Справа № 820/10107/14
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний
адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 р. Справа № 820/10107/14

Головуючий 1 інстанції:
Бездітко Д.В.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Комунального підприємства
«Харківводоканал» на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 03.07.2014р. по
справі № 820/10107/14

за позовом Комунального підприємства
«Харківводоканал»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Комунальне підприємство
"Харківводоканал", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просив скасувати податкове
повідомлення-рішення СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів № від 03.02.14
р. про зменшення суми бюджетного
відшкодування (в т.ч. заявленого в
рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 179769,0 грн., в т.ч. сума завищення
бюджетного відшкодування 119846,0 грн. та
застосування штрафних санкцій в
розмірі 59923,0 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03.07.14 р. по
справі № 820/10107/14 у задоволенні позову
було відмовлено.

Позивач не погодився з судовим
рішенням і подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 03.07.14 р. по
справі № 820/10107/14 та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі.

Відповідач письмові заперечення на
апеляційну скаргу не подав.

Сторони по справі в судове засідання
суду апеляційної інстанції не
з'явилися, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду, дослідивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено, що підставою для
прийняття оскарженого податкового
повідомлення-рішення є акт №
5/47-00-13/03361715 від 17.01.14 р. документальної
позапланової перевірки підприємства
позивача з питань правомірності
нарахування платником податків
від'ємного значення різниці між сумою
податкового кредиту за вересень 2013 р.
та бюджетного відшкодування ПДВ у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних звітних періодів за жовтень
2013 р., в якому зафіксовані порушення
вимог п. 187.10 ст.187, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п.
200.3, ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України, які
призвели до завищення податкового
кредиту за вересень 2013 р. на суму 94401,0
грн., за жовтень 2013 р. на 25445,0 грн. і до
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
податкового кредиту та, відповідно,
завищення від'ємного значення різниці
поточного звітного (податкового)
періоду, яке зараховується до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду за
вересень 2013 р. на 94401,0 грн. та завищення
заявленої суми бюджетного
відшкодування ПДВ у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
звітних (податкових) періодів за
жовтень 2013 р. на суму 119846,0 грн.

Виявлені порушення відповідач пов'язує
з тим, що позивач сформував податковий
кредит по податковим накладним, які
оформлені з порушенням чинного
законодавства, оскільки адреса
позивача не відповідає даним
реєстраційних документів, без
врахування дати виникнення права на
податковий кредит, акти виконаних
робіт не містять переліку наданих
послуг. Крім того, у позивача відсутні
докази фактичного перевезення товарів.

В постанові суду вказано, що суд першої
інстанції дослідив укладені позивачем
з ТОВ "Компанія СПО", ТОВ "Констракшн
Машинері" та ТОВ "Металург Трейд" і
зробив висновок про те, що позивачем
при формуванні податкового кредиту по
вказаним операціям були порушені
вимоги п. 14.1.266 ст. 14 ПК України. Також на
підтвердження висновків судового
рішення суд першої інстанції навів
зміст п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1,
п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 ПК України і зазначив,
що наявність податкових накладних не є
вичерпною умовою для формування
податкового кредиту підприємства
платника податків і за результатами
дослідження документів, наданих
позивачем до матеріалів справи, судом
першої інстанції був зроблений
висновок про те, що була встановлена
нереальність та фіктивність укладених
правочинів, а надані документи не
відповідають вимогам чинного
законодавства України.

Предметом договору № 576-Д від 11.12.09 р.,
укладеного позивачем (замовник) з ТОВ
"Компанія СПО" (виконавець), є надання
послуг з благоустрою територій
(об'єктів) замовника: відновлення
територій після проведення робіт
(засипання котлованів і траншей,
вирівнювання ґрунту), замітання,
прибирання сміття, снігу, посипання
сіллю, косіння трави тощо, згідно
заявок замовника. Про надання
виконавцем послуг (замітання,
прибирання сміття, снігу, посипання
сіллю) в січні 2013 р. на об'єктах (НС № 10,
НС № 25, НС № 28, пл. РЧВ «Льодне») за
адресами: сел. Пісочин, вул.
Автомобільна, 1; вул. Мироносицька, 94;
вул. Свистуна, 14; вул. Рогатинська, 145-А;
сел. Пісочин, свідчать акт № 5 здачі
приймання виконаних робіт (послуг) від
31.01.13 р. та розрахунок вартості наданих
послуг, де вказані обсяги робіт, тарифи
та загальна вартість робіт. Також була
оформлена податкова накладна № 86 від
31.01.13 р. на загальну суму 93581,04грн., у т.ч.
ПДВ - 15596,84 грн. Обсяг послуг на грудень
2012 р. та січень-лютий 2013 р. вказаний у
заявці (т. 1 арк. справи 145). Оплата за
виконані роботи здійснена платіжним
дорученням № 7907 від 09.09.13 р.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій
частині, суд першої інстанції вказав на
те, що вищевказаним договором
передбачено, що замовник в строк до 25
числа місяця, що передує періоду
надання послуг, надає виконавцю заявку
на надання послуг, тоді як в наданій до
матеріалів справи заявці вказані
грудень 2012 р. та січень-лютий 2013 р., що
суперечить умова договору. Крім того,
суд першої інстанції вказав на те, що
позивач по справі не мав змоги
заздалегідь знати про погодні умови,
які складуться в січні місяці, і
відобразити відразу в заявці
відповідний вид робіт з відповідними
сумами, а в акті № 5 здачі-приймання
виконаних робіт від 31.01.13 р.
відображений вид робіт - роботи з
благоустрою території, хоча такого
виду робіт не має в розрахунку вартості
наданих послуг в січні 2013 р. та в заявці
на надання послуг. За висновками суду
першої інстанції оплата наданих послуг
проведена всупереч п. 5.1 та п. 6.1
договору без виписаного
рахунку-фактури та з порушенням 15
денного строку щомісячної повної
оплати послуг (часткова оплата на суму
30000,0 грн. проведена 09.09.13 р.). За
висновками суду першої інстанції
наведені факти свідчать про
нереальність здійснених операцій.

Колегія суддів вважає необхідним
вказати на те, що порушення порядку
формування податкового кредиту по
вказаним операціям відповідач пов'язує
з зазначенням в податковій накладній №
86 від 31.01.13 р. адреси отримувача послуг,
яка не відповідає адреси реєстрації
позивача. Ці обставини судом першої
інстанції не досліджувалися і їм не
була надана правова оцінка.

Слід відмітити, що відсутність або
помилкове внесення такого реквізиту як
адреса покупця не є підставою їх
недійсності з огляду на підтвердження
фактичного здійснення господарських
операцій, сплати продавцями по ним ПДВ
у вказаних в податкових накладних
сумах та можливість ідентифікувати
платника податків за його
індивідуальним податковим номером та
номером свідоцтва платника ПДВ.

В постанові суду першої інстанції
вказано, що позивач уклав з ТОВ
"Констракшн Машинері" договір № 156/1-ПЦ/13
від 28.01.13 р., предметом якого є поставка
") обладнання, виробництва фірми JCB -
Англія (код за ДК 016-97-29.52.2) загальною
вартістю 4350000,0 грн. Відмовляючи у
задоволенні позову в цій частині, суд
першої інстанції вказав на те, що в
порушення розділу 2 договору позивачем
по справі не виконаний обов'язок щодо
сплати коштів в періодах, які
відображені в розділу 3 вказаного
договору, не надані докази сплати
коштів в повному обсязі за
перевіряємий період, а згідно
банківських виписок оплата за лютий 2013
р. не відбувалась. Проте в судовому
рішенні не вказано які негативні
наслідки не оплата за отриманий товар
мали місце.

Колегія суддів вважає доцільним
відмітити, що при проведенні перевірки
відповідач порушення порядку
формування податкового кредиту по
операції з ТОВ "Констракшн Машинері"
пов'язує з тим, що позивач повинен був
формувати податковий кредит виключно
за касовим методом, як передбачено в п.
187.10 ст. 187 ПК України, а не по даті,
вказаній в податковій накладній № 132
від 11.02.13 р. Проте ці обставини судом
першої інстанції не досліджувалися і в
постанові суду їм не надана правова
оцінка.

В постанові суду першої інстанції
вказано, що позивач уклав з ТОВ
"Металург Трейд" договір № 103/5-ПЦ/10 від
27.05.10 р., предметом якого є поставка
лакофарбових матеріалів, хімічних
реактивів, коагулянтів, флокулянтів.

На підтвердження реальності
господарської операції позивач не
надано доказів транспортування
продукції (п.5.9 договору), відомості
стосовно місця зберігання або
використання товару, дотримання
графіку поставок (т.1, а.с. 132) та сплати
коштів за товар відповідно до розділу 2
та 4 договору. До складу податкового
кредиту за податковою накладною № 24
від 16.07.13 р. позивач включив ПДВ у 25073,15
грн., але у вказаний період оплата за
придбаний товар не проводилася і
проведена лише у серпні. При цьому в
платіжних дорученнях не зазначено в
рядку "призначення платежу", що сплата
відбувається саме за поставку товару
відповідно податкової накладної № 24
від 16.07.13 р.

Слід відмітити, що в судовому рішенні
не вказано в чому саме суд першої
інстанції вбачає порушення
податкового законодавства і які
правові наслідки ці порушення
спричинили, тоді як перевіряючі
недотримання позивачем порядку
формування податкового кредити
пов'язують виключно з застосування
загального порядку формування
податкового кредиту, а не за касовим
методом.

Також відповідач при проведенні
перевірки вказав на те, що позивачем
був укладений з ТОВ "Торгова марка плюс"
договір № 13/7-ПЦ/13 від 01.07.13 р., предметом
якого є постачання вікон ПВХ, дверей
ПВХ, сітки москітної, жалюзі
вертикальних та горизонтальних.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій
частині, суд першої інстанції вказав на
те, що позивачем не надані докази
наявності тари, яка забезпечує
зберігання товару у відповідності до
розділу 3 договору. Крім того
перевезення товару відбувалась
автомобілем Hyundai SantaFe, який в силу своїх
технічних характеристик та параметрів
фізично не мав можливостей для
перевезення товарів, які відображені в
податкових та видаткових накладних.
Тобто обсяг вантажу не співпадає з
можливостями перевезення на вказаному
транспортному засобі. Позивачем не
надано доказів щодо економічного
обґрунтування для підписання
вказаного договору та використання
товару для задоволення своїх
господарських потреб. Доказів монтажу
товару до суду не надано, в порушення
вимог п.4.2 договору. Крім того, в
порушення вимог п. 4.4 договору оплата за
товар здійснена частково шляхом
перерахування коштів на банківський
рахунок та частково векселями і актом
про залік однорідних вимог (т. 2, а.с. 91).
Копій векселів та доказів наявності
однорідних вимог позивачем до суду не
надано, що стало підставою для
висновків суду першої інстанції про
неможливість формування по даній
операції податкового кредиту.

Колегія суддів вважає доцільним
зауважити, що при проведенні перевірки
порушення позивачем порядку ведення
податкового обліку відповідач
пов'язував з відсутністю факту
придбання товарів, оскільки
перевіряючим не були надані ТТН,
надавши сертифікати якості на
фурнітуру до вікон, профілі,
склопакети, позивач не надав
сертифікати якості на вікна в цілому,
що унеможливило визначення виробника.
Крім того, в акті перевірки вказано на
те, що результати, відображені у даних
податкового обліку позивача, фактично
не настали внаслідок відсутності
відповідних дій ТОВ "Торгова марка
плюс" у зв'язку з тим, що в податковому
кредиті підприємства по ланцюгу
постачання відсутні
контрагенти-виробники, що свідчить про
їх надання іншою особою, ніж та, що
вказана у даних податкового обліку чи
первинних документах позивача.

Колегія суддів вважає доцільним
вказати на те, що згідно висновків акту
перевірки вищевказаний правочин,
вчинений позивачем, відповідач
кваліфікує як такий, що не направлений
на реальне настання правових
наслідків, а отже є нікчемним. Проте
згідно приписів ст. 234 ЦК України
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, є
фіктивним. Фіктивний правочин
визнається недійсним судом. Відповідач
не навів посилання на судові рішення
щодо недійсності вчинених позивачем
правочинів як фіктивних або інших
доказів щодо фіктивності здійснюваної
позивачем діяльності. За відсутності
фактів, що відповідно до законодавства
свідчили б про нікчемність укладеного
договору, інших доказів та
обґрунтувань недійсності укладеного
позивачем правочину, а тим більш, його
нікчемності відповідачем не надано.

В акті перевірки відповідач наполягає
на необхідності підтвердження факту
перевезення придбаного у ТОВ "Торгова
марка плюс" товару виключно ТТН. Проте
слід відмітити, що дія наказу
Міністерства транспорту України та
Державного комітету статистики
України № 228/253 від 07.08.96 р. «Про
затвердження Інструкції про порядок
виготовлення, зберігання, застосування
єдиної первинної транспортної
документації для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи» зупинена
публікацією в «Урядовому кур'єрі» від
07.03.2000 р. № 43 Державним комітетом
України з питань регуляторної реформи
та підприємництва відповідно до Указу
Президента України від 03.02.98 р. № 79/98
«Про усунення обмежень, що стримують
розвиток підприємницької діяльності».
Відновлення дії зазначеної Інструкції
можливе лише у разі внесення змін,
зазначених у рішенні
Держпідприємництва від 16.10.98 р. № 17-02/10
«Про необхідність усунення порушень
вимог Указу Президента України від
03.02.98 р. № 79/98 «Про усунення обмежень, що
стримують розвиток підприємницької
діяльності» Мінтрансом України та
Держкомстатом України». Отже, дія
нормативного акта, що регулює порядок
застосування єдиної первинної
транспортної документації для
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та обліку транспортної
роботи зупинена, тому застосування ТТН
в будь-якому вигляді не є обов'язковим.
Дані обставини свідчать про те, що
твердження відповідача про
обов'язковість оформлення ТТН, які
виключно мають підтвердити факт
поставки товарів на користь позивача, є
хибними.

Також відповідач не вказав які саме
автотранспортні засоби повинні
перевозити вантаж, перелічений у
видаткових накладних, з урахуванням їх
кількості, ваги, об'єму, зважаючи на
визначення поняття «автомобіль
вантажний», наведене в Законі України
«Про автомобільний транспорт».

Як свідчить постанова суду першої
інстанції, суд погодився з висновками
відповідача про порушення позивачем
при формуванні податкового кредиту по
вищевказаним операціям приписів п. 187.10
ст. 187 ПК України.

Слід відмітити, що в п. 187.10 ст. 187 ПК
України передбачено, що платники
податку, які постачають теплову
енергію, газ природний (крім
скрапленого), у т.ч. надають послуги з
його транспортування та постачання,
надають послуги з водопостачання,
водовідведення чи послуги, вартість
яких включається до складу квартирної
плати чи плати за утримання житла,
фізичним особам, бюджетним установам,
не зареєстрованим як платники податку,
а також житлово-експлуатаційним
конторам, квартирно-експлуатаційним
частинам, об'єднанням співвласників
багатоквартирних будинків, іншим
платникам податку, які здійснюють збір
коштів від зазначених покупців з метою
подальшого їх перерахування продавцям
таких товарів (надавачам послуг) у
рахунок компенсації їх вартості,
визначають дату виникнення податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
касовим методом.

Відповідно п. 14.1.266 ст. 14 ПК України
касовий метод для цілей оподаткування
згідно з розділом V ПКУ - метод
податкового обліку, за яким дата
виникнення податкових зобов'язань
визначається як дата зарахування
(отримання) коштів на банківський
рахунок (у касу) платника податку або
дата отримання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) ним товарів
(послуг), а дата виникнення права на
податковий кредит визначається як дата
списання коштів з банківського рахунку
(видачі з каси) платника податку або
дата надання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) йому товарів
(послуг). В п. 198.6 ст. 198 ПК України
вказано, що платники податку, що
застосовують касовий метод, мають
право на включення до податкового
кредиту сум податку на підставі
податкових накладних, отриманих
протягом 60 календарних днів з дати
списання коштів з банківського рахунка
платника податку. При цьому строки
давності та їх застосування
передбачено ст. 102 Кодексу.

Як вбачається з акту перевірки,
розрахунок податкового кредиту
підприємства відповідачем був
зроблений без врахування дати
проведення оплати по кожній операції,
дати виписаних податкових накладних та
виду придбаного товару.

Зважаючи на те, що при ухваленні
судового рішення судом першої
інстанції не були в повному обсязі
досліджені питання виконання
позивачем та його контрагентами
договорів, формування по цим операціям
податкового кредиту з урахуванням
приписів п. 198.6 ст. 198 ПК України, колегія
суддів дійшла до висновку про
наявність підстав для скасування
постанови Харківського окружного
адміністративного суду від 03.07.14 р. по
справі № 820/10107/14 з прийняттям нової
постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Харківводоканал» на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03.07.2014р. по
справі № 820/10107/14 - задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03.07.2014р. по
справі № 820/10107/14 - скасувати та прийняти
нову постанову про задоволення позову
Комунального підприємства
«Харківводоканал».

Скасувати податкове
повідомлення-рішення СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів № від 03.02.14
р. про зменшення суми бюджетного
відшкодування (в т.ч. заявленого в
рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 179769,0 грн., в т.ч. сума завищення
бюджетного відшкодування 119846,0 грн. та
застосування штрафних санкцій в
розмірі 59923,0 грн.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська
Н.С.Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М.
Бенедик А.П.