Справа № 826/3647/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/36574/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів
Голубєвої Г.К. Моторного О.А.за участю
секретаряГончар Н.О.та представників
сторін: від позивача Братікова О.П.від
відповідачаСокольник Г.А., Новак
Н.Ю.,розглянувши у відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуДержавної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва Державної податкової
службина постановуОкружного
адміністративного суду м. Києва від
17.04.2013та ухвалуКиївського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2013у
справі № 826/3647/13-аза
позовомДержавної податкової інспекції
у Солом'янському районі м. Києва
Державної податкової
службидоТовариства з обмеженою
відповідальністю
«Деннік»пронакладення арешту на кошти
та інші цінності ,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Солом'янському районі м. Києва
Державної податкової служби
звернулася до суду з позовом до ТОВ
«Деннік», в якому просить накласти
арешт на кошти та інші цінності, що
знаходяться в установах банків ТОВ
«Деннік», з метою погашення
податкового боргу з податку на
прибуток фінансових установ у розмірі 6
913 437,90 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.04.2013, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2013, у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, позивач
подав касаційну скаргу, в якій просить
їх скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі, оскільки вважає, що постанову
суду першої та ухвалу суду апеляційної
інстанції було прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

У судовому засіданні суду касаційної
інстанції представником позивача
заявлено клопотання про заміну
позивача (Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва Державної податкової служби)
його правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його обґрунтованість та
необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- ТОВ «Деннік» має заборгованість перед
бюджетом з податку на прибуток
фінансових установ у розмірі 6 913 437,9
грн., яка є узгодженою, що не
заперечується сторонами;

- з метою стягнення податкового боргу
позивачем направлено на адресу
відповідача податкову вимогу від 31.01.2013
№ 139, рішення про опис майна у податкову
заставу від 31.01.2013 № 127, запит про
надання інформації та документів від
01.02.2013 № 3144/10/19-37, яким зобов'язано
відповідача у 10-ти денний строк надати
перелік майна, яке перебуває у
власності підприємства та балансова
вартість якого відповідає або є
більшою за суму податкового боргу з
метою складення акту опису майна;

- відповідачем надано такий перелік
майна, на підставі якого податковим
керуючим складено акт опису майна від
27.02.2013 № 2 на суму 2 029,64 грн. та
зареєстровано податкову заставу на
згадане майно, що підтверджується
витягом про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна від
28.02.2013 за №13551418.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що реалізація права податкового органу
на застосування адміністративного
арешту коштів на рахунках платника
податків може здійснюватися виключно
шляхом безпосереднього звернення до
адміністративного суду з позовом про
накладення арешту на кошти на рахунку
платника податків у день прийняття
відповідного рішення про накладення
арешту на майно платника податку. З
огляду на те, що позивачем не надано
доказів прийняття рішення про
накладення арешту на майно платника
податку, суди попередніх інстанцій не
знайшли законних підстав для
задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не може
погодитися з висновками судів
попередніх інстанцій, оскільки вважає
їх такими, що зроблені з помилковим
застосуванням норм матеріального
права та без всебічного та об'єктивного
дослідження усіх обставин справи. При
цьому, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим же
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

За змістом п.87.2 ст.87 Податкового
кодексу України джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

З системного аналізу правових норм
статті 94 Податкового кодексу України
випливає, що ці норми регулюють як
правовідносини, що виникають при
накладенні адміністративного арешту
майна, так і арешту коштів платника
податків.

Згідно п.7.3 Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 7.11.2011 № 1398 для застосування арешту
коштів на рахунку платника податків
орган державної податкової служби
подає до суду позовну заяву в порядку,
передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства
України, у день прийняття рішення про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків.

Водночас, Податковим кодексом України
передбачені також інші, додаткові
випадки накладення арешту на кошти
платника податків, крім тих, що
визначені статтею 94 цього Кодексу.

Згідно з пп.20.1.17 п.20.1 ст.20 Податкового
кодексу України (в редакції чинній на
момент звернення до суду з позовом),
органи державної податкової служби
мають право звертатися до суду щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

При цьому арешт із підстав,
передбачених пп.20.1.17 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України, не може
застосовуватися до майна платника
податків, відмінного від коштів,
оскільки диспозиція розглядуваної
правової норми визначає предметом для
накладення арешту виключно кошти та
цінності, що знаходяться в банках.

За таких обставин звернення
податкового органу до суду з вимогою
про накладення арешту на кошти з
підстав, передбачених пп.20.1.17 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України, може
здійснюватися без урахування норми
пункту 7.3 Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 07.11.2011 № 1398.

Отже, таке звернення до суду може мати
місце не лише в день прийняття рішення
про накладення адміністративного
арешту на майно платника податків.

Між тим, за змістом п.95.2. ст.95
Податкового кодексу України стягнення
коштів та продаж майна платника
податків провадяться не раніше ніж
через 60 календарних днів з дня
надіслання (вручення) такому платнику
податкової вимоги. А тому, саме з цього
моменту податковий орган
уповноважений оцінювати майновий стан
платника податків з огляду на
наявність у нього достатніх джерел для
погашення податкового боргу.

Таким чином, податкові органи в силу
пп.20.1.17 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу
України наділені повноваженнями на
звернення до суду з позовами про
накладення арешту на кошти платника
податку в разі відсутності в такого
платника достатнього для погашення
податкового боргу майна. Водночас, така
недостатність повинна бути
встановлена судом станом не раніше дня
виникнення у податкового органу права
на стягнення податкового боргу, тобто,
не раніше ніж через 60 календарних днів
з моменту надіслання податкової
вимоги.

Згідно ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим,
тобто, таким, що ухвалене відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів касаційної інстанції дійшла
висновку, що оскаржувані судові
рішення вказаним вимогам не
відповідають.

Вищеказані обставини та фактичні дані
залишилися поза межами дослідження
судами першої та апеляційної
інстанцій, що, з урахуванням
повноважень касаційного суду (які не
дають касаційній інстанції права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні),
виключає можливість перевірити Вищим
адміністративним судом України
правильність висновків судів
попередніх інстанцій в цілому по суті
спору.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що судами
попередніх інстанцій не було з'ясовано
належним чином обставини справи, у той
час як їх встановлення впливає на
правильність вирішення спору, ухвалені
у справі судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам
слід взяти до уваги вищевикладене,
встановити повно і правильно фактичні
обставини відповідно до заявлених
позовних вимог та предмету доказування
у справі та, в залежності від
встановленого й у відповідності до
норм матеріального та процесуального
права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну позивача
(Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва
Державної податкової служби) його
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

2. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва Державної податкової
служби задовольнити частково.

3. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.04.2013 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.06.2013 скасувати та справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
Г.К. Голубєва

О.А. Моторний