Справа № 814/769/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

29 липня 2014 року
Справа № 814/769/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Марича Є.В. розглянув
у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс", вул.
Промислова, буд.
8/А,Костянтинівка,Арбузинський район,
Миколаївська область,55340
доЮжноукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів
Миколаївської області, вул.
Енергобудівників,
5,Южноукраїнськ,Миколаївська
область,55002 проскасування податкових
повідомлень -рішень , В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальності "Альянс" (далі -
позивач, ТОВ "Альянс") звернулось до
суду з позовом про скасування
податкових повідомлень-рішень
Южноукраїнської об'єднанної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів Миколаївської
області (далі - відповідач,
Южноукраїнська ОДПІ) № від 01.11.2013
р, № від 01.11.2013 р., № від 06.02.2014
р.

Ухвалою від 25.06.2014 року справи №814/769/14
та №814/1000/14 об'єднанні до спільного
провадження (т. 3 арк. с. 6-7) .

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що висновки
актів перевірки, на підставі яких
прийняті оспорювані податкові
повідомлення-рішення, не відповідають
нормам діючого законодавства, є
непідтвердженими, податкові
повідомлення-рішення прийняті з
порушенням норм діючого законодавства.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечував, мотивуючи свої
заперечення тим, що оскаржувані
позивачем податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Позивач надав клопотання про розгляд
справи за його відсутності в порядку
письмового провадження (т. 3 арк.. с. 22).

Відповідач у судове засідання не
прибув, про дату, час і місце судового
розгляду попереджений належним чином
(т. 3 арк. с.21).

Дослідивши всі матеріали справи суд
встановив наступне.

На підставі наказу №33 від 12.09.2013 року в
період з 18.09.2013 по 20.09.2013 року посадовими
особами Відповідача проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Альянс» з питань
правомірності формування податкового
кредиту по взаємовідносинам з ТОВ
«Либертин» за період жовтень-листиопад
2012 року, травень-червень 2013 року, з
питань правомірності формування
витрат, що враховуються при визнанні
об'єкта оподаткування по
взаємовідносинам з ТОВ «Лбертин» за 4
квартал 2012 р. та 2 квартал 2013 року, за
результатами якої 26.09.2013 року складено
акт № 33/22-01/32741433 (далів-Акт, т. 4 арк. с.
17-37, т. 1 арк. с. 13-33).

За висновками зазначеними в акті
перевірки Відповідачем прийняті
наступні податкові
повідомлення-рішення:

- № від 01.11.2013 року про визнання
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 148910 грн. та
застосування штрафної санкції в сумі
74455 грн., всього на загальну суму 223365
грн.;

- № від 01.11.2013 року про визнання
суми податкового зобов'язанні за
податку на додану вартість в сумі 150439,5
грн., всього на загальну суму 451318,50 грн.;

- № від 01.11.2013 року про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість в розмірі
25367 грн.

З визначеними сумами податкових
зобов'язань та штрафними санкціями
платник не погодився та звернувся зі
скаргою до Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області від
23.01.2014 року № 218/10/14-29-10-03-10 скаргу
платника податків задоволено частково.
Податкові повідомлення рішення від
01.11.2013 року № і від 01.11.2013 року №
залишено без змін. Скасовано
податкове повідомлення-рішення від
01.11.2013 року № 000552201 в частині
застосування штрафної санкції з
податку на прибуток на суму 37227,50 грн.. в
іншій частині залишено без змін.

06 лютого 2014 року начальником
Южноукраїнської ОДПІ на підставі акту
перевірки від 26.09.2013 року № 33/22 -01/32741433
та з урахуванням Рішення Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області від 23.01.2014 року № 218/10/14-29-10-03-10
про результати розгляду скарги
прийнято податкове повідомлення -
рішення № про визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 148910 грн. та
застосування штрафної санкції в сумі
37227.50 грн. всього на загальну суму 186137,50
грн.

ТОВ "Альянс" подано скаргу про
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 06.02.2014 року до
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській воласті.

Листом Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
№870/10/14-29-10-05-10 від 14.03.2014 року платнику
податків повідомлено, що скарга не
підлягає розгляду, так як таку скаргу
необхідно було направити до
Міністерства доходів і зборів.
Податковий орган вважає, що дане
повідомлення - рішення вже
оскаржувалося до ГУ Міндоходів і
зборів у Миколаївській області.
Позивач не погодився з
Листом-відповіддю контролюючого
органу, а також безпосередньо з
вищезазначеним податковим
повідомленням-рішенням та звернувся до
суду шодо його оскарження.

Так, перевіркою встановлено порушення
п.198.1, 198.3 ст.198, п. 138.1, 138.2, 138.8 ст. 138, п. 134.1
ст. 134 ПК України, ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК
України в частині недодержання
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених ТОВ "Альянс" при придбанні
товарів, в результаті чого ТОВ "Альянс"
у періоді, що перевіряється,
безпідставно завищено дозволений
податковий кредит в податкових
деклараціях в розмірі податку на
додану вартість 326246 грн., чим занижено
податок на додану вартість за квітень
2013 року на суму 326246 грн.

Крім того, в результаті
вищевикладеного, в порушення вимог п..
139.1.3, п. 139.1 ст. 139 ПК України,
підприємством безпідставно завищено
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування за
період, що перевірявся.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від
16.07.1999 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
встановлено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки, акти тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції та за наявності
всіх реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 16.07.1999 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою
ознакою господарської операції є
реальна зміна майнового стану платника
податків, що також відповідає і
кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 ПК України, не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість,
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

У відповідності до п. 200.2 ст. 200 ПК
України при позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК
України).

Відповідно до п.п. "а" п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
що не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно вимог пункту 201.11
статті 201 Податкового кодексу України).

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши надані сторонами докази суд
приходить до висновку про задоволення
позову виходячи з наступного.

Підставою для висновків вказаних в
акті контролюючого органу є умовивід
Відповідача про нікчемність
правочинів, вчинених позивачем з ТОВ
«Либертин» за період, що був предметом
перевірки, в зв'язку з наявністю у
контролюючого органу відомостей про
те, що контрагент Позивача ТОВ
«Либертин» має ознаки фіктивного
підприємства, а також у зв'язку з його
відсутністю за податковою адресою.В
спростування виводів Відповідача щодо
відсутності за податковою адресою ТОВ
«Либертин» в матеріалах справи
міститься довідка з ЄДРПОУ (т. 3 арк. с.
23).

З акту перевірки вбачається, що видами
діяльності Позивача за КВЕД є
Будівництво житлових та нежитлових
будівель, виробництво інших меблів,
виробництво інших дерев'яних
будівельних конструкцій і столярних
виробів, виробництво будівельних
металевих конструкцій і частин
конструкцій, будівництво водних
споруд, будівництво інших споруд.

Предметом дослідження в ході перевірки
ДПІ були господарські операції
позивача за період з 4 кварталу 2012 року
та 2 кварталу 2013 року з ТОВ «Либертин».

В процесі розгляду справи встановлено,
що в перевіреному періоді ТОВ
«Либертин» поставляло Позивачеві
будівельні матеріали. Реальність
вказаних операцій поставки
підтверджена в судовому засіданні
первинними документами, в тому числі
картками рахунку, договорами
купівлі-продажу продукції (т.4 арк. с.49-52;
т. 1 арк. с. 68-71), видатковими накладними,
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними (т. 1
арк. с. 73-94;т. 2 арк. с. 1-32, т. 4 арк. с. 55-69).
Крім того, Позивачем, як доказ
використання в подальшому у своїй
господарській діяльності надав суду
акти прийому виконаних робіт,
довідки-розрахунки, платіжні
доручення, витяги матеріального звіту
по рахунках (т. 1 арк. с. 96-250, т. 2 арк. с.
74-166;т. 4 арк. с. 70-241).

Отже, позивач надав первинні документи,
що стосуються господарських операцій
за участю ТОВ «Либертин», які фактично
підтверджують реальне здійснення
правочинів і досягнення позивачем
законної мети їх здійснення - придбання
на підставі цивільно-правових угод
товарів для здійснення господарської
статутної діяльності, направленої на
отримання прибутку. Документом, який
підтверджує сплату покупцем податку на
додану вартість в ціні товару, зокрема
є податкова накладна. При розгляді
справи встановлено, що видані
позивачеві контрагентами податкові
накладні відповідають вимогам діючого
законодавства і є належним доказом
правомірності формування податкового
кредиту по ПДВ по реальним
господарським операціям та
правомірності віднесення на
собівартість виробленої продукції
суми затрат на придбання товару від ТОВ
«Либертин».

Таким чином, господарські операції, які
були обумовлені з боку Позивача
діловою метою, мали реальний характер і
фактично виконані його контрагентом
(ТОВ «Либертин»), який в свою чергу є
добросовісним платником податків.

З цього випливає, що при здійсненні
господарських операцій з
контрагентом-постачальником Позивач
діяв виключно у відповідності до норм
діючого законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
у відповідності до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

З огляду на зазначену норму під час
розгляду спорів щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень суди, незалежно
від підстав, наведених у позовній
заяві, перевіряють їх відповідність
усім зазначеним вимогам статті 2 КАС
України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем в ході розгляду справи
правомірність винесених податкових
повідомлень-рішень не доведено.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
підтвердженими матеріалами справи та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені витрати з Державного
бюджету України.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2.Скасувати податкове
повідомлення-рішення Южноукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів Миколаївської області
№ від 06.02.2014 року.

3.Скасувати податкове
повідомлення-рішення Южноукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів Миколаївської області №
від 01.11.2013 року.

4.Скасувати податкове
повідомлення-рішення Южноукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів Миколаївської області №
від 01.11.2013 року.

5.Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс" () сплачений згідно квитанцій
№2306.558.1 від 28.03.2014 року в сумі 372,27 грн.,
№146 від 13.03.2014 року в сумі 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
Є. В. Марич