Справа № 2-а-3707/09/1970
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/1674/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівГоляшкіна О. В.,
Чумаченко Т. А.,секретаря судового
засідання Левіної А. А.,

за участю: позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 грудня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 грудня 2013 року у справі за позовом
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття до ОСОБА_4 про стягнення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю,

встановив:

Тернопільський міськрайонний центр
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття звернувся з позовом
до ОСОБА_4 про стягнення незаконно
отриманої допомоги по безробіттю.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 грудня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
відповідач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить їх скасувати та
ухвалити нове судове рішення, яким у
задоволені позовних вимог відмовити
повністю.

В запереченнях позивач просить скаргу
залишити без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача, представника відповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
частково.

Судами встановлено, що відповідач
перебував на обліку в Тернопільському
міському центру зайнятості як
безробітний з 30 листопада 2007 року по 19
січня 2009 року.

Відповідно до акту розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення №
19/13 від 03 квітня 2009 року відповідач на
час перебування на обліку в
Тернопільському МЦЗ працював за
договором підряду від 01 березня 2007
року.

У зв'язку з тим, що відповідач не
повідомив позивача про такий факт,
останній звернувся з цим позовом до
суду.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що відповідачем виконувалися роботи
відповідно до договору підряду, це
свідчить про його працевлаштування,
тому неповідомлення про такий факт
Тернопільський МЦЗ свідчить про
порушення вимог ч. 2 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Колегія суддів не погоджується з
висновками судів, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про зайнятість населення»
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Згідно із ч. 5 цієї статті порядок
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних державною службою
зайнятості визначається Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 14 лютого 2007 року № 219 затверджено
Порядок реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних, відповідно до ч. 1
п. 20 якого громадяни, зареєстровані як
такі, що шукають роботу, та безробітні,
знімаються з обліку з дня
працевлаштування, в тому числі на
сезонні або загальнодержавні
оплачувані громадські роботи,
державної реєстрації фізичної особи -
підприємця, укладення
цивільно-правового договору, предметом
якого є діяльність, спрямована на
виконання власними силами робіт,
надання послуг. При цьому в картці
робиться запис про прийняття на роботу,
зазначаються дата і номер наказу, дата
державної реєстрації фізичної особи -
підприємця, дата укладення
цивільно-правового договору.

Згідно із ст. 837 ЦК України за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу. Договір підряду може
укладатися на виготовлення, обробку,
переробку, ремонт речі або на виконання
іншої роботи з переданням її
результату замовникові.

Таким чином договори підряду
укладаються на виконання певної роби, з
виконанням якої припиняються
зобов'язання між сторонами, зокрема
щодо обов'язку виконати нові роботи за
договором та відсутність обов'язку
сплати коштів його виконавцю за вже
оплачені роботи (ст. 599 ЦК України).

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що безробітними
можуть визнаватися особи, хоча які і
уклали цивільно-правовий договір,
однак цей договір не спрямований на
встановлення чи зміну цивільних права
та обов'язків (відсутня мета його
виконання), оскільки він втратив для
сторін договору інтерес своїм
виконанням, які не мають заробітку або
інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу. Тобто наявність заробітку або
інших доходів залежать від свідомої
волі особи, його дій, направлених на
отримання цього прибутку, зокрема
виконання робіт. При цьому доказом
виконання підрядних робіт можуть бути
підписанні акти виконання цих робіт.

Як вбачається зі змісту апеляційної та
касаційної скарг відповідач посилався
на те, що він працював по договору
підряду лише з вересня по жовтень 2007
року, що підтверджується актами
виконаних робіт за цей період, інших
актів з роботодавцем він не підписував.

Окрім того, скаржник посилається на ту
обставину, що договір розірвано в
жовтні 2007 року, що підтверджується
довідками-поясненнями від 05 червня 2013
року № 27-1/30 та від 12 листопада 2013 року №
46-1/30.

Між тим такі обставини судами не
досліджувалися, а в судових рішеннях не
міститься оцінка доводів відповідача,
що є підставою для направлення справи
на новий розгляд.

Так, відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення є законним і
обґрунтованим, якщо воно ухвалене
судом відповідно до норм матеріального
права при дотриманні норм
процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 161 КАС України встановлено, що
під час прийняття постанови суд
вирішує, зокрема, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин.

За приписами статті 163 КАС України
мотивувальна частина постанови має
містити встановлені судом обставини із
посиланням на докази, а також мотиви
неврахування окремих доказів; мотиви, з
яких суд виходив при прийнятті
постанови, і положення закону, яким він
керувався.

Неповнота у встановленні фактичних
обставин справи не дає можливості суду
касаційної інстанції визначитись в
правильності правової позиції оцінки
позовних вимог, проведеної судами
попередніх інстанцій.

Таким чином для правильного вирішення
питання щодо прав і обов'язків
відповідача при новому розгляді судам
необхідно дати оцінку фактичному
виконанню договору підряду, врахувати
проведення оплат за цим договором та
строку його дії після жовтня 2007 року.

Відповідно до частини другої статті 227
КАС України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 грудня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 грудня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: