Справа № 2а/1770/2371/2011
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м. Київ
К/9991/96267/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Дубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Рівненської області

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 01 серпня
2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року

у справі № 2а/1770/2371/2011

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Дубенської об'єднаної державної
податкової інспекції Рівненської
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_3 (далі -
СПД-ФО ОСОБА_3; позивач) звернувся до
суду з позовом до Дубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Рівненської області (далі - Дубенська
ОДПІ Рівненської області; відповідач),
в якому просив скасувати податкові
повідомлення-рішення № /0 від 30
грудня 2010 року та № /0 від 30 грудня
2010 року, а також визнати протиправними
дії контролюючого органу щодо
прийняття вказаних актів
індивідуальної дії.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 01 серпня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
№ /0 від 30 грудня 2010 року
та № /0 від 30 грудня 2010 року.
Присуджено на користь СПД-ФО ОСОБА_3 з
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1,70 грн. В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись, зокрема, з
постановленим у справі рішенням
Житомирського апеляційного
адміністративного суду, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з підстав порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року, якою залишено без змін
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2011
року, та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити повністю.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну планову
перевірку СПД-ФО ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 жовтня 2007 року по 30
вересня 2010 року, за результатами якої
складено акт № 241/17-38/НОМЕР_1
від 27 грудня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки податковим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 30 грудня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 45 372,00 грн. (45 372,00
грн. - основний платіж, 0,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції), та податкове
повідомлення-рішення № /0 від
30 грудня 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 170,00 грн. (0,00 грн. -
основний платіж, 170,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
підприємцем статті 13, пункту 1 статті 14
Декрету Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), пункту 7.1 статті 7,
підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8,
підпунктів 9.12.1, 9.12.2 пункту 9.12 статті 9,
пункту 22.3 статті 22 Закону України від 22
травня 2003 року № 889-IV «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2, пунктів 9.3, 9.4 статті 9
Закону України від 03 квітня 1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) з огляду на
перевищення впродовж серпня 2008 року
гранично допустимого розміру (сім
тисяч неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян) валового доходу, який
дозволяє оподатковувати одержані
доходи за фіксованим розміром податку
шляхом придбання патенту.

Вказане, на переконання Дубенської
ОДПІ Рівненської області, обумовлює
обов'язок СПД-ФО ОСОБА_3 перейти на
загальну систему оподаткування та
зареєструватись платником податку на
додану вартість.

Водночас, обраховуючи розмір
отриманого позивачем валового доходу,
контролюючий орган визначив ціну
реалізації ним транспортних засобів,
виходячи з їх митної та/або фактурної
вартості, а не з фактичної ціни продажу,
без дослідження відповідних первинних
документів.

Задовольняючи позов частково,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

За змістом частин 1, 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) визначено, що первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового та валютного
законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності-фізичними
особами, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 11 червня 2004 року № 326 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), за кожним
відображеним в акті фактом порушення
податкового та валютного
законодавства необхідно: висвітлити
показники, які відображаються
платником податків у податковій
звітності, та фактичні показники,
виявлені у ході перевірки на підставі
первинних документів обліку платника
податків у розрізі періодів; у разі
виявлення розбіжностей чітко викласти
зміст порушення з посиланням на
конкретні пункти і статті
нормативно-правових актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків, в якому дане
порушення здійснено, при цьому додати
до акта письмові пояснення платника
податків та, за їх наявності,
відповідальних осіб за ведення обліку
доходів і витрат суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи щодо встановлених порушень;
зазначити первинний документ, на
підставі якого вчинено записи з обліку,
а у разі відсутності такого - інші
докази, що достовірно підтверджують
наявність факту порушення; у разі
відмови платника податків та, за їх
наявності, відповідальних осіб за
ведення обліку доходів і витрат
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи надати
посадовим особам, що здійснюють
перевірку, письмові пояснення щодо
причини ненадання документів, факти
відмови відображаються в акті.

Однак, в акті перевірки №
241/17-38/НОМЕР_1 від 27 грудня 2010 року
відсутні посилання на первинні
документи, які б підтверджували
отримання позивачем доходу за
реалізовані транспортні засоби у
розмірі, що дорівнює їх фактурній
вартості, що, зокрема, унеможливлює
визнання оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень такими, що прийняті
законно та обґрунтовано.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 01
серпня 2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2011 року такими, що
прийняті з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Рівненської області відхилити, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.