Справа № 826/852/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/852/14
інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,при
секретаріАрхіповій Л.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» до Державної виконавчої
служби України, третя особа, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору: Дочірня компанія «Газ України»
НАК «Нафтогаз України», про визнання
незаконними рішень, дій, бездіяльності
та скасування постанови про стягнення
з боржника виконавчого збору і
постанови про відкриття виконавчого
провадження, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України про визнання
незаконними дій та бездіяльності
посадових і службових осіб відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України з
підстав, передбачених в
адміністративному позові; визнання
незаконними дій посадових і службових
осіб відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України щодо прийняття рішення про
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження», дій щодо прийняття
рішення про стягнення з боржника
виконавчого збору та рішення про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 24 грудня 2013 року ВП № 19543808 у сумі 4 197
840,62 грн.; зобов'язання відповідача
внести зміни до постанови про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 19543808 від 24 грудня 2013 року, шляхом
зміни мотивувальної частини і
виключення у ній посилань на п. 8 ч. 1 ст.
49 Закону України «Про виконавче
провадження» та зазначення підставою
для закінчення виконавчого
провадження п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження»; п. 2
резолютивної частини цієї постанови
визнати незаконним та скасувати;
визнання незаконною та скасування
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 24 грудня 2013 року
ВП № 19543808 у сумі 4 197 840,62 грн.; визнання
незаконною та скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 24 грудня 2013 року ВП № 19543808 у сумі 4 197
840,62 грн. (з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог).

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
березня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - необов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 21 травня 2010 року державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби Сироєжко
Я.В. винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 19543808 з
примусового виконання наказу
Господарського суду Луганської
області № 15/44 від 23 квітня 2010 року про
стягнення з Відкритого акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Луганськгаз» на користь
ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» боргу в сумі 31 147 292,68 грн., пені
у сумі 918 814,61 грн., втрат від інфляції у
сумі 8 425 563,47 грн., трьох відсотків
річних у сумі 1 461 117,49 грн., державного
мита у сумі 25 500,00 грн. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення у
сумі 118,00 грн., разом - 41 978 406,25 грн.

Згідно з п. 2 зазначеної постанови про
відкриття виконавчого провадження,
боржнику надано строк для
добровільного виконання рішення суду у
7-денний термін з дня отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а також п. 3 попереджено, що
при невиконанні рішення в наданий для
самостійного виконання строк, рішення
буде виконано у примусовому порядку зі
стягненням з боржника виконавчого
збору та витрат, пов'язаних з
провадженням виконавчих дій.

24 червня 2010 року відповідачу надійшла
заява від позивача про зупинення
виконавчого провадження ВП № 19543808 у
зв'язку з тим, що ВАТ «Луганськгаз»
внесено до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості.

15 липня 2010 року з метою встановлення
зазначених фактів, відповідачем за вих.
№ 7686-0-33-0-10-25- 285/14 до ДП «Енергоринок»
Розрахунковий центр направлено
відповідний запит з метою з'ясування
відомостей, чи внесено ВАТ
«Луганськгаз» до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу».

У процесі примусового виконання
рішення суду до відповідача надійшов
лист № 431 від 15 липня 2010 року ДП
«Енергоринок» Розрахунковий центр, в
якому повідомлено, що ВАТ
«Луганськгаз» наказом Міністерства
палива та енергетики № 568 від 10
листопада 2005 року включено до Реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості на
строк дії процедури погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу», та знаходиться в Реєстрі й
на даний час.

Враховуючи зазначені обставини, 11
серпня 2010 року державним виконавцем
винесено постанову про зупинення
виконавчого провадження ВП № 19543808 на
підставі п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України
«Про виконавче провадження».

Згідно із заявою стягувача № 31/10-5626 від
09 грудня 2013 року, повідомлено
відповідача, що заборгованість за
виконавчим документом відсутня,
оскільки на підставі Закону України
«Про деякі питання заборгованості за
спожитий природній газ та електричну
енергію» та Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
порядку списання заборгованості за
природний газ та електричну енергію» №
894 від 08 серпня 2011 року заборгованість
боржника списана.

24 грудня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про поновлення
виконавчого провадження ВП № 19543808.

Також, 24 грудня 2013 року відповідачем
винесено постанову ВП № 19543808 про
стягнення з боржника виконавчого збору
у розмірі 4 197 840,62 грн. та постанову про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 19543808 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 2 постанови про закінчення
виконавчого провадження від 24 грудня
2013 року ВП № 19543808, постанову про
стягнення виконавчого збору від 24
грудня 2013 року ВП № 19543808 виділено в
окреме провадження, на підставі чого 13
січня 2014 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 41414511 з
примусового виконання постанови від 24
грудня 2013 року № 19543808.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача та вважаючи їх
протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження», вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець роз'яснює особам,
які беруть участь у виконавчому
провадженні або залучаються до
проведення виконавчих дій, їхні права
згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Згідно з ч. 1 ст. 19 вказаного Закону,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 вказаного
Закону, виконавчі документи можуть
бути пред'явлені до виконання в такі
строки: 1) посвідчення комісій по
трудових спорах, постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців; 2) інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для: 1) виконання
судових рішень - з наступного дня після
набрання рішенням законної сили чи
закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо судове
рішення підлягає негайному виконанню, -
з наступного дня після його
постановлення; 2) виконання рішень
комісій по трудових спорах - з дня
видачі посвідчення на примусове
виконання рішення; 3) інших виконавчих
документів з наступного дня після
набрання ними юридичної сили, якщо інше
не передбачено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 28 вказаного Закону, у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про
конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону, а також у разі виконання рішень
у порядку, встановленому Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

Колегія суддів зазначає, що наведеною
законодавчою нормою передбачено
виключний перелік виконавчих
документів, за якими не стягується
виконавчий збір.

Крім того, як зазначено в п. 6 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 3 від 13 грудня 2010 року «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», судам необхідно враховувати,
що постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, не виконана самостійно, є
підставою для її примусового
виконання.

За змістом ч. 2 ст. 21 зазначеного Закону,
на відділ примусового виконання рішень
управлінь державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в області, містах
Києві та Севастополі покладається
виконання рішень, за якими: 1)
боржниками є територіальні підрозділи
центральних органів виконавчої влади,
місцеві суди, міські, районні або
селищні ради чи районні державні
адміністрації та їх структурні
підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи; 2) сума зобов'язання
становить від трьох до десяти
мільйонів гривень або еквівалентну
суму в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі: 1) визнання судом відмови
стягувача від примусового виконання
рішення суду; 2) визнання судом мирової
угоди між стягувачем і боржником у
процесі виконання; 3) смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; 4) скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню; 5)
письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі; 6) закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення; 7)
визнання боржника банкрутом; 8)
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом; 9) повернення виконавчого
документа без виконання на вимогу суду
або іншого органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ; 10)
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби; 11) повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини; 13) непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону; 14)
списання згідно із Законом України
«Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8,
9, 11 - 13 частини першої цієї статті,
виконавчий документ надсилається до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Постанова про закінчення виконавчого
провадження у разі офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
виноситься державним виконавцем не
пізніше наступного дня, коли йому стало
відомо про такі обставини. При цьому
виконавчий документ надсилається до
господарського суду, який прийняв
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
обставини справи, колегія суддів
вважає, що відповідач під час винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 24 грудня 2013 року ВП №
19543808, постанови про стягнення
виконавчого збору від 24 грудня 2013 року
ВП № 19543808, постанови про відкриття
виконавчого провадження від 13 січня 2014
року ВП № 41414511 з примусового виконання
постанови від 24 грудня 2013 року № 19543808,
діяв на підставі та у спосіб,
передбачений Законом України «Про
виконавче провадження», а тому
винесені постанови є законними та
обґрунтованими, з урахуванням того, що
належними та допустимими доказами у
справі доведено необхідність сплати
позивачем виконавчого збору на
підставі ст. 28 Закону України «Про
виконавче провадження».

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваних постанов, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами та наведеними
законодавчими нормами.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Луганськгаз» до
Державної виконавчої служби України
про визнання незаконними рішень, дій,
бездіяльності та скасування постанови
про стягнення з боржника виконавчого
збору і постанови про відкриття
виконавчого провадження є
необґрунтованими та не засновані на
нормах права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.