи вище наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
документи, які містяться в матеріалах
справи недостатніми доказами
формування позивачем податкового
кредиту та реальності здійснення
господарських операцій.

Загальні вимоги чинності правочину
передбачені статтею 203 Цивільного
кодексу України, у разі порушення яких
настають правові наслідки, передбачені
параграфом 2 глави 16 Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 215
Цивільного кодексу України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою, та
шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Донарахування відповідачем податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість з накладенням штрафу
відповідає вимогам пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п.
123.1 ст. 123 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного апелянтом рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю
«АВЕ-ПЛАЗА» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 09 липня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 14.08.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
О.В. Карпушова

О.М. Оксененко

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.