Справа № 804/16389/13-а
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2014 рокусправа № 804/16389/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Мартиненка О.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.

за участю:

представника позивача: Ковальчука Д.Ю.

представника відповідача: Кучеренко
І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Бюро обліку майнових
прав та діяльності з нерухомістю»
Дніпропетровської міської ради

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2013 року у справі №804/16389/13-а за
позовом Комунального підприємства
«Бюро обліку майнових прав та
діяльності з нерухомістю»
Дніпропетровської міської ради до
Виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про визнання
протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2013р. Комунальне підприємство «Бюро
обліку майнових прав та діяльності з
нерухомістю» Дніпропетровської
міської ради звернулося до суду з
позовом, в якому просило визнати
протиправним та скасувати рішення №339
про повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності від
01.11.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог посилалося
на безпідставність висновків
перевіряючих осіб відповідача щодо
неправомірного використання коштів
Фонду, оскільки нецільова матеріальна
допомога має систематичний характер,
тобто не є разовою, а відтак, при
обчисленні середньої заробітної плати
(доходу, грошового забезпечення) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням має
включатися у повному обсязі, а не
пропорційно відпрацьованого часу.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду,
Комунальне підприємство «Бюро обліку
майнових прав та діяльності з
нерухомістю» Дніпропетровської
міської ради подало апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
про задоволення позову. Апеляційна
скарга, обґрунтована, фактично,
доводами адміністративного позову. На
думку заявника апеляційної скарги, суд
першої інстанції невірно визначився з
характером нецільової матеріальної
допомоги, яка була виплачена ОСОБА_3 та
помилково вказав, що вона відноситься
до інших заохочувальних та
компенсаційних виплат, що мають
разовий характер.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
надану правову оцінку досліджених
судом доказів по справі, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалам справи
підтверджено, що повноважними особами
виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності проведено планову
перевірку правомірності заявлення і
використання коштів Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності за період з 01.11.2011 по
01.10.2013 Комунальним підприємством «Бюро
обліку майнових прав та діяльності з
нерухомістю» Дніпропетровської
міської ради (далі по тексту - КП
«Бюро»), за результатами якої складено
акт №494 від 15.10.2013р. (а.с.10-13) (далі по
тексту - Акт перевірки)

В Акті перевірки зроблено висновки про
неправомірне витрачання КП «Бюро»
коштів Фонду на загальну суму 4730,04грн.

На підставі матеріалів перевірки,
виконавчою дирекцією
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності прийнято рішення №339
від 01.11.2013р. про повернення коштів Фонду
та застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності,
яким до КП «Бюро» застосовано штраф у
розмірі 2 365,02грн., а також зобов'язано
повернути кошти Фонду, використані
неправомірно, у сумі 4 730,04грн. (а.с.21).

Правомірність даного рішення є
предметом спору, який передано на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
Виконавча дирекція Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності діяла в межах
своїх повноважень, визначених чинним
законодавством України, виявлені факти
порушення КП «Бюро» законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності
знайшли своє підтвердження, у зв'язку з
чим суд визнав оскаржуване рішення,
прийняте за результатами перевірки, -
правомірним.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Як вбачається з Акту, під час перевірки
виплати допомоги по вагітності та
пологах за перевіряємий період,
встановлено порушення частини 2 статті
53 Закону № 2240, абзацу 2 пункту 9, абзацу 2
пункту 14 Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого постановою КМУ від 26
вересня 2001 року № 1266 - для нарахування
матеріального забезпечення по
вагітності та пологах, а саме: початок
страхового випадку 11.03.2012, у вересні 2012
року з кількості календарних днів
виключені 4 дні тимчасової
непрацездатності 27-30 вересня 2012 року і
дні відпустки без збереження
заробітної плати, необхідно було
виключити тільки дні тимчасової
непрацездатності, також матеріальна
допомога в цьому місяці включена у
повному обсязі, а не врахована
пропорційно відпрацьованому часу, коли
застрахована особа частину місяця в
розрахунковому періоді не працювала з
поважних причин (тимчасова
непрацездатність), у жовтні 2012 року з
розрахунку не виключено перерахунок за
надлишково оплачені робочі дні у
вересні 2012 року, у грудні 2012 року
включено у повному обсязі матеріальну
допомогу у разі, коли в місяці
розрахункового періоду не було
відпрацьованих робочих днів, а тільки
були дні тимчасової непрацездатності і
дні чергової відпустки.

Таким чином, перевіркою встановлено, що
матеріальна допомога відносно
застрахованої особи - ОСОБА_5 у грудні
2012 року в розмірі 3000грн. для обчислення
середньої заробітної плати
протиправно включена, оскільки у цей
місяць особа не працювала, а у вересні
2012 року в розмірі 2050,00 грн. для
обчислення середньої заробітної плати
протиправно включена у повному обсязі,
а не врахована пропорційно
відпрацьованому часу, що суперечить
положенню абз.2 п.9 Постанови Кабінету
Міністрів України від 26 вересня 2001 року
№ 1266 «Про обчислення середньої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням».

Надаючи правову оцінку встановленим
висновкам, суд апеляційної інстанції
виходить з наступного.

Пунктом 3 ч.1 ст.29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» N
2240-III від 18.01.2001 (далі - Закон №2240-ІІІ)
передбачено, що застраховані особи
мають право отримувати у разі настання
страхового випадку матеріальне
забезпечення та соціальні послуги,
передбачені цим Законом.

Стаття 34 цього Закону передбачає види
матеріального забезпечення та
соціальних послуг за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
зокрема, згідно з пунктом 2 - допомога по
вагітності та пологах (статті 38, 39 цього
Закону).

Статтею 38 Закону №2240 визначені умови
надання і тривалість виплати допомоги
по вагітності та пологах. Так, згідно з
частиною першою наведеної статті,
допомога по вагітності та пологах
надається застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
компенсує втрату заробітної плати
(доходу) за період відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами.

Відповідно до ст.39 допомога по
вагітності та пологах надається
застрахованій особі у розмірі 100
відсотків середньої заробітної плати
(доходу), обчисленої відповідно до
статті 53 цього Закону, і не залежить від
страхового стажу.

Статтею 53 Закону №2240-ІІІ визначено, що
при обчисленні середньої заробітної
плати (доходу) для забезпечення
допомогою по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах враховуються всі види
заробітної плати (доходу) в межах
граничної суми місячної заробітної
плати (доходу) за відпрацьований час, на
яку нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
відповідно до статті 21 цього Закону.
Порядок обчислення середньої
заробітної плати для надання допомоги
по тимчасовій непрацездатності, по
вагітності та пологах визначається
Кабінетом Міністрів України (далі -
КМУ).

На виконання вимог вищенаведених
законодавчих норм Кабінетом Міністрів
України постановою від 26 вересня 2001 р.
за N1266 затверджено Порядок обчислення
середньої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення) для розрахунку
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням
(далі по тексту - Порядок №1266).

Пунктом 3 абз. 1 вказаного Порядку
передбачено, що розрахунковим
періодом, за який обчислюється середня
заробітна плата (дохід) для розрахунку
страхових виплат (крім страхування на
випадок безробіття) та оплати перших
п'яти днів тимчасової непрацездатності
за рахунок коштів роботодавця, є період
роботи за останнім основним місцем
роботи (зайняття підприємницькою
діяльністю) перед настанням страхового
випадку, протягом якого застрахована
особа працювала та сплачувала страхові
внески або за неї сплачувалися
страхові внески.

Відповідно до п.4 Порядку №1266
розрахунковим періодом, за який
обчислюється середня заробітна плата
(дохід, грошове забезпечення) для
застрахованих осіб (включаючи осіб, які
працюють неповний робочий день
(робочий тиждень) та добровільно
застрахованих осіб), є останні шість
календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок (для
страхування на випадок безробіття - в
якому припинено дію трудового договору
або особу знято з обліку у державного
реєстратора як суб'єкта
підприємницької діяльності,
припинення адвокатської, нотаріальної,
творчої або іншої діяльності,
закінчення проходження служби; для
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання осіб, у яких через деякий
час погіршився стан здоров'я у зв'язку з
раніше отриманим ушкодженням здоров'я
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання - період роботи за
останнім основним місцем роботи перед
настанням тимчасової
непрацездатності).

Місяці розрахункового періоду (з
першого до першого числа), в яких
застрахована особа не працювала з
поважних причин (тимчасова
непрацездатність, відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами, відпустка по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та шестирічного віку
за медичним висновком), виключаються з
розрахункового періоду

Відповідно до п.7 Порядку № 1266 середня
заробітна плата (грошове забезпечення)
застрахованої особи обчислюється
виходячи з нарахованої заробітної
плати за видами виплат, що включають
основну та додаткову заробітну плату,
інші заохочувальні та компенсаційні
виплати (у тому числі в натуральній
формі), які визначаються згідно з
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до Закону
України "Про оплату праці" (грошового
забезпечення, розмір якого
визначається згідно з
нормативно-правовими актами, що
регулюють порядок та умови його
виплати), та підлягають обкладанню
податком з доходів фізичних осіб, не
враховуючи передбачені законодавством
пільги щодо сплати зазначеного податку
чи суми, на які цей дохід зменшується, з
яких сплачувалися страхові внески до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Пунктом 9 Порядку №1266 встановлено, що
до середньої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення) включається
заробітна плата (дохід, грошове
забезпечення) у межах максимальної
величини (граничної суми) заробітної
плати (доходу, грошового забезпечення)
та оподатковуваного доходу (прибутку),
з яких сплачуються страхові внески до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування. У
разі коли застрахована особа частину
місяця в розрахунковому періоді не
працювала з поважних причин (тимчасова
непрацездатність, відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами, відпустка по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та шестирічного віку
за медичним висновком), для обчислення
середньої заробітної плати
заохочувальні та компенсаційні
виплати, що мають разовий характер, та
виплати, що не передбачені актами
законодавства або що провадяться понад
встановлені зазначеними актами норми,
в такому місяці враховуються
пропорційно відпрацьованому часу

Як свідчать матеріали справи, для
обчислення середньої заробітної плати
для розрахунку виплат ОСОБА_3 за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, позивачем
було включено у вересні 2012 року
нецільову матеріальну допомогу у
розмірі 2050грн., а у грудні 2012 року -
3000грн. Згідно розрахункових листів, з
вказаної матеріальної допомоги було
утримано та сплачено податок з доходів
фізичних осіб (а.с.91,92)

При цьому, встановлено, що у вересні 2012
року ОСОБА_3 чотири дні (27-30 вересня 2012
року) була тимчасово непрацездатна, а у
грудні 2012 року ОСОБА_3 не було
відпрацьовано жодного дня.

Згідно статті 15 Закону України "Про
оплату праці" форми і системи оплати
праці, норми праці, розцінки, тарифні
сітки, схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами у колективному
договорі з дотриманням норм і гарантій,
передбачених законодавством,
генеральною, галузевими
(міжгалузевими) і територіальними
угодами. У разі, коли колективний
договір на підприємстві не укладено,
роботодавець зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво органом. Конкретні
розміри тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок робітникам,
посадових окладів службовцям, а також
надбавок, доплат, премій і винагород
встановлюються з урахуванням вимог,
передбачених частиною першою цієї
статті.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2012
році заробітна плата на підприємстві
позивача нараховувалась відповідно до
Положення про організацію та оплату
праці працівників КП «Бюро»,
затвердженого наказом директора
підприємства від 03.01.2012р. за №17 (а.с.53-64).

Посилання відповідача у запереченнях
на апеляційну скаргу, які були також
висловлені представником у судовому
засіданні, на те, що для нарахування
матеріального забезпечення увійшов
період до затвердження Положення про
надання матеріальної допомоги
працівникам від 03.01.2013р. №3 є
безпідставними, оскільки відповідно до
Положення, затвердженого наказом
директора підприємства від 03.01.2013р. за
№3 (а.с.22-23) нараховувалась та
виплачувалась заробітна плата
працівникам у 2013 році, у 2012 році
матеріальна допомога нараховувалась
відповідно до Положення, затвердженого
наказом директора підприємства від
03.01.2012р. за №17.

Отже, згідно з вказаним Положенням,
структура заробітної плати
складається з основної, додаткової,
заохочувальних і компенсаційних
витрат. До інших заохочувальних і
компенсаційних виплат відносяться
постійні виплати працівникам
(нецільова матеріальна допомога, що
надається всім або більшості
працівників на вирішення
соціально-побутових питань) та разові
виплати (винагороди по підсумках
роботи за рік, за вислугу років, премії
до ювілеїв, днів народжень, свят, тощо).

Матеріальна допомога на підприємстві
позивача у 2012 році надавалась
працівникам відповідно до Положення
про надання матеріальної допомоги
працівникам КП «Бюро», затвердженого
наказом директора підприємства від
03.01.2012р. за №17.

Згідно з вказаним Положенням, на
підприємстві запроваджуються такі
види матеріальної допомоги:

- нецільова матеріальна допомога, що
надається всім працівникам, що
пропрацювали на підприємстві не менше 6
місяців на вирішення
соціально-побутових питань;

- разова матеріальна допомога, що
надається окремим працівникам за їх
заявою (на лікування, на оздоровлення,
на поховання, інше), у т.ч. матеріальна
допомога при виході працівника на
пенсію.

З огляду на вищенаведені Положення, КП
«Бюро» визначило, що допомогою, яка має
систематичний характер є нецільова
матеріальна допомога на вирішення
соціально-побутових питань, яка
надається всім працівникам, що
пропрацювали на підприємстві не менше 6
місяців. Натомість, матеріальна
допомога на оздоровлення та «інше»
носить разовий характер та надається
окремим працівникам за їх заявою.

Нецільова матеріальна допомога ОСОБА_3
була виплачена у вересні 2012 року у
розмірі 2050грн., згідно наказу №72 від
18.09.2012р. - у зв'язку із сімейними
обставинами та на підставі особистої
заяви (а.с.65); у грудні 2012 року - у розмірі
3000грн., згідно наказу №103 від 05.12.2012р. - з
метою вирішення питань щодо
оздоровлення та на підставі особистої
заяви (а.с.66).

У відповідності до п.1.3 Інструкції зі
статистики заробітної плати, яка
затверджена наказом Держкомстату
України від 13.01.2004 року №5, фонд оплати
праці складається з фонду основної
заробітної плати, фонду додаткової
заробітної плати, інших заохочувальних
та компенсаційних виплат.

Відповідно до п.2.3 Інструкції, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати включають винагороди та
премії, які мають одноразовий характер,
компенсаційні та інші грошові й
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми. Перелік винагород та заохочень
одноразового характеру, який
передбачено пунктом 2.3.2 Інструкції є
вичерпним.

На вказаний пункт (2.3.2) посилається
позивач, як на доказ того, що виплачена
ОСОБА_3 нецільова допомога не носить
разовий характер.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
нецільову матеріальну допомогу на
оздоровлення та у зв'язку із сімейними
обставинами неможливо визнати
винагородою або заохоченням, а тому
посилання позивача в цій частині
визнає безпідставними.

Тобто, в даному випадку позивачем було
виплачено саме разову нецільову
матеріальну допомогу на оздоровлення
та у зв'язку із сімейними обставинами,
яка не має систематичного характеру, з
огляду на Положення, які були
затверджені самим же позивачем.
Вказана допомога не передбачена
Інструкцією №5, та, фактично, є
компенсаційними та іншими грошовими й
матеріальними виплатами, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Отже, суд першої інстанції вірно
зазначив, що при обчисленні допомоги за
листком непрацездатності №362900 для
надання матеріального забезпечення по
вагітності та пологах застрахованій
особі ОСОБА_3 у якої в розрахунковому
періоді є не у повному обсязі
відпрацьований місяць у зв'язку з
хворобою у вересні 2012р., нарахована
одноразова виплата (нецільова
матеріальна допомога у зв'язку із
сімейними обставинами) за наказом від
18.09.2013 №72 у сумі 2050,00 грн. за цей не
повністю відпрацьований місяць
включається до розрахунку середньої
зарплати пропорційно до
відпрацьованих днів.

В грудні 2012 року згідно табелю обліку
використання робочого часу
застрахована особа ОСОБА_3 протягом
цілого місяця перебувала у відпустці
та хворіла, а відтак, у зв'язку з
відсутністю відпрацьованих днів у
грудні 2012 року, з урахуванням п.9
Порядку №1266, спірна одноразова виплата
(нецільова матеріальна допомога на
оздоровлення) не може бути включена до
розрахунку.

Щодо посилання на п.14 Порядку №1266.

Позивач зазначає, що середньоденна
заробітна плата обчислюється шляхом
ділення нарахованої за розрахунковий
період заробітної плати, з якої
сплачувалися страхові внески, на
кількість календарних днів за
розрахунковий період. При цьому,
позивач посилається на абз.3 даного
пункту.

Відповідно до п.14 Порядку №1266,
середньоденна заробітна плата (дохід,
грошове забезпечення) обчислюється
шляхом ділення нарахованої за
розрахунковий період заробітної плати
(оподатковуваного доходу, грошового
забезпечення), з якої сплачувалися
страхові внески:

на кількість відпрацьованих робочих
днів у розрахунковому періоді - за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням (у частині призначення
допомоги по тимчасовій
непрацездатності), і від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності в частині призначення
допомоги по тимчасовій
непрацездатності (крім розрахунку
страхових виплат добровільно
застрахованим особам) та для оплати
перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності за рахунок коштів
роботодавця; (абзац 2 пункту 14)

на кількість календарних днів за
розрахунковий період (без урахування
календарних днів, не відпрацьованих з
поважних причин, - тимчасова
непрацездатність, відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами, відпустка по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та шестирічного віку
за медичним висновком для розрахунку
допомоги по вагітності та пологах за
страхуванням у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням)
- за загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням на випадок
безробіття і від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності (крім допомоги по
тимчасовій непрацездатності), для осіб,
робочий час яких у зв'язку з
особливостями умов праці не піддається
точному обліку, для осіб, які робочий
час розподіляють на свій розсуд (робота
вдома, страховий агент тощо), та для
добровільно застрахованих осіб та
осіб, які сплачують єдиний податок за
усіма видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування"
(приклад наведено у додатку 1). Для
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу, календарні дні
тимчасової непрацездатності і
відпустки у зв'язку з вагітністю та
пологами з розрахункового періоду не
виключаються (абзац 3 пункту 14)

Таким чином, Фондом правомірно було
застосовано абз.2 пункту 14, оскільки в
даному випадку має місце виплата
допомоги по вагітності та пологах, а не
у зв'язку з безробіттям і від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності.

Щодо посилань позивача на роз'яснення
Державної податкової служби України, а
відповідача - на роз'яснення
Міністерства праці та соціальної
політики України, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити те, що дані листи не є
нормативно-правовими актами, а відтак,
не можуть бути правовими підставами
для вирішення спору, оскільки за своєю
правовою природою носять
рекомендаційний характер, а отже не
можуть встановлювати, змінювати чи
припиняти норми права.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
судом першої інстанції було прийнято
вірне по суті рішення, у зв'язку з чим,
підстав для його скасування, в межах
доводів апеляційної скарги, не існує.

Разом з тим, з позивача підлягає
стягненню судовий збір за подання
апеляційної скарги, оскільки при її
поданні, позивачем було сплачено
судовий збір у розмірі 91,35грн., тобто не
в повному розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» ставка
судового збору за подання до
адміністративного суду апеляційної
скарги на рішення суду встановлюється
у розмірі 50 відсотків ставки, що
підлягає сплаті при поданні позовної
заяви, а у разі подання позовної заяви
майнового характеру - 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми. За подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру розмір ставки судового збору
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України "Про
судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2014 року розмір
мінімальної заробітної плати складає
1218,00 грн..

Вимогами адміністративного позову є
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень, яке впливає на
склад майна позивача, що свідчить про
подання позовної заяви майнового
характеру.

Враховуючи, що у 2014 році мінімальна
ставка за подання апеляційної скарги
на постанову суду у справі за позовом
майнового характеру становить 913,50грн.
(50 відсотків від 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати), з позивача слід
стягнути судовий збір у розмірі 822,15грн.
(913,50грн. - 91,35грн.)

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Бюро обліку майнових
прав та діяльності з нерухомістю»
Дніпропетровської міської ради
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2013 року у справі №804/16389/13-а
залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства
«Бюро обліку майнових прав та
діяльності з нерухомістю»
Дніпропетровської міської ради на
користь держави судовий збір у розмірі
822,15грн.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

(Ухвалу у повному обсязі складено
15.08.2014р.)

Головуючий:
О.В. Мартиненко

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов