Справа № 817/1467/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1467/14

21 липня 2014 року 11год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Комшелюк Т.О. за
участю секретаря судового засідання
Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник Троянчук Д.М.,

відповідача: представник Рокунь С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправними дії та
зобов'язання вчинення певних дій

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними дії щодо
невизнання податковою звітністю
уточнюючої податкової декларації та
зобов'язання прийняти уточнюючу
податкову декларацію.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що 14.05.2014 року ним до
податкового органу було подано
уточнюючу податкову декларацію про
майновий стан і доходи у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за 2012 рік. Однак, вказаний
уточнюючий розрахунок останнім не був
визнаний як податкова звітність з
посиланням на порушення умов п. 50.1 ст. 50
Податкового кодексу України (далі по
тексту ПК України). Позивач вважає такі
дії податкового органу протиправними
та просить суд зобов'язати відповідача
прийняти поданий уточнюючий
розрахунок та визнати його податковою
звітністю.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та надав аналогічні
пояснення, викладеним у позовній заяві.
Додатково суду пояснив, що податковий
орган зобов'язаний прийняти уточнюючу
податкову декларацію без попередньої
перевірки вказаних у ній показників та
може не визнати податкову звітність як
податкову декларацію виключно з
підстав заповнення її всупереч
правилам, зазначеним у пункті 48.3 статті
48 ПК України. При цьому, представник
позивача звертає увагу та не, що
подання платником уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань у
разі самостійного виявлення помилок у
розрахунку податкових зобов'язань у
податковій декларації за минулий
податковий період, що виявилось у
завищенні суми податкового
зобов'язання, є правом платника
податку, якому кореспондує обов'язок
податкового органу прийняти подану
уточнюючу декларацію при умові
наявності та достовірності заповнення
всіх обов'язкових реквізитів.

Представник відповідача подав
письмові заперечення проти позову у
яких позовні вимоги не визнав. Просив
суд відмовити у задоволенні позову
повністю з мотивів його
безпідставності. На обґрунтування
поданих заперечень зазначив, що
уточнюючий розрахунок не було визнано
як податкову звітність, оскільки
платником не було дотримано форми
декларації, зокрема в частині надання
податковому органу додатків, які є
невід'ємною частиною декларації, на
підтвердження відсутності зазначених
у звітній декларації податкових
зобов'язань.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи письмові докази, суд прийшов до
висновку, що позов належить
задовольнити повністю, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 14.05.2014 року ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області було
подано уточнюючу податкову декларацію
про майновий стан і доходи у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за 2012 рік (а. с. 11, 12).

Листом від 16.05.2014 року №-04-10 (а. с.
6) відповідачем було повідомлено
позивача, що уточнююча декларація про
майновий стан і доходи у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за 2012 рік, в якому зменшено суму
податку на доходи фізичних осіб, яка
підлягала перерахуванню до бюджету, за
даними звітного (податкового) періоду,
в якому виявлена помилка на 84461,81 грн.,
має статус «не визнано як податкова
декларація» у зв'язку з тим, що
позивачем порушено умови п. 50.1 ст. 50 ПК
України, а саме: «платник податків, який
до початку його перевірки контролюючим
органом самостійно виявляє факт
заниження податкового зобов'язання
минулих податкових періодів,
зобов'язаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку».

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

В силу ст. 16 ПК України платник податків
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова
декларація, розрахунок (далі податкова
декларація) - документ, що подається
платником податків (у тому числі
відокремленим підрозділом у випадках,
визначених цим Кодексом) контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 48.1 статті 48 ПК України
передбачено, що податкова декларація
складається за формою, затвердженою в
порядку, визначеному положеннями
пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та
чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна
містити необхідні обов'язкові
реквізити і відповідати нормам та
змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до п. 48.2 ст. 48 ПК України
обов'язкові реквізити - це інформація,
яку повинна містити форми податкової
декларації та за відсутності якої
документ втрачає визначений цим
Кодексом статус із настанням
передбачених законом юридичних
наслідків.

Згідно з п. 48.3 ст. 48 ПК України податкова
декларація повинна містити такі
обов'язкові реквізити:

- тип документа (звітний,
уточнюючий, звітний новий);

- звітний (податковий) період, за
який подається податкова декларація;

- звітний (податковий) період, що
уточнюється (для уточнюючого
розрахунку);

- повне найменування (прізвище,
ім'я, по батькові) платника податків
згідно з реєстраційними документами;

- код платника податків згідно з
Єдиним державним реєстром підприємств
та організацій України або податковий
номер;

- реєстраційний номер облікової
картки платника податків або серію та
номер паспорта (для фізичних осіб, які
через свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та повідомили
про це відповідний контролюючий орган
і мають відмітку у паспорті);

- місцезнаходження (місце
проживання) платника податків;

- найменування контролюючого
органу, до якого подасться звітність;

- дата подання звіту (або дата
заповнення - залежно від форми);

- ініціали, прізвища та
реєстраційні номери облікових карток
або інші відомості, визначені в абзаці
сьомому цього пункту, посадових осіб
платника податків;

- підписи платника податку -
фізичної особи та/або посадових осіб
платника податку, визначених цим
Кодексом, засвідчені печаткою платника
податку (за наявності).

Пунктом 48.7 статті 48 ПК України
визначено, що податкова звітність,
складена з порушенням норм цієї статті,
не вважається податковою декларацією,
крім випадків, встановлених пунктом 46.4
статті 46 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 49.8 ст. 49 ПК України
прийняття податкової декларації є
обов'язком контролюю чого органу. Під
час прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

За умови дотримання платником податків
вимог цієї статті посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана зареєструвати податкову
декларацію платника датою її
фактичного отримання контролюючим
органом (п. 49.9 ст. 49 ПК України).

Згідно з інформаційним листом Вищого
адміністративного суду України за
№1503/12/13-12 від 15.06.2012 року процедура
прийняття податкової декларації
полягає у вчиненні посадовою особою
органу державної податкової служби
фактичних дій із: 1) перевірки наявності
та достовірності заповнення
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 ПК України; 2)
реєстрації податкової декларації у
день її отримання органом державної
податкової служби.

У відповідності до п. 49.10 ст. 49 ПК
України відмова посадової особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин, не визначених цією статтею, у
тому числі висунення будь-яких не
визначених цією статтею передумов щодо
такого прийняття (включаючи зміну
показників такої податкової
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється.

З наведених норм ПК України вбачається,
що податковий орган зобов'язаний
прийняти податкову декларацію без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників та може не визнати
податкову звітність як податкову
декларацію виключно з підстав
заповнення її всупереч правилам,
зазначеним у пункті 48.3 статті 48
Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи (а. с.
9-12) позивачем було подано до
податкового органу уточнюючу
податкову декларацію про майновий стан
і доходи у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за 2012 рік,
- зменшено суму податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 84461,81 грн.

Пунктом 50.1 статті 50 ПК України
передбачено, що у разі, якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Платник податків, який самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний, за
винятком випадків, установлених
пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Аналіз норм статті 49 ПК України у
системному взаємозв'язку з положеннями
статті 50 цього Кодексу дозволяє дійти
висновку, що подання платником
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань у разі самостійного
виявлення помилок у розрахунку
податкових зобов'язань у податковій
декларації за минулий податковий
період, що виявилось у завищенні суми
податкового зобов'язання, є правом
платника податку, якому кореспондує
обов'язок податкового органу прийняти
поданий уточнюючий розрахунок при
умові наявності та достовірності
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами 48.3
та 48.4 статті 48 ПК України.

Оскільки, позивачем було самостійно
виявлено факт завищення податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, за відсутності підстав
для відмови податкового органу у
прийнятті вказаного вище уточнюючого
розрахунку, передбачених ст. 49 ПК
України, а саме - відсутності
заповнення обов'язкових реквізитів
уточнюючого розрахунку, дії
відповідача щодо невизнання
податковою звітністю уточнюючої
податкової декларації ОСОБА_3 про
майновий стан і доходи у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за 2012 рік від 14 травня 2014 року, є
протиправними.

Обираючи належний та достатній спосіб
захисту порушеного права позивача,
спрямованого на відновлення права
платника, виходячи зі змісту норми 49.9
статті 49 ПК України та враховуючи
дотримання позивачем умов статті 49 ПК
України, у тому числі в частині
заповнення визначених статтею 48 даного
Кодексу реквізитів, відповідач
зобов'язаний прийняти уточнюючу
податкову декларацію про майновий стан
і доходи у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за 2012 рік
від 14 травня 2014 року датою його
фактичного отримання - 14.05.2014 року. При
цьому, суду зазначає, що вказані
повноваження органу контролю не
відносяться до дискреційних
повноважень суб'єкта владних
повноважень, оскільки подання
платником податку належним чином
заповненої податкової декларації
(розрахунку) не передбачає
альтернативних варіантів рішень (дій)
податкового органу, що передбачає
прийняття на власний адміністративний
розсуд владно-управлінського рішення
за даним фактом, а тільки викликає
зустрічний обов'язок зареєструвати
подану податкову декларацію
(розрахунок) податковою звітністю.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а тому позов належить
задовольнити повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області щодо невизнання
податковою звітністю Уточнюючої
податкової декларації про майновий
стан і доходи у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за 2012 рік
від 14 травня 2014 року.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області прийняти Уточнюючу податкову
декларацію про майновий стан і доходи у
зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за 2012 рік від 14
травня 2014 року та визнати її податковою
звітністю.

Присудити на користь позивача - ОСОБА_3
із Державного бюджету судовий збір у
розмірі 73,08 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комшелюк
Т.О.