Справа № 826/15074/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/5318/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Гончар Л.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 листопада 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року

у справі №826/15074/13-а

за позовом приватного підприємства
«АКРІЛАТ-ХІМКОНТРАКТ»

до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України

про визнання протиправним
та скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року приватне
підприємство «АКРІЛАТ-ХІМКОНТРАКТ»
(далі по тексту ПП
«АКРІЛАТ-ХІМКОНТРАКТ») звернулось до
суду з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України (далі по
тексту Митниця), яким просило визнати
протиправними та скасувати рішення
відповідач про коригування митної
вартості товарів від 17.06.2013 року №
100250000/2013/600151/2 та картки відмови в
прийнятті митної декларації від 17.06.2013
року № 100250000/2013/01099.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 листопада 2013року у справі №826/15074/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 січня 2014 року у зазначеній справі,
позов задоволено.

При ухваленні рішень суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з
доведеності позивачем своїх вимог,
оскільки Митниця, відмовляючи ПП
«АКРІЛАТ-ХІМКОНТРАКТ» в митному
оформленні товару та коригуючи його
митну вартість оскарженим рішенням,
діяла з порушенням вимог
законодавства.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Митниця
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
права, просить вищезазначені судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

ПП «АКРІЛАТ-ХІМКОНТРАКТ» подало до
Вищого адміністративного суду України
заперечення на касаційну скаргу, в
якому наголошувало на відповідність
судових рішень обставинам справи та
вимогам законодавства України. Позивач
просив залишити касаційну скаргу без
задоволення, судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги та заперечень на неї,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права і наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між фірмою «RISEKIND LTD»
(продавцем) та ПП «Акрілат-Хімконтракт»
(покупцем) укладено контракт № 13/01-07 від
07 січня 2013 року та додаток № 15 від 29.04.2013
року, згідно з яким продавець
зобов'язався поставити і продати, а
покупець прийняти та оплатити L-треонін
(товар) у кількості 14,50 тонн за ціною 2
066,60 дол. США/т. Загальна сума додатку - 29
965,70 дол. США. Оплата проводилася
протягом 45 днів з дати коносамента.

Для митного оформлення товару
позивачем подано до Митниці декларацію
митної вартості від 17.06.2013 року №
100250000/2013/060425, в якій митна вартість
товару визначена за ціною договору
(першим методом) в розмірі 239515,84 грн.
(29965,70 дол. США). Крім того, ПП
«Акрілат-Хімконтракт» відповідачу
надано зовнішньоекономічний контракт
від 07.01.2013 року № 31/01-07 із додатком від
29.04.2013 року № 15, специфікацію від 25
червня 2012 року № 1, інвойс від 29 квітня
2013 року № 7421-21721, платіжне доручення від
11 червня 2013 року № 1196, пакувальний лист
до інвойсу № 7421-21721, страховий поліс №
PYIE0000 від 07 травня 2013 року,
міжнародну автомобільну накладну від 14
червня 2013 року № 1158, коносамент DAZH 951001,
сертифікат походження товару від 29
квітня 2013 року № ССРІТ 124516444, митну
декларацію країни відправлення від 18
квітня 2013 року № 02416919, інформацію
про позитивні результати здійснення
екологічного контролю товару,
інформацію про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару.

Під час здійснення митним органом
контролю правильності визначення
митної вартості товару встановлено, що
подані до митного оформлення документи
містять розбіжності та неповні дані. В
зв'язку з чим запропоновано декларанту
подати додаткові документи.

На вимогу Митниці позивачем також
надані наступні додаткові документи:
виписки з бухгалтерської документації;
прайс-лист виробника товару від 17.04.2013
року; - висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовленні
спеціалізованими експертними
організаціями, а саме Експертний
висновок Київської
торгово-промислової палати № Ц-421/1 від
11.07.2013 року.

17.06.2013 року Митницею складено картку
відмови в прийнятті митної декларації
№100250000/2013/01099 та рішення про
коригування митної вартості товарів
№100250000/2013/600151/2 із застосуванням
шостого (резервного) методу визначення
митної вартості.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

У відповідності до частини 2 статті 52
Митного кодексу України, декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані: 1)
заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно з частиною 2 статті 53 Митного
кодексу України, документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу
України визначено, що у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Судами встановлено, що ПП
«Акрілат-Хімконтракт» надано
відповідачу для митного оформлення
товару документи, передбачені частиною
2 статті 53 Митного кодексу України, які
містили об'єктивні і достовірні дані та
підтверджували ціну товару. Подані
документи ідентифікують товар, не
містять розбіжностей та містять дані,
що піддаються обчисленню, і
підтверджують ціну товарів, яка
підлягала сплаті позивачем.

Згідно частини 5 статті 53 Митного
кодексу України, забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Повноваження митниці щодо
витребування додаткових документів
для перевірки правильності визначення
митної вартості товару можуть бути
реалізовані за наявності
обґрунтованих підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару.

В процесі розгляду справи Митницею не
обґрунтована необхідність
витребування від декларанта
додаткових документів. Не підтверджена
наявність у документах розбіжностей,
ознак підробки, відсутність всіх
відомостей тощо, які підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 57 Митного
кодексу України, визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 Митного
кодексу України. Так, відповідно до
вищевказаної норми метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Посилання Митниці в касаційній скарзі
на порушення судами норм матеріального
права при прийняття судових рішень не
знайшли свого підтвердження доказами.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
обґрунтованою правову позицію судів
про неправомірність застосування
Митницею резервного методу при
визначення митної вартості товару,
поданої до митного контролю ПП
«Акрілат-Хімконтракт».

Судами дотримані норми діючого
законодавства, обставини справи
з'ясовані повно, неупереджено та
об'єктивно.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 листопада 2013року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року у справі №826/15074/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: