Справа № 9101/40824/2011
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2013-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2013 рокусправа № 2а-881/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Проценко
О.А.

суддів: Туркіної Л.П.
Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Запорізької митниці

на постанову: Запорізького окружного
адміністративного суду від 11.03.2011р. у
справі №2а-0870/881/11

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Електрометалургійний
завод "Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна"

до: Запорізької митниці

про: визнання неправомірним дій та
скасування рішення,

встановив:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Електрометалургійний
завод "Дніпроспецсталь"ім.А.М. Кузьміна"
(далі по тексту - ПАТ "ЕЗ
Дніпроспецсталь"ім.А.М.Кузьміна")
звернувся до суду з позовом про
визнання:

- неправомірними дії Запорізької
митниці (далі - відповідач, митний
орган) щодо відмови у прийняті ВМД
№112030000/2010/008359 від 01 квітня 2010 року, №
112030000/2010/008692 від 06 квітня 2010 року та №
112030000/2010/009950 від 20 квітня 2010 року та
відмови у митному оформлені товару за
першим методом;

- протиправним та скасування рішень
Запорізької митниці №112000006/2010/000287/2 від
01 квітня 2010 року, № 112000006/2010/000305/2 від 07
квітня 2010 року та № 112000006/2010/000385/2 від 20
квітня 2010 року щодо визначення митної
вартості товару за шостим методом.

Позов обґрунтовано тим, що дії та
рішення митного органу №112000006/2010/000287/2,
№ 112000006/2010/000305/2, 112000006/2010/000385/2 не
відповідають ст.265-273 Митного кодексу
України. Позивач зазначав, що ним як
декларантом були надані усі необхідні
документи для ідентифікації
визначення вартісних показників
товарів за ВМД №112030000/2010/008359,
№112030000/2010/008692, №112030000/2010/009950 та
підтвердження розміру ціни, сплаченої
за товар, для здійснення митної оцінки
товарів саме за методом №1, а тому
визначення вартості товарів шостим
(резервним) методом за спірним
рішеннями є безпідставним.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено частково, визнано
протиправними та скасовано рішення
Запорізької митниці №112000006/2010/000287/2
від 01 квітня 2010 року, №112000006/2010/000305/2 від
07 квітня 2010 року та №112000006/2010/000385/2 від 20
квітня 2010 року про визначення митної
вартості товару за шостим методом; в
іншій частині позовних вимог -
відмовлено. При цьому суд зазначив, що
відповідачем порушено принцип
послідовності застосування методів
визначення митної вартості, що
суперечить ст.266 Митного кодексу
України (далі - МК України), яка
передбачає, що кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. Суд
дійшов висновку, що Запорізькою
митницею не доведено правомірність
визначення митної вартості товарів за
шостим методом, а тому вимоги в частині
визнання протиправними та скасування
спірних рішень є обґрунтованими.

Не погодившись з висновками суду
першої інстанції, відповідач оскаржує
судове рішення в апеляційному порядку
в частині задоволеного позову. В
обґрунтування апеляційних вимог
зазначається, що підставою для
прийняття невірного судового рішення
стало неповне з'ясування судом
обставин справи та помилкове
застосування норм матеріального права.
Зокрема, апелянт акцентує увагу на
тому, що митна вартість не може бути
визначена згідно з положеннями ст. 267-272
МК України, і повинна визначатися
відповідно до положень ст.373 МК України
за резервним методом. Митна вартість
визначена за резервним методом згідно
з положенням ст.273 МК України
ґрунтувалася на раніше визначених
(визнаних) митних вартостях. Для
використання положень ст.273 МК України
при визначенні митної вартості
застосовувалися методи, викладені у
ст.267-272 МК України, при цьому
обґрунтована гнучкість у застосуванні
таких методів відповідала цілям та
положенням ст.273 МК України. Апелянт
вважає, що в діях митного органу не було
порушень закону, підстави для
скасування спірних рішень відсутні;
відповідач просить скасувати
постанову суду в частині задоволених
позовних вимог та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач заперечує проти задоволення
апеляційної скарги, судове рішення
вважає законним та обґрунтованим,
просить залишити постанову суду без
змін.

Перевіривши законність та
обгрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, між
ВАТ "Дніпроспецсталь" (Покупець) і
"INTERKOMODITIES SA" (Продавець) укладено
контракт №, за яким продавець
зобов'язався поставити позивачу
електролітичні катоди нікеля
нерізаного на умовах DDU.

Для проведення митного оформлення
поставленого товару позивачем до
митного органу були подані вантажні
митні декларації № 112030000/2010/008359 від 01
квітня 2010 року, № 112030000/2010/008692 від 06
квітня 2010 року та № 112030000/2010/009950 від 20
квітня 2010 року.

На підтвердження заявленої митної
вартості до вантажних митних
декларацій були додані наступні
документи: зовнішньоекономічний
договір № від 11 лютого 2008 року;
специфікація № 74 від 17 березня 2010 року,
№ 75 від 25 березня 2010 року та № 76 від 01
квітня 2010 року; інвойс/рахунок №1-10-019 23
березня 2010 року, № 1-10-020 від 25 березня 2010
року, № 1-10-021 від 01 квітня 2010 року;
сертифікат якості, лист № 121- 128 від 01
квітня 2010 року, № 121 - 130 від 02 квітня 2010
року та № 121 - 148 від 14 квітня 2010 року;
копія 199-ВР, СМR № 20102503, № 20102603, № 20100804;
та інші документи, про що свідчить їх
декларування (гр.44 ВМД та доповнення до
декларацій ф.МД-6).

Разом з ВМД позивачем також були подані
декларації митної вартості товару
ф.ДМВ-1, в яких митна вартість товару
визначена позивачем згідно зі ст.ст. 266,
267 МК України, тобто - за ціною угоди
щодо товарів, які імпортуються.

Проте митним органом було запрошено
ряд додаткових документів для
визначення митної вартості, а саме:

- договір з третіми особами
що пов'язаний з договором ( контрактом)
про поставку товарів, митна вартість
яких визначається;

- рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця;

- калькуляції фірми
виробника;

- каталоги прейскуранти,
(прайс - листи) фірми виробника товару;

- сертифікат про походження
товару;

- висновки про якісні та
вартісні характеристики товару,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно з
законодавством.

- рахунки про сплату
комісійних, брокерських послуг;

- банківське платіжне
доручення, що підтверджує факт оплати
за нікель по ціні, що зазначена в
рахунку фактурі;

- інформація
зовнішньоторговельних організацій про
вартість товару та/або сировини.

Листами № 121 -132 від 06 квітня 2010 року, №
121-136 від 08 квітня 2010 року та № 121-365 від 23
квітня 2010 року ВАТ "Дніпроспецсталь"
повідомило Запорізьку митницю про те,
що:

- договір з третіми особами, що
пов'язані з договором про поставку
нікелю за комерційним інвойсом №1-10-019 23
березня 2010 року, № 1-10-020 від 25 березня 2010
року, № 1-10-021 від 01 квітня 2010 року, митна
вартість якого визначається,
можливості надати немає, оскільки
ніякі треті особи не залучалися для
виконання умов контракту;

- рахунки про здійснення платежів
третіми особами на користь продавця
підприємство не має можливості надати,
оскільки такі платежі не передбачені
контрактом;

- рахунки про сплату комісійних,
брокерських послуг підприємство не має
можливості надати, бо такі організації
не були залучені під час виконання
зобов'язань ані продавцем, ані
покупцем;

- банківське платіжне доручення, що
підтверджує факт оплати за нікель по
ціні, що зазначена в рахунку фактурі, на
момент декларування не надавався,
оскільки оплата має бути здійснена
впродовж 60 днів з моменту поставки
матеріалу;

- калькуляції, каталоги,
специфікації, прайс-листи фірми
виробника не надавались за умов того,
що ця інформація не є доступною для
позивача, більш того постачальник
товару не є виробником, тому одержати
таку інформацію неможливо;

- висновки про якісні характеристики
товару приведені в сертифікаті якості
виробника, який був наданий на момент
декларування;

- інформація зовнішньоторговельних
організацій не надавалась, серед
інформації біржових організацій були
надані котировки Лондонської Біржі
Металів.

Не зважаючи на наявність всіх
необхідних документів, Запорізькою
митницею були прийняті Рішення
№112000006/2010/000287/2, №112000006/2010/000305/2 та
№112000006/2010/000385/2 про визначення митної
вартості товару за шостим методом.

З метою здійснення митного оформлення
товару позивачем було подано нові
вантажні митні декларації №
112030000/2010/008454 від 02 квітня 2010 року, №
112030000/2010/008889 від 08 квітня 2010 року та №
112030000/2010/009994 від 20 квітня 2010 року із
зазначенням митної вартості товару що
визначена відповідачем в
оскаржуваному Рішенні.

В результаті застосування митним
органом шостого методу визначення
митної вартості товару за декларацією
№112030000/2010/008454 від 02 квітня 2010 року було
доплачено 24 988,67грн. ПДВ; за
декларацією №112030000/2010/008889 від 08 квітня
2010 року - 21 241,29грн. ПДВ; за декларацією
№112030000/2010/009994 від 20 квітня 2010 року - 89
794,11грн.

Позиція митного органу ґрунтується на
тому, що розмір митних платежів
визначено ним з урахуванням ціни
подібних (аналогічних) товарів та
неможливості застосування іншого
методу, а також цінової інформації, що
була в наявності митниці.

Аналіз матеріалів справи та норм права,
які регулюють спірні правовідносини,
показав наступне.

Згідно зі ст.313 Митного кодексу України
митні органи класифікують товари,
тобто відно сять товари до
класифікаційних групувань, зазначених
у УКТЗЕД. Рішення митних органів що до
класифікації товарів для митних цілей
є обов'язковими для підприємств і
громадян.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: 1)за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3)за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4)на
основі віднімання вартості; 5)на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6)резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з ме
тою обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У
ході таких консультацій митний орган
та декларант можуть здійс нити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відпо відно до вимог статей 268
і 269 цього Кодексу за основу може
братися або ціна, за якою оціню вані
ідентичні, або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному з продавцем покупцю
відповідно до вимог статті 271, або
обчислена відповідно до вимог статті 272
цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосову ватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначаєть ся за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Так, за нормами ст.273 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 267-272 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не су перечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). При
цьому митна вартість, визначена згідно
з положеннями цієї статті і повинна
щонайбільшою мірою ґрунтуватися на
раніше визначеній за методами 1 -6
митній вартості, однак при визначенні
мит ної вартості відповідно до цієї
статті допускається гнучкість при
застосуванні цих методів. Так, митна
вартість визначається на під
ставі:1)ціни товарів українського
походження на внутрішньому ринку
України; 2)системи, яка передбачає
прийняття для митних цілей вищої з двох
альтернативних вартостей; 3) ціни
товарів на внутрішньому ринку
країни-експортера; 4)вартості
виробництва, іншої, ніж обчислена
вартість, визначена для ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів
відповідно до положень статті 272 цього
Кодексу; 5)ціни товарів, що
поставляються з країни-експортера до
третіх країн; 6)мінімальної митної
вартості; 7) довільної чи фіктивної
вартості.

Якщо ця норма застосовується митним
органом на вимогу декларанта, митний
орган зобо в'язаний письмово
поінформувати його про митну вартість,
визначену відповідно до положень цієї
статті, та про використаний при цьому
метод.

Крім того, для визначення митної
вартості за резервним методом митний
орган надає декла ранту цінову
інформацію, що є у його розпорядженні.

Статтею 267 Митного кодексу України
встановлено, що митною вартістю за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, є вартість операції,
тобто ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті за товари, якщо
вони продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі по треби відповідно
до частини другої цієї статті. Ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені поку пцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосеред ковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін "ціна, що була
фактично сплачена або під лягає
сплаті" стосується тільки ціни
оцінюваних товарів. Дивіденди або інші
платежі покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються обчис
ленню.

Відповідно до ст.265 Митного кодексу
України у разі відсутності даних, що
підтверджують правильність визначення
заявленої декларантом митної вартості
товарів, або за наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей митний орган може
самостійно визначити митну вартість
товарів, що декларуються послідовно,
застосовуючи методи ви значення
митної вартості, встановлені цим
Кодексом, на підставі наявних у нього
відомостей, у тому числі цінової
інформації щодо ідентичних чи подібних
(аналогічних) товарів з користуван ням,
що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Визначаючи митну вартість за товарами,
які поставляються на митну територію
України, не обхідно враховувати умови
поставки за зовнішньоекономічними
контрактами, тривалість зв'язків
контрагентів, а також інші умови, які
виступають підставами для формування
ціни на продукцію.

Згідно з п.7 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006р. №1766 (далі - Порядок) для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до п. 11 Порядку для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи.

Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договорам (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Як встановлено матеріалами
справи та не заперечується сторонами,
позивач, подавши ВМД №112030000/2010/008359,
№112030000/2010/008692, №112030000/2010/009950, визначив
митну вартість товару (катоди нікеля
електролітичного нерізаного та у
зв'язках) методом оцінки за ціною угоди
щодо товарів, які імпортуються (метод 1),
тобто ціна угоди, фактично сплачена, чи
ціна, яка підлягає сплаті за товари, які
імпортуються за призначенням в
Україну, на момент перетинання ними
митного кордону України.

Відмовляючи в митному оформленні
товару за першим методом, митний орган
посилався на неподання позивачем усіх
додаткових документів на його вимогу.
Проте така позиція митного органу не
відповідає обставинам справи.

Так, на підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
за ВМД №112030000/2010/008359 від 01 квітня 2010
року позивачем було надано
зовнішньоекономічний договір №,
специфікація №74 від 17.03.2010р.,
інвойс/рахунок №І-10-020 від 23.03.2010р.,
сертифікат якості від 01.02.2010р. JSC nickel",
лист №121-128 від 01.04.2010р., рахунок №81763;
інформацію Лондонської біржі металів
№121-128 від 01.04.2010р., та інші документи,
про що свідчить їх декларування.

На підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
за ВМД №112030000/2010/008692 від 06 квітня 2010
року позивачем надано
зовнішньоекономічний договір №,
специфікація №75 від 25.03.2010р.,
інвойс/рахунок №І-10-020 від 25.03.2010р.,
сертифікат якості від 30.01.2009р.,
сертифікат якості від 03.02.2009р.,
сертифікат якості від 31.08.2009р., лист
№121-130 від 02.04.2010р., комерційна
пропозиція №199 від 29.12.2009р., та інші
документи, про що свідчить їх
декларування.

На підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
за ВМД №112030000/2010/009950 від 20 квітня 2010
року позивачем надано
зовнішньоекономічний договір №,
специфікація №76 від 01.04.2010р.,
інвойс/рахунок №І-10-021 від 01.04.2010р.,
сертифікат якості від 14.02.2010р., лист
№121-148 від 14.04.2010р., комерційна
пропозиція №199 від 29.12.2009р., та інші
документи, про що свідчить їх
декларування.

При цьому будь-яких посилань на те, що
подані позивачем документи не
відповідають вимогам вищезазначених
норм закону, ані спірні рішення, ані
матеріали справи не містять.
Відповідного не надано і до суду
апеляційної інстанції.

Слід зазначити, що ані Митний кодекс
України, ані Порядок №1766 не зобов'язує
декларанта надати повний перелік
документів відповідно до п.11 Порядку.
При цьому, саме формулювання вказаної
норми - "можуть подаватися", вказує на
те, що витребовування таких документів
може мати місце у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей. Таких доказів сумнівності
відповідачем не надано. Окрім того,
об'єктивна неможливість надання всіх
витребуваних митним органом
документів у зв'язку з їх фактичною
відсутністю у позивача не може бути
підставою для відмови у визначенні
митної вартості товару за методом №1.

Суд дійшов вірного висновку стосовно
того, що фактично митний орган не
проводив консультацій та не довів суду
послідовність застосування усіх
попередніх шостому методів визначення
митної вартості довару.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції щодо безпідставного
завищення митним органом митної
вартості товару рішеннями
№112000006/2010/000287/2, №112000006/2010/000305/2,
№112000006/2010/000385/2. Апелянтом не доведено
неможливості визначення митної
вартості за ціною контракту. Подані
позивачем до митного органу документи
належні, стосуються предмету
контрактів та доводять можливість
визначення митної вартості методом
оцінки №1, тобто за ціною контракту.
Апелянтом не надано пояснень щодо
неможливості застосування
попереднього методу визначення митної
вартості товару при прийнятті спірних
рішень.

З урахуванням вищезазначеного, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, суд
об'єктивно, повно і всебічно дослідив
обставини, які мають суттєве значення
для вирішення справи; зроблені судом
першої інстанції висновки
відповідають фактичним обставинам
справи та підтверджуються зібраними по
справі доказами. Апеляційна скарга
задоволенню не підлягає. Судове
рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці
на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 11.03.2011р. у
справі №2а-0870/881/11 залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 11.03.2011р. у
справі №2а-0870/881/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України та може
бути оскаржена в касаційному порядку
згідно ст.212 КАС України.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна

Суддя:
А.В. Шлай