Справа № 152/421/14-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 152/421/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Строгий І.Л.
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В.,
Мельник-Томенко Ж.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Шаргородському районі Вінницької
області на постанову Шаргородського
районного суду Вінницької області від
18 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Шаргородському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Шаргородського районного суду
Вінницької області з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Шаргородському районі
Вінницької області про перерахунок
пенсії.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач
посилався на протиправність дій
пенсійного органу щодо незарахування
до його заробітку для обчислення
пенсії суми матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
на вирішення соціально-побутових
питань та інших компенсаційних виплат.

Постановою Шаргородського районного
суду Вінницької області від 18 березня
2014 року позов задоволено частково, а
саме, визнано протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України у
Шаргородському районі Вінницької
області ОСОБА_2 у перерахунку пенсії;
зобов"язано Управління Пенсійного
фонду України у Шаргородському районі
Вінницької області здійснити
перерахунок призначеної ОСОБА_2 пенсії
з врахуванням суми індексації
заробітної плати, матеріальної
допомоги на оздоровлення та допомоги
на вирішення соціально-побутових
потреб з 01.02.2014 року, з врахуванням
проведених за цей період виплат. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України. Сторонами надано заяви
про здійснення апеляційного розгляду
без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
згідно протоколу відповідача № 314 твід
08.12.2009 року, з 05.11.2009 року позивачу
призначено пенсію державного
службовця. Із протоколу також
вбачається, що загальний трудовий стаж
позивача складає 43 роки, 6 місяців та 23
дні, з яких 36 років, 10 місяців та 20 днів
державної служби.

Із довідок про складові заробітної
плати позивача, оригінали яких
знаходяться у пенсійній справі та які
були використані відповідачем при
призначенні пенсії позивача
вбачається, що суми індексації
заробітної плати, матеріальної
допомоги на оздоровлення та допомоги
на вирішення соціально-побутових
питань, виплачені позивачу не були
враховані при призначенні йому пенсії.

04 лютого 2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою, у якій просив
здійснити перерахунок його пенсії з
врахуванням суми індексації
заробітної плати, матеріальної
допомоги на оздоровлення та допомоги
на вирішення соціально-побутових
потреб. До заяви позивач додав оригінал
довідки Головного управління
статистки у Вінницькій області від
30.12.2014 року № 18-20/Д-91/250.

Підставою для звернення позивача до
відповідача з проханням здійснити
перерахунок пенсії було те, що при
призначенні пенсії позивача,
відповідачем не було враховано суми
індексації заробітної плати,
матеріальної допомоги на оздоровлення
та допомоги на вирішення
соціально-побутових потреб, одержані
позивачем, та на які нараховані
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Листом від 18 лютого 2014 року № 4-Д
відповідач відмовив позивачу у
перерахунку пенсії. Відмова
відповідача обґрунтована тим, що
пенсія державним службовцям
призначається віл сум їх заробітної
плати, на які нараховуються страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування. Матеріальна
допомога для вирішення
соціально-побутових потреб,
матеріальна допомога на оздоровлення
та індексація заробітної плати не
входять до структури заробітної плати
не входять до структури заробітної
плати, а тому не має законних підстав
для проведення перерахунку пенсії
позивача.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою
відповідача, позивач оскаржив її до
суду.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови виходив з
обґрунтованості та доведеності
позовних вимог, а відтак наявності
правових підстав для задоволення
адміністративного позову.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Основним нормативно-правовим актом,
який регулює, відносини в сфері
пенсійного забезпечення державних
службовців є Закон України «Про
державну службу» від 16.12.1993 року №
3723-ХІІ, з подальшими змінами (далі -
Закон).

Відповідно до ст. 37 Закону, на одержання
пенсії державних службовців мають
право особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку. Пенсія
державним службовцям призначається в
розмірі 80-90 відсотків від сум їх
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, а з
01.01.2011 року - єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону,
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранг, надбавки за
вислугу років та інших надбавок.

Згідно ч. 6 ст. 33 Закону, державним
службовцям можуть установлюватися
надбавки за високі досягнення у праці і
виконання особливо важливої роботи,
доплати за виконання обов'язків
тимчасово відсутніх працівників та
інші надбавки і доплати, а також
надаватися матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань.

Частиною 1 ст. 35 Закону передбачено, що
державним службовцям надається
щорічна відпустка тривалістю 30
календарних днів, якщо законодавством
не передбачено більш тривалої
відпустки, з виплатою допомоги для
оздоровлення у розмірі посадового
окладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про оплату праці», встановлено, що
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений орган
виплачує працівникові за виконану
роботу. Згідно ст. 2 даного Закону,
визначено структуру заробітної плати,
а саме:

- основна заробітна плата - це
винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців;

- додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій;

- до інших заохочувальних та
компенсаційних виплат належать
виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Враховуючи викладене, слід зазначити,
що матеріальні допомоги на
оздоровлення та вирішення
соціально-побутових питань та
індексація грошових доходів населення
входила до системи оплати праці
державного службовця.

Аналогічні положення містяться в
підпункті 2.2.2 пункту 2 Інструкції по
статистиці заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13
січня 2004 року № 5, де вказано, що у склад
фонду додаткової заробітної плати
входять премії та винагороди, в тому
числі за вислугу років, які мають
систематичний характер, а відповідно
підпункту 2.3.3 пункту 2 цієї інструкції
матеріальна допомога, що має
систематичний характер, надана всім
або більшості працівників (на
оздоровлення, у зв'язку з екологічним
станом) входить до складу фонду оплати
праці.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що чинне законодавство
відносить до складу заробітної плати
також інші виплати. При цьому слід
врахувати, що надбавки, запроваджені
нормативно-правовими актами,
матеріальна допомога належать до
додаткових видів грошового
забезпечення й приймаються в
розрахунок при нарахуванні пенсії лише
особам, які отримували такі надбавки
під час перебування на державній
службі та були звільнені зі служби
після їх запровадження.

Відповідно до частини першої статті 66
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає, що до
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії враховуються: суми
виплат (доходу), отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові внески
в межах встановленої законодавством
максимальної величини заробітної
плати (доходу), з якої сплачуються
страхові внески; суми виплат (доходу),
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

З огляду на вищевикладене, оскільки на
вказані складові - індексацію, грошову
винагороду та матеріальну допомогу на
оздоровлення і вирішення
соціально-побутових питань нараховано
відповідний збір на державне пенсійне
страхування та вказані виплати
включаються до складу заробітної плати
державного службовця - пенсійний орган
повинен врахувати їх при призначенні
відповідної пенсії, а тому судом першої
інстанції правомірно задоволено позов.

Вказане також узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною в постанові від 20 лютого 2012
року, в якій, зокрема зазначено, що
усуваючи неоднакове застосування норм
матеріального права, суд вважає
неправильними висновки суду про те, що
оскільки матеріальна допомога, на яку
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, не
включається до складу заробітної плати
державного службовця, то вона не
враховується при обчисленні розміру
його пенсії.

Такої ж правової позиції дотримується
й Вищий адміністративний суд України у
своїй ухвалі віл 11.12.2013 року по справі
№К/800/43009/13.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення , а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Шаргородському районі Вінницької
області, - залишити без задоволення, а
постанову Шаргородського районного
суду Вінницької області від 18 березня
2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Сторчак В. Ю.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.