Справа № 826/3528/14
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3528/14
інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді
Літвіної Н.М.

Суддів
Ганечко О.М.

Хрімлі О.Г.

при секретарі
Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22 травня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
травня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 12 лютого 2014 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 2 310 029,
37 грн., та застосовано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 553 371, 18
грн.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 12 лютого 2014 року, яким
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 46 075 383, 61 грн.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 12 лютого 2014 року, яким
застосовано штрафні (фінансові)
санкції з податку на доходи фізичних
осіб у розмірі 1 020, 00 грн.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 12 лютого 2014 року, яким
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 31 280, 00 грн.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 12 лютого 2014 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на 107
665, 00 грн., та застосовано штрафні
санкції у розмірі 16 011, 14 грн.

Визнано протиправним та скасовано
рішення № від 12 лютого 2014 року
про застосування штрафних санкцій за
неналежне ведення бухгалтерської
документації, на підставі якої
нараховується єдиний внесок в розмірі
136, 00 грн. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - Міжрегіональне головне
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податків, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в частині задоволених позовних
вимог відмовити в повному обсязі, а в
іншій частині залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, податковим органом
проведено документальну планову
виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ПАТ «Універсал Банк»
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня 2011
року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
про результати документальної виїзної
планової перевірки № 102/28-10-43-10/21133352 від
30 січня 2014 року яким встановлено
наступні порушення ПАТ «Універсал
Банк»:

- п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139,
п. 153.5 ст. 153 з урахуванням п. п. 14.1.27, п. п.
14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 153.5 ст. 153 ПК України, що
призвело до завищення від'ємного
значення об'єкта оподаткування по
податку на прибуток на загальну суму 46
075 383, 61 грн., в тому числі, по періодах: I
квартал 2011 року - на суму 2 651 018, 13 грн.; II
квартал 2011 року - на суму 23 784 608, 42 грн.; II
- III квартал 2011 року - на суму 28 434 769,
55грн.; II - IV квартал 2011 року - на суму 32 092
433, 45 грн.; І квартал 2012 року - на суму 34 656
419, 91 грн.; півріччя 2012 року - на суму 13 304
427, 57 грн.; 3 квартали 2012 року - на суму 13 700
677, 57 грн.; 2012 рік - на суму 13 982 950, 16 грн.;

- з урахуванням вимог п. п. 14.1.185, п. 14.1 ст.
14, п. 102.1 ст. 102, п. 180.2 ст. 180, абз. «б» п. 185.1
ст. 185, абз. «д», п. 186.3 ст. 186, п. п. 188.1 ст. 188,
п. 189.9 ст. 189, п. п. 196.1.14 п. 196.1 ст. 196, п. 202.1
ст. 202, п. 208.5 ст. 208 ПК України
встановлено порушення вимог абз. «б», п.
185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 ПК України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на суму 2 310 029, 37 грн.;

- вимог абз. «б» п. п. 176.2 ст. 176, п. п. 49.18.2 п.
49.18 ст. 49 ПК України при поданні ПАТ
«Універсал Банк» податкових
розрахунків про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, і сум утриманого з
них податку за 2 та 4 квартали 2012 року з
недостовірними відомостями та з
помилками;

- вимог п. п. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, абз. «д» п. п.
164.2.17, п. п. 164.2.18 п. 164.2 ст. 164, п. п. 168.1.1 п.
168.1, п. 168.4 ст. 168, абз. «а» п. 171.2 ст. 171, ст.
176 ПК України, в результаті чого ПAT
«Універсал Банк» не нараховано, не
утримано та не сплачено (не
перераховано) до бюджету податок з
доходів фізичних осіб на загальну суму
107 665, 00 грн.;

- порушення вимог ст. 72 Закону України
«Про систему оподаткування» № 1251-ХП
від 25 червня 1991 року (із змінами та
доповненнями) та Закону України «Про
державну податкову службу в Україні» №
509-ХП від 04 грудня 1990 року, із змінами та
доповненнями в частині своєчасності
повідомлення банком про відкриття
(закриття) поточних рахунків та
закриття рахунків клієнтів та ст. 69 ПК
України;

- ст. 269, ст. 270, п. 286.2, п. 286.4 ст. 286 ПК
України в частині не нарахування та
несплати земельного податку, в
результаті чого було занижено
податкове зобов'язання з земельного
податку за період 05 жовтня 2012 року по 31
грудня 2012 року на суму 2 081, 24 грн.;

- порушення ч. 2 ст. 9 та п. 5 ч. 11 ст. 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Позивач, вважаючи, що податкові
повідомлення - рішення прийняті з
порушенням норм чинного законодавства,
звернувся до суду з вимогою про їх
скасування.

Щодо законності та обґрунтованості
винесення податкового
повідомлення-рішення № від 12
лютого 2014 року про збільшення податку
на прибуток на додану вартість на суму 2
310 029, 37 грн. колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Перевіркою правильності визначення
ПАТ «Універсал Банк» повноти
нарахування податку на додану вартість
встановлено порушення вимог
податкового законодавства в частині
заниження обсягу продажу на вартість
отриманих послуг, що призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, в частині
заниження обсягу продажу на вартість
імпортованих послуг, а саме: за послуги,
які надані Компанією «Visa International Service
Association» (США) та Компанією MasterCard, що
призвело до заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість по отриманим послугам на
загальну суму 418 889, 62 грн. та в частині
списання балансової вартості
неамортизованої частини здійснених
поліпшень орендованих приміщень
відділень банку на суму 1 891 139, 75 грн.

Щодо послуг від Міжнародної платіжної
системи Visa International Service Association,
необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, ПАТ «Універсал Банк» (Банк)
укладено Ліцензійну угоду від 11 січня
2007 року № б/н з Компанією «Visa International
Service Association» (VISA), за умовами якої банк є
асоційованим членом цієї організації.
На підставі отримуваних від VISA
рахунків банк сплачує кошти за
отримані послуги платіжної системи,
суть яких полягає у проведенні
розрахункових операцій за картками VISA,
що емітовані банком та розрахунками
картками у системі VISA.

Проте, на думку податкового органу,
позивачем порушено абз. «б», п. 185.1 ст. 185,
п. 187.1 ст. 187 ПК України внаслідок чого
занижено обсяг продажу на вартість
отриманих послуг, що призвело до
заниження податку на додану вартість.

Згідно до п. п. 14.1.185 ПК України -
постачання послуг - будь-яка операція,
що не є постачанням товарів, чи інша
операція з передачі права на об'єкти
права інтелектуальної власності та
інші нематеріальні активи чи надання
інших майнових прав стосовно таких
об'єктів права інтелектуальної
власності, а також надання послуг, що
споживаються в процесі вчинення певної
дії або провадження певної діяльності.

Відповідно до п. 180.2 ст.180 ПК України -
особою, відповідальною за нарахування
та сплату податку до бюджету у разі
постачання послуг нерезидентами, у
тому числі їх постійними
представництвами, не зареєстрованими
як платники податку, якщо місце
постачання послуг розташоване на
митній території України, є отримувач
послуг.

Згідно до абз «б» п. 185.1 ст.185 ПК України -
об'єктом оподаткування є постачання
послуг, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Пунктом 186.3 ст. 186 ПК України визначено.,
що місцем постачання зазначених у
цьому пункті послуг вважається місце, в
якому отримувач послуг зареєстрований
як суб'єкт господарювання або - у разі
відсутності такого місця - місце
постійного чи переважного його
проживання. До таких послуг належать,
зокрема, телекомунікаційні послуги, а
саме: послуги, пов'язані з передаванням,
поширенням або прийманням сигналів,
слів, зображень та звуків або
інформації будь-якого характеру за
допомогою дротових, супутникових,
стільникових, радіотехнічних, оптичних
або інших електромагнітних систем
зв'язку, включаючи відповідне надання
або передання права на використання
можливостей такого передавання,
поширення або приймання, у тому числі
надання доступу до глобальних
інформаційних мереж.

Відповідно до п. п. 196.1.14 п. 196.1 ст. 196 ПК
України - операції з постачання послуг,
визначених в п. 186.3 ст. 186 ПК України, не є
об'єктом оподаткування.

Відповідач посилався на те, що згідно
до норми п. 1 розділу І Закону України №
3387-VI від 23 червня 2011 року виключено з
Податкового кодексу України п. п. 196.1.14
п. 196.1 ст. 196.

Проте, як вірно зазначено позивачем з
чим погоджується колегія суддів, з
даними правовідносинами, за якими
позивач отримав послуги з проведення
розрахункових операцій за картками VISA,
а позивач на підставі отримуваних від
VISA рахунків сплачував кошти за
отримані послуги платіжної системи,
зазначена норма, п. 186.3 ст. 186 ПК України,
жодним чином не стосується порядку
оподаткування послуг, які отримував
позивач.

Так, в період, що перевірявся, а саме з 01
січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, ст. 196
ПК України визначено види операцій, що
не є об'єктом оподаткування.

Зокрема, згідно до п. п. 196.1.5 п. 196.1 ст. 196
ПК України - не є об'єктом оподаткування
операції з надання послуг з інкасації,
розрахунково-касового обслуговування,
залучення, розміщення та повернення
коштів за договорами позики, депозиту,
вкладу (у тому числі пенсійного),
управління коштами та цінними паперами
(корпоративними правами та
деривативами), доручення, надання,
управління і переуступки фінансових
кредитів, кредитних гарантій і
банківських поручительств особою, що
надала такі кредити, гарантії або
поручительства.

Перелік типових операцій з
розрахунково-касового обслуговування,
які відповідно до п. п. 196.1.5 п. 196.1 ст. 196
ПК України не є об'єктом оподаткування,
затверджено постановою Правління
Національного банку України № 400 від 15
листопада 2011 pоку.

Відповідно до п. 6 вказаної постанови
визначено операцій зі спеціальними
платіжними засобами (далі - СПЗ), в тому
числі, послуги платіжних систем під час
здійснення розрахунково-касових
операцій з використанням СПЗ (п. п. 6.6).

При цьому, відповідно до Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» № 2346-ІІІ від 05 квітня
2001 pоку - платіжна система - платіжна
організація, учасники платіжної
системи та сукупність відносин, що
виникають між ними при проведенні
переказу коштів. Проведення переказу
коштів є обов'язковою функцією, що має
виконувати платіжна система.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що операції з
постачання послуг, які надані позивачу
міжнародною платіжною системою VISA з
використанням спеціальних платіжних
засобів підпадають під дію п. п. 196.1.5 п.
196.1 ст. 196 ПК України та, відповідно, не є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість, а відтак висновок
податкового органу щодо заниження
позивачем обсягу продажу на вартість
отриманих послуг на загальну суму 418
889, 62 грн. не відповідає дійсним
обставинам справи та нормам
податкового законодавства.

Щодо донарахування податку на додану
вартість за списаними з балансу
знищеними поліпшеннями орендованих
основних засобів, суд зазначає
наступне.

Так, перевіркою встановлено, що ПАТ
«Універсал Банк» протягом
перевіряємого періоду здійснювалося
списання балансової вартості
неамортизованої частини здійснених
поліпшень орендованих приміщень
відділень банку, у зв'язку з
припиненням дії договорів оренди.

Згідно до ст. 4 Договорів оренди «Ремонт
та поліпшення»:

п. 4.1. Орендодавець погоджується, що
Орендар може перепланувати,
вдосконалювати та іншим чином
переробляти Приміщення для цілей
оренди, аби Приміщення влаштовували
Орендаря, включаючи встановлення в
Приміщеннях об'єктів, необхідних для
отримання банківської ліцензії та
будь-яких погоджень від Національного
банку України. Орендодавець
зобов'язаний забезпечити Орендареві,
персоналу та підрядникам, зазначеним у
ст. 4.4 цього Договору, право
безперешкодного доступу до будівлі та
приміщень для здійснення таких
ремонтних робіт. При цьому будь-яке
постійне та структурне покращення,
реконструкція, перепланування або
вдосконалення Приміщень, що
здійснюється Орендарем, потребує
попередньої письмової згоди з боку
Орендодавця, і у такій згоді не може
бути безпідставно відмовлено.

п. 4.2. Орендодавець має за запитом
Орендаря у найкоротші строки надавати
власні узгодження, а у випадку
необхідності невідкладно звертатися
до відповідних органів та установ за
отриманням дозволів та погоджень, що
можуть бути необхідні для здійснення
зазначених у цьому Договорі ремонтних
робіт.

п. 4.3. Сторони домовились, що поліпшення
Приміщень, які зроблені Орендарем і які
є можна відокремити без шкоди для
Приміщень, є власністю власника
приміщень та залишаються у його
розпорядженні.

п. 4.4. Орендар не має жодного обмеження
стосовно вибору ним персоналу або
підрядників для здійснення технічного
обслуговування, Ремонтних робіт та
Додаткових ремонтних робіт в межах
Приміщень та має право укладати
відповідні договори з підрядниками.

Як зазначено в акті перевірки,
позивачем відповідно до зведених
меморіальних ордерів, було виведено з
експлуатації завершені капітальні
інвестиції в орендовані приміщення з
залишковою вартістю та здійснено
списання недоамортизованої частини
завершених капітальних інвестицій в
орендовані приміщення.

Позивач в обґрунтування позовних
вимоги зазначив, що відповідно до
пояснень, що надавались під час
перевірки та первинних документів,
банком списувались залишки
неамортизованої частини поліпшень у
зв'язку із їх знищенням.

Відповідно до п. 189.9 ст. 189 ПК України - у
разі якщо основні виробничі або
невиробничі засоби ліквідуються за
самостійним рішенням платника податку,
така ліквідація для цілей
оподаткування розглядається як
постачання таких основних виробничих
або невиробничих засобів за звичайними
цінами, але не нижче балансової
вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на
випадки, коли основні виробничі або
невиробничі засоби ліквідуються у
зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням
внаслідок дії обставин непереборної
сили, в інших випадках, коли така
ліквідація здійснюється без згоди
платника податку, у тому числі в разі
викрадення основних виробничих або
невиробничих засобів, що
підтверджується відповідно до
законодавства або коли платник податку
подає контролюючому органу
відповідний документ про знищення,
розібрання або перетворення основних
виробничих або невиробничих засобів у
інший спосіб, внаслідок чого вони не
можуть використовуватися за первісним
призначенням.

Таким чином, відповідно до приписів
податкового законодавства не
розглядається як постачання основних
виробничих засобів за звичайними
цінами, але не нижчими балансової
вартості на момент ліквідації, випадки
ліквідації основних виробничих
засобів у зв'язку з їх знищенням, коли
платник податків подає контролюючому
органу документ про знищення основних
виробничих засобів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звертався із запитом до
податкових органів щодо практичного
застосування вищевказаної норми та
надання пояснення який документ може
виступати документом про знищення.

Відповідно до отриманої
індивідуальної консультації Державної
податкової служби України для ПАТ
«Універсал Банк» № 5165/6115-1418 від 09
листопада 2011 року, при поверненні
об'єкта оренди орендодавцю у випадку
дострокового розірвання договору
оренди без отримання орендарем
компенсації вартості здійснених ним
поліпшень за умови здійснення
демонтажу частини поліпшень, які
можливо відокремити (незалежно від
того, чи утворилися в результаті
демонтажу частини, придатні до
подальшого використання), та надання
акту списання основних засобів за
формою 03-3, податкові зобов'язання з ПДВ
у Банка не виникають. При цьому,
зазначено, що такий документ має
подаватись податковому органу під час
документальної перевірки на вимогу
податкового органу.

Також, у наданій консультації
зазначено, що операція розібрання
(ліквідації) основного засобу при умові
надання відповідного документу
податковому органу, не розглядається
для цілей оподаткування як операція
продажу, і тому зазначена операція не є
об'єктом оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем надавались до податкового
органу акти списання основних засобів
за типовою формою.

Отже, висновок відповідача щодо
неврахування та несплати позивачем
податку на додану вартість є таким, що
не відповідає нормам чинного
законодавства, а висновки відповідача
про донарахування податку на додану
вартість у сумі 1 891 139, 75 грн. є
безпідставними, відтак, з урахуванням
викладеного збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 2 310 029, 37 грн. та
нарахування штрафних санкцій у розмірі
553 371, 18 грн. здійснено відповідачем
неправомірно.

Щодо законності та обґрунтованості
винесення податкового
повідомлення-рішення № від 12
лютого 2014 року про збільшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування по податку на прибуток
на загальну суму 46 075 383, 61 грн., колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Так, податковий орган в акті перевірки
зазначав, що підставою для зменшення
позивачу суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування по податку на
прибуток стало виключення зі складу
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкту оподаткування на загальну суму
38 052 275,25 грн.:

а) витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування при
взаємовідносинах з ТОВ «Аквамарин
Групп» на загальну суму 396 250, 00 грн.

б) витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування при
взаємовідносинах з компанією EFG Eurobank
Ergasias S.A на суму 3 185 392, 70 грн.,

в) витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування при
взаємовідносинах з компанією
«Бодельмо Ентерпрайзес Лімітед» на
суму 11 726 568, 63 грн.,

г) витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування при
взаємовідносинах з компанією EFG IT SHARED
SERVICES S.A на суму 22 744 063, 92 грн.

Щодо правомірності віднесення
позивачем до складу витрат вартість
послуг, що отримані від ТОВ «Аквамарин
Групп» (код за ).

Як вбачається з акту перевірки,
відповідачем під час перевірки
правильності відображення банком в
декларації інших витрат, прямо
пов'язаних зі здійсненням банківських
операцій та наданням банківських
послуг, код рядка 05.9 ( Додаток ОВ до
рядка 05 податкової декларації з
податку на прибуток Банку) встановлено
порушення п. 138.2 ст. 138 ПК України з
урахуванням п. 14.1.27, п. п. 14.1.36, п. 14.1 ст.14
ПК України, зокрема, позивачем
сплачувалась винагорода ТОВ
«Аквамарин Групп» за організацію
відступлення банком права вимоги за
кредитним договором на користь ТОВ
«Фінансова компанія «Фактор Плюс» (код
за ).

Як вбачається з матеріалів справи, між
ПАТ «Універсал Банк» (Замовник) та ТОВ
«Аквамарин Групп» (Виконавець)
укладено договір про надання послуг №
030712сб від 03 липня 2012 року, відповідно до
умов якого Виконавець зобов'язувався
за завданням Замовника надавати йому
послуги, а саме сприяти Замовнику усіма
можливими правовими засобами і
способами у стягненні суми
заборгованості та сум штрафних
санкцій, які виникли в результаті
невиконання його боржниками умов
кредитних договорів, а Замовник
зобов'язувався прийняти та оплатити
Виконавцеві належним чином надані
послуги.

На виконання умов вказаного договору
ТОВ «Аквамарин Групп» організувало
відступлення банком права вимоги за
кредитним договором на користь ТОВ
«Фінансова компанія «Фактор Плюс»,
відповідно виконавцем надані
Замовнику послуги, що зазначені у п. 1.2.
Договору.

В підтвердження надання послуг,
позивачем та ТОВ «Аквамарин Групп»
підписано акт прийому-передачі наданих
послуг від 25 липня 2012 року, у
відповідності до якого сума винагороди
Виконавця склала 396 250, 00 грн.

Згідно матеріалів справи, позивачем
здійснена оплата ТОВ «Аквамарин Групп»
на суму 396 250, 00 грн. та, відповідно,
віднесено дану суму до складу витрат,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування.

Однак, на думку податкового органу, у
позивача відсутні підстави для
віднесення вказаної суми до валових
витрат, з урахування того, що не
підтверджено документально
причетність ТОВ «Аквамарин Групп» до
укладення вищезазначеного договору
відступлення з ТОВ «ФК «Фактор Плюс».

Як вбачається з матеріалів справи,
результатом наданих ТОВ «Аквамарин
Групп» послуг на виконання умом
договору про надання послуг № 030712сб
від 03 липня 2012 року є укладання
договору відступлення права вимог від
04 липня 2012 року, відповідно до якого ТОВ
«ФК «Фактор Плюс» набуло належне ПАТ
«Універсал Банк» право вимоги до
ОСОБА_1 відповідно до кредитного
договору № 59/290905 від 29 вересня 2005 року.

Відповідач в обґрунтування своєї
позиції посилається на лист № 19/12-13-2
від 19 грудня 2013 року, яким ТОВ «ФК
«Фактор Плюс» повідомило, що йому не
відомо про участь ТОВ «Аквамарин
Групп» в укладанні з позивачем
договору відступлення права вимог.

В той час, як вбачається з матеріалів
справи, позивач, в свою чергу, звертався
із запитом до ТОВ «ФК «Фактор Плюс» з
метою отримання інформації стосовно
осіб, які безпосередньо займалися
організацією відступлення банком
права вимоги на ТОВ «ФК «Фактор Плюс»,
який у наданій відповіді зазначив, що
укладання зазначеного вище договору зі
сторони ПАТ «Універсал Банк»
здійснював ОСОБА_3 та організував
зустріч керівників ПАТ «Універсал
Банк» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» для
підписання договору.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_3 не є працівником ПАТ
«Універсал Банк», а ТОВ «Аквамарин
Групп», про що ТОВ «ФК «Фактор Плюс»
відомо не було.

Крім того, зі змісту укладеного
договору про надання послуг № 030712сб
від 03 липня 2012 року вбачається, що
договір укладений зі сторони ТОВ
«Аквамарин Групп» (Виконавець) в особі
директора ОСОБА_3, який діє на підставі
статуту.

Отже, зазначене підтверджує відношення
вказаної особи до ТОВ «Аквамарин
Групп», що підтверджує й участь ТОВ
«Аквамарин Групп» у взаємовідносинах
щодо укладення договору відступлення
права вимоги.

Враховуюче викладене, а також надані
позивачем на підтвердження
вищезазначеного письмові докази, суд
вважає, що у позивача були наявні
правові підстави для віднесення до
складу витрат вартість, отриманих від
ТОВ «Аквамарин Групп» послуг.

Щодо правомірності віднесення
позивачем до складу витрат вартість
послуг, що отримані від компанії EFG Eurobank
Ergasias S.A.

Як вбачається з акту перевірки,
відповідачем під час перевірки
правильності відображення в
декларації інших витрат, що
відображені в рядку 04.14 встановлено
порушення п. 138.2 ст. 138, 1.139.1.9 п.139.1 ст. 139
ПК України з урахуванням п. 14.1.27, п. п.
14.1.36, п. 14.1 ст. 14 ПК України, що призвело
до завищення витрат, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування
на загальну суму 3 185 392, 70 грн., в тому
числі по періодам: 2 квартал 2011 року - 1 119
318, 07 грн.; 2-3 квартали 2011 року - 1 732 832, 31
грн.; 2-4 квартали 2011 року - 2 752 123, 13 грн.;
півріччя 2012 року - 150 996, 98 грн.; 2012 рік - 433
269, 57 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між
компанією EFG Eurobank Ergasias S.A (Виконавець) та
ПАТ «Універсал Банк» (Замовник)
укладено договір на надання
консультаційних послуг б/н від 15 квітня
2010 року, відповідно до умов якого є
надання компанією EFG Eurobank Ergasias S.A.
консультаційних послуг щодо
організації ефективної роботи
Замовника в напрямку подолання
наслідків всесвітньої фінансової
економічної кризи з метою збільшення
прибутковості та впровадження нових
операцій та перспективних напрямків
діяльності на фінансовому ринку
України; вирішення поточних виробничих
питань; проходження систематичного
навчання, тестування працівників
Замовника.

В підтвердження надання послуг,
позивачем та компанією EFG Eurobank Ergasias S.A
підписано акти прийому-передачі
наданих послуг (№ 1 від 12 травня 2011 року,
№ 1 від 28 липня 2011 року, № 1 від 21
листопада 2011 року, № 511, 489/515 від 27
грудня 2011 року, № 1 від 18 квітня 2012 року,
№ 1 від 12 грудня 2012 року), у
відповідності до яких загальна сума за
надання інформаційно-консультаційних
послуг склала 3 185 392, 70 грн., які були
сплачені згідно наявних у справі копій
платіжних доручень та були включені
ПАТ «Універсал Банк» до складу витрат.

Однак, висновки податкового органу
ґрунтуються на тому, що позивачем до
перевірки письмові звіти про виконані
роботи, калькуляція наданих послуг або
будь-яка інша інформація до актів
виконаних робіт не надавалися, не
надано документів на підтвердження
впливу таких послуг на господарську
діяльність позивача, а тому, на думку
відповідача, надані послуги
придбавалися не для використання у
господарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, за
умовами вищезазначеного договору
передбачено надання компанією EFG Eurobank
Ergasias S.A. консультаційні послуги за
такими напрямами (тематиками):

Аналіз кредитного портфелю банку на
предмет визначення справедливої
вартості проблемних кредитів за
методикою та правилами міжнародних
стандартів фін. звітності,

Визначення методологічної основи
проведення операції участі у
фінансуванні (проблемних кредитів)
відповідно до діючих міжнародних
стандартів фінансової звітності,

Методологічні основи проведення
аудиторних перевірок націлених на
виявлення та протидію шахрайству,

Впровадження нової методології при
проведенні аудиторських перевірок,

Впровадження вимог EFG при
імплементації програмного
забезпечення для моніторингу операцій
клієнтів,

Впровадження вимог EFG при
імплементації програмного
забезпечення,

Втілення нової моделі роботи IT
підрозділу на рівні групи,

Розвиток стратегії корпоративного
бізнесу,

Процес/порядок планування нових
проектів на рівні групи,

Обговорення задач для українського
підрозділу IT.

Організація взаємодії між різними
підрозділами банку при здійсненні
фінансового моніторингу та виконання
комплайенс функції,

Організація проведення операцій
фінансування будівництва об'єктів
комерційного призначення: основні
вимоги, розрахунок прогнозу грошових
потоків.

Здійснення оцінки фінансового стану
позичальника-юридичної особи , вимог до
написання висновків щодо можливості
проведення операцій з кредитування,
основні підходи до оцінки транзакций
них ризиків.

Впровадження нової стратегії розвитку
іпотечного бізнесу в Україні.

Нові методи перехресних продажів для
Керівників відділень та Координаторів
з продажу.

Аналіз ринку малого бізнесу та
впровадження нових продуктів та послуг
в банку.

Рекомендації з питань
реструктуризації проблемних кредитів
малого бізнесу.

Рекомендації щодо збільшення продажів
із використанням альтернативних
каналів.

Консультації з питань дефіциту
фінансування,

Розвиток Українського ринку та
напрямків діяльності Універсал Банку.

Нові внутрішні стандарти планування
при плануванні бюджету Банку, як
підприємства яке входить в групу ЕФ.

На виконання умов даного договору,
позивачем надано до суду належним
чином завірені копії документів в
підтвердження виконання умов договору,
зокрема, звітів про виконані роботи,
інформаційні листи; положення щодо
кредитної політики № 14 від 28 лютого 2011
року: методичні рекомендації щодо
оцінки нерухомого майна як
гарантійного забезпечення; положення
щодо кредитної політики № 15 від 20
квітня 2011 року: методичні рекомендації
щодо рейтингової оцінки нерухомого
майна; меморандуми від 06 вересня 2012
року, від 15 листопада 2012 року; методичні
вказівки, інструкції. презентації та
інші документи, що долучені до
матеріалів справи.

Також, додатковим підтвердженням
надання позивачу компанією EFG Eurobank Ergasias
S.A. консультаційних послуг є: вибіркова
роздруківка листування між
підприємствами за період, що
перевірявся податковим органом.

Відповідно до п. 14.1.27 ст. 14 ПК України -
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
- господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Отже, визначальною ознакою валових
витрат (витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування) є їх
зв'язок з господарською діяльністю
платника податку. При цьому неодмінною
характерною рисою господарської
діяльності в податкових
правовідносинах є її направленість на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній чи нематеріальній формах.

Згідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України - для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України -
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
передбачено, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Тобто, будь-які документи, у тому числі
договори, акти, рахунки тощо, мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивачем у
відповідності до положень чинного
законодавства України віднесено до
витрат вартість послуг, що були надані
компанією EFG Eurobank Ergasias S.A., що
підтверджується первинними
документами, а також документами, що
підтверджують використання та
застосування у власній господарській
діяльності, отже, позиція відповідача
щодо заниження валових витрат на
загальну суму 3 185 392, 70 грн. є
неправомірною.

Щодо правомірності віднесення
позивачем до складу витрат вартість
послуг по взаємовідносинах з компанією
«Бодельмо Ентерпрайзес Лімітед»,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Так, на думку податкового органу
позивачем в порушення вимог п. 138.1 ст. 138,
п. 153.5 ст. 153 ПК України завищено витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування за договором
відступлення права вимоги на загальну
суму 11 726 568, 63 грн.

Відповідач посилався на те, що договір,
укладений між ПАТ «Універсал Банк» та
компанією «Бодельмо Ентерпрайзес
Лімітед» за своєю суттю є договором
факторингу, а відступлення права
грошової вимоги первісним кредитором
іншій особі (фактору) з компенсацією
останнім вартості такого боргу за
плату (дисконту або премії) є
факторинговою операцією.

У зв'язку з викладеним, податковий
орган прийшов до висновку, що оскільки
компанія «Бодельмо Ентерпрайзес
Лімітед» не є фінансовою установою
згідно з законодавством, не
зареєстрована в Державному реєстрі
фінансових установ, не має на дату
здійснення зазначених операцій
відповідних дозволів/ліцензій
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України, то
здійснення факторингових операцій
(операцій відступлення прав вимоги) ПАТ
«Універсал Банк» із зазначеною
юридичною особою суперечить чинному
законодавству.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (Первісний кредитор) та
компанією «Бодельмо Ентерпрайзес
Лімітед» (Новий кредитор) укладено
договір відступлення права вимоги від
08 квітня 2011 року.

Предметом зазначеного договору є право
вимоги, а саме: Первісний кредитор
передає (відступає) на користь Нового
кредитора (право вимоги до боржника -
ТОВ «Дніпровська плодоовочева база»,
що виникло на підставі Кредитного
договору № 160/08 від 26 червня 2008 року та
Кредитного договору № 161/08 від 26 червня
2008 року), а Новий кредитор приймає
(набуває) право вимоги і зобов'язується
сплатити первісному кредитору суму,
визначену в п. 3.1 цього Договору, на
умовах, визначених цим Договором (п. 1.1.
Договору).

Згідно до п. 3.1 договору - Новий кредитор
сплачує Первісному кредитору за
відступлення права вимоги суму
грошових коштів у розмірі, що становить
13 960, 65 доларів США шляхом банківського
переказу на рахунок банку в строк
визначений договором.

Відповідно до п. п. 14.1.255 п. 14.1 ст. 14 ПК
України - відступлення права вимоги -
операція з переуступки кредитором прав
вимоги боргу третьої особи новому
кредитору з попередньою або наступною
компенсацією вартості такого боргу
кредитору або без такої компенсації.

Статтею 512 ЦК України визначено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно до ст. 514 ЦК України - до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Стаття 513 ЦК України встановлює, що
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Отже, якщо основний правочин укладений
у письмовій нотаріальній формі, то й
договір про відступлення права вимоги
підлягатиме нотаріальному
посвідченню, якщо основний договір
підлягає державній реєстрації, то й
договір про відступлення права вимоги
підлягатиме реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір про відступлення права вимоги
був зареєстрований Головним
управлінням Національного банку
України по м. Києву та Київській
області, що підтверджується
реєстраційними свідоцтвами № 13713 від 29
квітня 2011 року та № 13714 від 29 квітня 2011
року.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції, що
договір про відступлення права вимоги
між позивачем та компанією «Бодельмо
Ентерпрайзес Лімітед» не є договором
факторингу.

Вказані види договорів дійсно схожі,
подібність, зокрема, полягає в тому, що
в основу договору факторингу також
входить відступлення права вимоги, але
вона виступає лише елементом договору
факторингу.

Необхідно звернути увагу, що
відступлення права вимоги, за
Цивільним кодексом України, виступає
способом зміни кредитора у
зобов'язанні (загальне), а факторинг є
цілісним самостійним видом договору
(спеціальне).

Згідно до ст. 1077 ЦК України - за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України -
зобов'язання фактора за договором
факторингу може передбачати надання
клієнтові послуг, пов'язаних із
грошовою вимогою, право якої він
відступає. Фактором може бути банк або
інша фінансова установа, а також
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності, яка згідно із законом має
право здійснювати факторингові
операції.

Крім того, факторинг - це комплекс
фінансових послуг (та за законом
підлягає ліцензуванню), який надаються
клієнтові фактором.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що договір, що
укладений між позивачем та компанією
«Бодельмо Ентерпрайзес Лімітед» є саме
договором відступлення права вимоги,
за яким передбачено передачу
(відступлення) права вимоги до боржника
- ТОВ «Дніпровська плодоовочева база»,
що виникло на підставі кредитних
договорів, умови цього договору
відповідають вимогам Цивільного
кодексу України. Крім того, передача
грошових коштів від «Бодельмо
Ентерпрайзес Лімітед» в розпорядження
банку за плату не відбувалось та не є
предметом договору.

Таким чином, спірний договір
відступлення права вимоги належним
чином відображений ПАТ «Універсал
Банк» у податковому обліку, жодних
свідчень того, що вказаний договір
та/або його виконання спричинило
заниження об'єктів оподаткування у
відповідних господарських операціях
податковим органом не зазначено та не
встановлено, тому позивач мав правові
підстави та правомірно скористався
ними щодо визнання як оподатковуваних
витрат за договором відступлення прав
вимоги відповідно до ст. 153 ПК України.

Щодо правомірності віднесення
позивачем до складу витрат вартість
послуг по взаємовідносинах з компанією
EFG IT SHARED SERVICES S.A на суму 22 744 063, 92 грн.

Так, податковий орган посилався на те,
що позивачем в порушення п. 138.2 ст. 138,
139.1.9 ст. 139 ПК України занижено валові
витрати (витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування) на
загальну суму 22 744 0633, 92 грн.

Висновки акту перевірки ґрунтувались
на тому, що позивачем не надано доказів
реального виконання та факту отримання
послуг, не надано документів на
підтвердження необхідності впливу
таких послуг на господарську
діяльність банку, у зв'язку з чим
послуги по взаємовідносинах з
компанією EFG IT SHARED SERVICES S.A не є
витратами, пов'язаними із
обслуговуванням, супроводом
ліцензійних програмних забезпечень
(які обслуговуються та налаштовуються
до потреб банку власниками ліцензійних
ПЗ) та інших технічних засобів в цілях
податкового обліку та відповідно не
можуть підтверджувати понесені банком
витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ПАТ «Універсал Банк» (Замовник) та
компанією EFG IT SHARED SERVICES S.A.
(Постачальник) укладені договори про
обслуговування б/н від 01 липня 2007 року
та б/н від 01 грудня 2010 року.

Предметом зазначених договорів є
надання Постачальником певних послуг
підтримки обробки даних, послуги
хостингу та спільного розміщення,
послуги передачі даних встановлення
прикладних програм, операційних систем
та баз даних, моніторинг та системні
операції, а також адаптація прикладних
програм до потреб Замовника.

Компанія EFG IT SHARED SERVICES S.A. має у своєму
складі дві стаціонарні площадки
(Греція) та (Румунія), на базі яких
надаються послуги щодо підтримки та
обслуговування стандартизованих
систем.

Стаціонарна площадка (Греція) є
основним сайтом щодо підтримки та
супроводу програмних продуктів
відповідно до договору про стандартні
та розширені послуги, стаціонарна
площадка (Румунія) є резервною
площадкою, яка автоматично активується
для безперебійного продовження
надання сервісних послуг у разі
проблем на стаціонарній площадці
(Греція). На підтвердження зазначеного
в матеріалах справи наявна довідка
стосовно діяльності компанії EFG IT SHARED
SERVICES S.A. та правовстановлюючі
документи.

За період, що перевірявся податковим
органом, компанія EFG IT SHARED SERVICES S.A.
надала ПАТ «Універсал Банк» обумовлені
Договорами про обслуговування б/н від 01
липня 2007 року та № б/н від 01 грудня 2011
року послуги на загальну суму 2 063 783, 00
євро. Зазначені кошти були
перераховані позивачем на користь EFG IT
SHARED SERVICES S.A.

На підставі вищезазначеного ПАТ
«Універсал Банк» віднесено до складу
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування загальну суму 22
744 063, 92 грн.

На підтвердження виконання вказаних
договорів позивачем надано суду
передбачені договором первинні
документи, що детально відображено
кількість та характеристики наданих за
договорами послуг, в тому числі, копії
договорів з додатками, акти
приймання-передачі послуг, інвойси та
платіжні документи. Додатково
позивачем надано докази фактичного
отримання послуг: вибірково копії
листування електронною поштою,
отримані файли за тематикою запитаних
та наданих послуг, довідки стосовно
діяльності Постачальника, схему
міжнародної ІТ-кооперації, тощо.

Згідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України - для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України -
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України - не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином, висновки податкового
органу, викладені в акті перевірки та
покладені в основу спірного
податкового повідомлення-рішення про
те, що позивачем неправомірно
віднесено до складу валових витрат
суми, які сплачені за надання послуг
компанією EFG IT SHARED SERVICES S.A. є
неправомірними, а відтак ПАТ
«Універсал Банк» правомірно віднесено
на витрати суми, що сплачені зазначеним
контрагентом.

Як вбачається з акту перевірки,
відповідно до п. 3 р.4 Розділу XX ПК
України, п. 150.1 ст. 150 ПК України, банком
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього
податкового року на суму 32 092 433, 45 грн.
та враховується наступним чином, в тому
числі по періодах: в 1 кварталі 2012 року
на суму 32 092 433, 45 грн., за півріччя 2012
року у сумі 8 023 108, 36 грн., за 3 квартали 2012
року у сумі 8 023 108, 36 грн.; за 2012 рік - 8 023
108, 36 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що твердження
податкового органу стосовно
відсутності правових підстав для
віднесення до складу валових витрат по
вищевказаним договірним
взаємовідносинам є необґрунтованими, а
тому збільшення суми від'ємного
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток на загальну суму 46
075 383, 61 грн. здійснено відповідачем
неправомірно, відтак винесене
податкове повідомлення - рішення №
є незаконним та підлягає
скасуванню.

Щодо законності та обґрунтованості
винесення податкового
повідомлення-рішення № від 12
лютого 2014 року, яким застосовано
штрафні (фінансові) санкції з податку
на доходи фізичних осіб, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно акту перевірки, податковим
органом, на підставі поданих позивачем
податкових розрахунків, встановлено
порушення вимог абз «б» п. п. 176.2 ст. 176 ПК
України, в результаті чого до ПАТ
«Універсал Банк» застосовано штрафні
санкції у сумі 1 020, 00 грн.

На думку податкового органу, ПАТ
«Універсал Банк» подано податкові
розрахунки про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, і сум утриманого з
них податку за 2 та 4 квартали 2012 року з
недостовірними відомостями та з
помилками.

Проте, колегія судді не погоджується з
висновками податкового органу,
виходячи з наступного.

Так, ПАТ «Універсал Банк» подано до
податкового органу податкові
розрахунки сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(ф. № 1ДФ) за 2 та 4 квартали 2012 року - 06
серпня 2012 року та 18 січня 2013 року
відповідно.

Тобто, вказані вище податкові
розрахунки подано позивачем як
податковим агентом у строк, що
передбачений чинним законодавством.
Крім того, ПАТ «Універсал Банк» в
квітні, серпні 2013 року подано уточнюючі
податкові розрахунки сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку 2, 4 квартали 2012 року, тобто
до проведення перевірки.

Відповідно до ст. 49 ПК України -
податкова декларація подається за
звітний період в установлені цим
Кодексом строки органу державної
податкової служби, в якому перебуває на
обліку платник податків. Податкові
декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
в тому числі, що дорівнює календарному
кварталу або календарному півріччю (у
тому числі в разі сплати квартальних
або піврічних авансових внесків) -
протягом 40 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
звітного (податкового) кварталу
(півріччя).

Стаття 51 ПК України визначає порядок
подання відомостей про суми виплачених
доходів платникам податків - фізичним
особам. Так, податковий агент
зобов'язаний подавати у строки,
встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку органу
державної податкової служби за місцем
свого обліку.

Згідно до п. 176.1 ст. 176 ПК України -
платники податку зобов'язані вести
облік доходів і витрат в обсягах,
необхідних для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі якщо такий платник
податку зобов'язаний відповідно до
цього розділу подавати декларацію або
має право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податкову знижку, подавати податкову
декларацію за встановленою формою у
визначені строки у випадках, коли
згідно з нормами цього розділу таке
подання є обов'язковим.

Відповідно до п. 176.2 ст. 176 ПК України -
особи, які відповідно до цього Кодексу
мають статус податкових агентів,
зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Правила та порядок складання та
подання податкових розрахунків,
затверджені наказом ДПА України № 1020
від 24 грудня 2010 року «Про затвердження
форми Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку (форма № 1ДФ)
та Порядку заповнення та подання
податковими агентами Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них
податку».

Так, податковий розрахунок подається
окремо за кожний квартал (податковий
період) протягом 40 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного кварталу. Окремий податковий
розрахунок за календарний рік не
подається.

Надається він до органу ДПС за
місцезнаходженням податкового агента -
юридичної особи або її відокремлених
підрозділів чи до органу державної
податкової служби за податковою
адресою фізичної особи - податкового
агента. Він може бути наданий органу
податкової служби в електронній формі
за добровільним рішенням податкового
агента.

Пунктом 171.1 ст. 171 ПК України
передбачено, що особою, відповідальною
за нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку з
доходів у вигляді заробітної плати, є
роботодавець, який виплачує такі
доходи на користь платника податку.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України - у
разі якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу) платник податків самостійно
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно виявлені.

Платник податків, який самостійно
виявляє факт заниження податкового
зобов'язання минулих податкових
періодів, зобов'язаний, за винятком
випадків, установлених пунктом 50.2 цієї
статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Якщо після подачі декларації за
звітний період платник податків подає
нову декларацію з виправленими
показниками до закінчення граничного
строку подання декларації за такий
самий звітний період, то штрафи не
застосовуються.

Таким чином, оскільки позивачем було
своєчасно подано до податкового органу
відповідну звітність, самостійно
усунуто виявлені помилки, а тому
висновок податкового органу про
порушення ним вимог податкового
законодавства в частині подання
звітності з помилками та застосування
штрафних санкцій є необґрунтованим, а
повідомлення-рішення № 000074310 є таким,
що підлягає скасуванню.

Щодо законності та обґрунтованості
винесення податкового
повідомлення-рішення № від 12
лютого 2014 року, яким застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 31
280, 00 грн. колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем в ході проведення
перевірки встановлено порушення вимог
ст. 72 Закону України «Про систему
оподаткування» № 1251-ХП від 25 червня 1991
року (із змінами та доповненнями) та
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» № 509-ХП від 04 грудня
1990 року (із змінами та доповненнями), ст.
69 ПК України у зв»язку з тим, що
перевіряючими встановлено несвоєчасне
подання повідомлень про
відкриття/закриття поточних рахунків
та закриття рахунків клієнтів.

Згідно до п. 69.2 ст. 69 ПК України - банки
та інші фінансові установи зобов'язані
надіслати повідомлення про відкриття
або закриття рахунка платника податків
- юридичної особи, у тому числі
відкритого через його відокремлені
підрозділи, чи самозайнятої фізичної
особи до контролюючого органу, в якому
обліковується платник податків,
протягом трьох робочих днів з дня
відкриття/закриття рахунка (включаючи
день відкриття/закриття).

Пунктом 69.3 ст. 69 ПК України встановлено,
що контролюючий орган протягом трьох
робочих днів з дня отримання
повідомлення від фінансової установи
про відкриття рахунка зобов'язаний
направити повідомлення про взяття
рахунка на облік або відмову у взятті
контролюючим органом рахунка на облік
із зазначенням підстав.

З огляду на викладене, банк повинен
повідомляти про відкриття/закриття
рахунків платників податків в
триденний термін податковий орган в
якому платник податків перебуває на
обліку, а податковий орган з дня
отримання повідомлення зобов'язаний
направити повідомлення про взяття
рахунка на облік або відмову у взятті
контролюючим органом рахунка на облік.

Проте, в ході розгляду справи,
відповідачем в обґрунтування своїх
тверджень не надано належних
підтверджуючих доказів щодо
повідомлення позивачем з пропущенням
терміну про відкриття/закриття
рахунків, що унеможливлює суду надати
правову оцінку вказаному, а відтак
застосування штрафних (фінансових)
санкцій відповідачем не доведено, а
тому податкове повідомлення-рішення №
є таким, що підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення
податкового повідомлення-рішення №
від 12 лютого 2014 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на 107
665,00 грн., колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з акту перевірки,
податковим органом зроблено висновок,
що позивачем в порушення вимог п. п. 162.1.1
п. 162.1 ст. 162, п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. п.
168.1.1 п. 168.1, п. 168.4 ст. 168, абз. «а» п. 171.2 ст.
171, ст. 176 ПК України, не нараховано, не
утримано та не сплачено до бюджету
податок з доходів фізичних осіб на
загальну суму 107 665, 00 грн.

Відповідач зазначив, що відповідно до
наданих для перевірки документів,
позивачем було здійснено зарахування
сум страхового відшкодування, які при
настанні страхового випадку із
предметом застави виплачувались
страховими компаніями банку -
вигодонабувачу для зарахування
фізичним особам - клієнтам банку в
рахунок погашення зобов'язань за
договорами кредитування.

У разі, якщо умовами договору
страхування рухомого майна, яке
придбано фізичною особою у кредит,
передбачено, що вигодонабувачем у разі
настання страхового випадку є банк то
сума страхового відшкодування
перераховується страховою компанією
банку, який за рахунок своїх коштів
погашає частину кредиту платника
податку, а тому згідно з п. п. 164.2.17 п. 164.2
ст. 164 ПК України банк надає фізичній
особі додаткове благо у вигляді
погашення частини кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем надавались первинні
документи до перевірки стосовно
вказаних операцій.

Відповідно до умов укладених договорів
страхування, страхова компанія на
вимогу позичальника може спрямовувати
кошти на погашення заборгованості
клієнта перед банком. Підставою для
цього є заява страхувальника,
погоджена із банком.

За наявності заяви клієнта та за
відсутності поточного рахунку клієнта
в банку, кошти спрямовуються страховою
компанією на транзитний рахунок 3739 із
подальшим зарахуванням в погашення
заборгованості клієнта перед банком
відповідно до процедур ведення
розрахунків без відкриття поточного
рахунку, тобто через транзитний
рахунок.

Відповідно до п. 4 Інструкції «Про
застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку банків
України», затвердженої постановою
Правління Національного банку України
№ 280 від 17 червня 2004 року - транзитні
рахунки - рахунки, що використовують
для обліку платежів на час до
перерахування їх за призначенням
згідно з нормативно-правовими актами
або договорами. Факт зарахування
коштів на транзитний рахунок для
подальшого перерахування за
призначенням не може бути
кваліфікований як отримання
відшкодування банком, а подальше
перерахування - як погашення банком «за
рахунок своїх коштів» частини кредиту
позичальника.

Заява клієнта, погоджена банком, є
підставою для зарахування коштів
страхового відшкодування у погашення
кредитної заборгованості клієнта. При
цьому суть такої виплати залишається
незмінною: страхова виплата.

Відповідно до п. п. 165.1.27 п. 165.1 ст. 164 ПК
України - сума страхової виплати,
страхового відшкодування або викупна
сума, отримана платником податку за
договором страхування від
страховика-резидента, іншого ніж
довгострокове страхування життя (у
тому числі страхування довічних
пенсій) та недержавне пенсійне
забезпечення, у разі виконання таких
умов:

а) під час страхування життя або
здоров'я платника податку у разі:

дожиття застрахованої особи до дати чи
події, передбаченої договором
страхування життя, чи досягнення віку,
передбаченого таким договором;

викупна сума в частині, що не перевищує
суму внесених страхових платежів за
договором страхування життя, іншого,
ніж довгострокове страхування життя;

в разі страхового випадку - факт
заподіяння шкоди застрахованій особі
повинен бути належним чином
підтверджений. Якщо застрахована особа
помирає, сума страхової виплати, яка
належить вигодонабувачам або
спадкоємцям, оподатковується за
правилами та ставками, встановленими
для оподаткування спадщини
(вигодонабувач прирівнюється до
спадкоємця);

б) під час страхування майна сума
страхового відшкодування не може
перевищувати вартість застрахованого
майна, визначену за звичайними цінами
на дату укладення страхового договору,
збільшену на суму сплачених страхових
платежів (страхових внесків, страхових
премій);

в) під час страхування цивільної
відповідальності сума страхового
відшкодування не може перевищувати
розмір шкоди, фактично заподіяної
вигодонабувачу (бенефіціару), яка
визначається за звичайними цінами на
дату такої страхової виплати.

Отже, банк не може виступати податковим
агентом при розрахунках між страховою
компанією та позичальником, а тому сума
страхового відшкодування не є доходом
позичальника.

Вказана правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К/800/17024/13 від 27 червня 2013 року,
якою визнано неправомірним
донарахувань податку на доходи
фізичних осіб за страховими
відшкодуваннями, спрямованими на
погашення кредитів. Відносини по
нарахуванню та сплаті страхового
відшкодування в контексті сплати
податку з доходу фізичної особи є
виключно відносинами фізичної особи
(страхувальника) і страхової компанії
(страховика).

Враховуючи вищевикладене, висновок
відповідача щодо не нарахування та
несплати банком податку на доходи
фізичних осіб є таким, що не відповідає
нормам чинного законодавства України,
не доведено належними доказами, а
відтак повідомлення-рішення № є
незаконним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності прийняття рішення
№ від 12 лютого 2014 року про
застосування штрафних санкцій за
неналежне ведення бухгалтерської
документації, на підставі якої
нарахований єдиний внесок в розмірі 136,
00 грн., колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Перевіркою встановлено порушення
вимог ч. 2 ст. 9 та п. 5 ч. 11 ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI від 08
липня 2010 року, у зв'язку з чим позивачем
неналежно ведеться бухгалтерська
документація, на підставі якої
нараховується єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - обчислення
єдиного внеску здійснюється на
підставі бухгалтерських та інших
документів, відповідно до яких
провадиться нарахування (обчислення)
або які підтверджують нарахування
(обчислення) виплат (доходу), на які
відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок.

Згідно до п. 5 ч. 11 ст. 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - орган доходів
і зборів застосовує до платника
єдиного внеску такі штрафні санкції, в
тому числі, за неналежне ведення
бухгалтерської документації, на
підставі якої нараховується єдиний
внесок, накладається штраф у розмірі
від восьми до п'ятнадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Як вбачається з акту перевірки та
пояснень відповідача, перевіркою
правильності нарахування та утримання
єдиного внеску із сум винагород за
виконані роботи (надані послуги) за
цивільно-правовими договорами
встановлено, що у вересні 2012 року
позивачем оформлено з порушенням акт
виконаних робіт від 16 серпня 2012 року, а
саме виявлені розбіжності між
вказаними прізвищем, ім'ям і
паспортними даними особи.

Однак, сторонами вказаного акту для
дослідження надано не було, в той час
відповідачем не доведено що невірне
зазначення прізвища особи в акті
виконаних робіт є порушенням ведення
бухгалтерської дисципліни, за яке може
бути притягнуто до відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що
висновки, які покладені в основу акту
перевірки щодо порушення позивачем
вимог стосовно ведення бухгалтерської
документації, є не підтвердженими, а
тому спірне оскаржуване рішення №
є необґрунтованим та таким, що
підлягає скасуванню.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Літвіна Н.М.

Судді
Ганечко О.М.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 19
серпня 2014 року.

Головуючий суддя
Літвіна Н. М.

Судді:
Ганечко О.М.

Хрімлі О.Г.