Справа № 809/2434/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р.
справа № 809/2434/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача: Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції - ОСОБА_1,

представників відповідача: заступника
прокурора м. Івано-Франківська Вороняк
Г.Є. - Левицької Є.В., Блищак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції до заступника
прокурора м. Івано-Франківська Вороняк
Г.Є. про визнання протиправним та
скасування постанови заступника
прокурора м. Івано-Франківська від 17
липня 2014 року на проведення перевірки в
порядку нагляду за додержанням та
застосуванням законі, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 22.07.2014 року
відкрито провадження у справі за
позовом Відділу державної виконавчої
служби Івано-Франківського міського
управління юстиції (далі по тексту -
позивач, Відділ державної виконавчої
служби) до заступника прокурора м.
Івано-Франківська Вороняк Г.Є. (далі по
тексту - відповідач) про визнання
протиправним та скасування постанови
заступника прокурора м.
Івано-Франківська від 17 липня 2014 року
на проведення перевірки в порядку
нагляду за додержанням та
застосуванням законі.

Позов мотивовано тим, заступником
прокурора м. Івано-Франківська Вороняк
Г.Є. в порушення вимог статті 121
Конституції України, статей 7, 12, 83-86
Закону України "Про виконавче
провадження", статті 10 Закону України
"Про державну виконавчу службу", статті
21 Закону України "Про прокуратуру"
протиправно, без визначених законом
правових підставі, 16.07.2014 року, прийнято
постанову про проведення у позивача
перевірки у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів.
Позивач вважає, що органи прокуратуру в
силу вимог статті 7 Закону України "Про
виконавче провадження" є рівним серед
інших учасником виконавчого
провадження, який в силу вимог статті 12
вказаного Закону наділений
відповідним обсягом прав і обов'язків.
До таких прав не входить право на
проведення в органах державної
виконавчої служби перевірки у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів державними виконавцями.
Зауважив, що Конституцією України
прокуратуру не наділено
повноваженнями щодо здійснення
загального нагляду за додержанням і
застосуванням законів органами
державної виконавчої служби. Вичерпний
перелік органів і посадових осіб, які
контролюють за діяльністю працівників
органів державної виконавчої служби та
за законністю виконавчого провадження
визначені в статті 10 Закону України
"Про державну виконавчу службу", до
переліку яких не включено органи
прокуратури. Порядок здійснення
контролю за законністю виконавчого
провадження та виключний перелік
посадових осіб, які мають право
проводити перевірку законності
виконавчого провадження та
витребовувати їх з відповідного органу
державної виконавчої служби,
встановлені статтями 83-86 Закону
України "Про виконавче провадження". У
спірних правовідносинах, на
переконання позивача, спеціальними
нормативно-правовими актами є Закони
України "Про виконавче провадження",
"Про державну виконавчу службу", а не
Закон України "Про прокуратуру". У
зв'язку із вказаним просить суд визнати
протиправною та скасувати постанову
заступника прокурора м.
Івано-Франківська №б/н від 17.07.2014 року
на проведення перевірки в порядку
нагляду за додержанням та
застосуванням законів.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Суду пояснив, що прокуратурою порушено
норми частини 7 статті 83 Закону України
"Про виконавче провадження", оскільки
відповідно до зазначеної норми
забороняється втручання інших
державних або недержавних органів та
їх посадових осіб у виконавче
провадження, крім випадків,
передбачених цим Законом. Вважає, що у
прокуратури не існувало підстав, що
свідчать про можливі порушення
законності працівниками позивача, та
необґрунтовано необхідність для
вчинення відповідних дій щодо
проведення перевірки. Зауважив
представник позивача, що в силу вимог
статей 7 і 12 Закону України "Про
виконавче провадження" відповідач
вправі реалізовувати свої права як
учасника виконавчого провадження, і у
разі незгоди із певними рішеннями чи
діями державного виконавця
оскаржувати їх в установленому законом
порядку.

Представники відповідача заперечили
по суті заявлених позовних вимог,
подавши письмове заперечення (а.с. 24-29).
В судовому засіданні пояснили, що
згідно пункту 9 Розділу ХV "Перехідні
положення" Конституції України
прокуратура продовжує виконувати
відповідно до чинних законів функцію
нагляду за додержанням і застосуванням
законів - до введення в дію законів, що
регулюють діяльність державних
органів щодо контролю за додержанням
законів. Прокурорський нагляд за
додержанням і застосуванням законів
всіма органами державної влади і
місцевого самоврядування закріплений
в статті 1 Закону України "Про
прокуратуру", яка, на час спірних
правовідносин, є діючою. На переконання
відповідача поняття прокурорського
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, не є тотожним до поняття -
контролю за своєчасністю, правильністю
і повнотою виконання рішень держаними
виконавцями. Звернули увагу на те, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного рішення керувався
положеннями Закону України "Про
прокуратуру", яка визначає
повноваження прокурора, і саме такий
закон є спеціальним у спірних
правовідносинах. Приводом для
проведення перевірки стали факти
недотримання відповідними державними
виконавцями законодавства при
виконання виконавчих документів,
стягувачами по яких є прокурор, або ж в
яких прокурор є спеціальним учасником
виконавчого провадження за позовами
прокурора в інтересах держави чи
окремих фізичних осіб. Такі обставини
встановлені працівниками прокуратури
під час ознайомлення із матеріалами, як
учасниками виконавчого провадження.
Підставою ж для прийняття рішення є
статті 1, 20, 21 Закону України "Про
прокуратуру". Вказали, що на момент
відкриття провадження у справі і
вирішення її по суті оскаржуване
рішення вичерпало свою юридичну силу,
так як перевірка завершена, а 22.07.2014
року за наслідками її проведення
начальнику Головного управління
юстиції в Івано-Франківській області
внесено подання №109-2996 вих про усунення
порушень вимог Закону України "Про
виконавче провадження" при примусовому
виконанні рішень судів про стягнення
аліментів та виконавчих проваджень,
відкритих за заявами прокурорів.
Відтак, така постанова заступника
прокурора не може порушувати права та
обов'язки позивача. Зазначили, що
постанова прокурора про проведення
перевірки датована 16.07.2014 року та
містить №128, в свою чергу, позивач
оскаржує неіснуючу постанову від 17.07.2014
року без номера. У відношенні до
позивача відповідач 17.07.2014 року жодного
рішення не приймав. Просили у
задоволенні позову відмовити.

В адміністративному позові разом із
заявленими позовними вимогами, Відділ
державної виконавчої служби просить в
порядку статті 117, 118 Кодексу
адміністративного судочинства України
зупинити дію постанови заступника
прокурора м. Івано-Франківська №б/н від
17.07.2014 року. У судовому засіданні 04.08.2014
року представник позивача відмовився
від розгляду клопотання про
забезпечення позову шляхом зупинення
дії вказаної постанови, про що судом
постановлено відповідну протокольну
ухвалу.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
дослідивши і оцінивши зібрані по
справі докази, в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 16.07.2014 року
заступником прокурора м.
Івано-Франківська Вороняк Г.Є. прийнято
постанову №128 про проведення перевірки
у порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів.

Із змісту описової і мотивувальної
частини постанови відповідача слідує,
що постанова прийнята на підставі
частини 3 статті 21 Закону України "Про
прокуратуру". В даній постанові
відповідач на обґрунтування підстав
необхідності проведення перевірки і
відповідно прийняття оскаржуваної
постанови вказує на те, що державним
виконавцем Відділу Державної
виконавчої служби по виконавчих
провадженнях, відкритих за заявами
прокурора, протягом тривалого часу
кошти з боржників не стягуються,
питання про притягнення їх до
встановленої законом відповідальності
не вирішується. Також, прокуратурою м.
Івано-Франківська під час ознайомлення
з матеріалами виконавчих проваджень
виявлено інші порушення допущені
державним виконавцем (а.с 10).

В подальшому за наслідками проведеної
перевірки, 22.07.2014 року заступником
прокурора м. Івано-Франківська Вороняк
Г.Є. внесено подання про усунення
порушень вимог Закону України "Про
виконавче провадження" при примусовому
виконанні рішень судів про стягнення
аліментів та виконавчих проваджень,
відкритих за заявами прокурорів, від
21.07.2014 року №109-2963 вих-14 (а.с. 56).

Надаючи правову оцінку діям
відповідача у спірних правовідносинах
з прийняття постанови №б/н від 17.07.2014
року на проведення перевірки в порядку
нагляду за додержанням та
застосуванням законів, суд зазначає
наступне.

До матеріалів адміністративного
позову позивач не долучив оскаржувану
постанову №б/н від 17.07.2014 року на
проведення перевірки в порядку нагляду
за додержанням та застосуванням
законів. Таку ж постанову
представником позивача не долучено в
ходів судового розгляду.

Суд зазначає, що 17.07.2014 року, як це
вказує позивач у адміністративному
позові, ані заступником прокурора м.
Івано-Франківська Вороняк Г.Є., ані
будь-якою іншою посадовою особою
прокуратури м. Івано-Франківська,
постанови про проведення перевірки в
порядку нагляду за додержанням та
застосуванням законів у Відділі
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції не приймалися.
Обставин наявності постанови від 17.07.2014
року суд не встановив.

Натомість у судову засіданні
представник позивача представив копію
постанови заступника прокурора м.
Івано-Франківська Вороняк Г.Є. №128 від
16.07.2014 року про проведення перевірки в
порядку нагляду за додержанням та
застосуванням законів (а.с. 10).

Представник позивача в судовому
засіданні у власних поясненнях
послався, що постанова №128 від 16.07.2014
року є тим рішенням, яке представлено
відповідачем перед перевіркою.

Суд звернув увагу представнику
позивача, що Відділ державної
виконавчої служби оскаржує іншу
постанову ні ж ту, яку представив у
судовому засіданні.

Неодноразово суд з'ясовував у
представника позивача про те чи він не
бажає подати відповідну заяву чи
клопотання щодо власних позовних
вимог.

Під час всього судового розгляду
справи представник позивача не подав
заяви про уточнення чи зміни позовних
вимог.

Зважаючи не те, що відповідачем є
суб'єкт владних повноважень, який, на
переконання суду, в змозі
забезпечувати участь кваліфікованого
представника при розгляді судових
справ, в тому числі фахівця у галузі
права, не вбачає за необхідне
самостійно вирішувати питання про
вихід за межі позовних вимог.

Незважаючи на вказане, суд зазначає.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону
України "Про прокуратуру", повноваження
прокурорів, організація, засади та
порядок діяльності прокуратури
визначаються Конституцією України, цим
Законом, іншими законодавчими актами.

Згідно пункту 9 Розділу XV "Перехідні
положення" Конституції України,
прокуратура продовжує виконувати
відповідно до чинних законів функцію
нагляду за додержанням і застосуванням
законів та функцію попереднього
слідства - до введення в дію законів, що
регулюють діяльність державних
органів щодо контролю за додержанням
законів, та до сформування системи
досудового слідства і введення в дію
законів, що регулюють її
функціонування.

Генеральним прокурором України та
підпорядкованими йому прокурорами
згідно статті 1 Закону України "Про
прокуратуру" здійснюється
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами.

Відповідно ж до Положення про Державну
виконавчу службу України,
затвердженого указом Президента
України від 06.04.2011 року № 385/2011, вказаний
орган є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра юстиції
України, та входить до системи органів
виконавчої влади. А отже, за
додержанням і правильним
застосуванням законів Державною
виконавчою службою України та її
територіальними органами здійснюється
прокурорський нагляд.

При цьому положення Закону України "Про
прокуратуру" жодним чином не
суперечать положенням статті 83 Закону
України "Про виконавче провадження",
частина перша якої встановлює, що
контроль за своєчасністю, правильністю
і повнотою виконання рішень державним
виконавцем здійснюють начальник
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
а також керівник вищестоящого органу
державної виконавчої служби.

Так, здійснюючи нагляд за додержанням
та застосуванням законів, прокурор,
виявивши порушення закону, не усуває
його самостійно, як це має місце при
здійсненні контрольної функції
начальником відділу державної
виконавчої служби, а лише ставить
вимогу щодо усунення порушень закону,
причин та умов, що їм сприяли.

Таким чином, поняття "прокурорський
нагляд", яке вживається у Законі
України "Про прокуратуру", та поняття
"контроль за законністю виконавчого
провадження", яким оперує Закон України
"Про виконавче провадження", не є
тотожними та не підміняють одне одного.

Крім того, частиною 2 статті 121
Конституції України та пунктом 2
частини 1 статті 5 Закону України "Про
прокуратуру" на органи прокуратури
покладено функцію представництва
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.

Стаття 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначає виконавче
провадження як завершальну стадію
судового провадження. Отже, під
представництвом прокуратурою
інтересів громадян або держави в суді
слід розуміти, у тому числі здійснення
захисту інтересів громадян та держави
при виконанні судових рішень шляхом
вжиття заходів, спрямованих на
своєчасне і реальне виконання судових
рішень, постановлених у справах за
позовами, заявами прокурора, а також
шляхом забезпечення належного захисту
інтересів громадян, які не спроможні
через фізичний чи матеріальний стан,
похилий вік або з інших поважних причин
самостійно їх захистити, та держави при
виконанні рішень судів.

Як з'ясовано судом прокурор відділу
представництва інтересів громадян і
держави в суді прокуратури м.
Івано-Франківська ОСОБА_5, здійснюючи
функцію представництва інтересів
громадян на стадії виконання судового
рішення, упродовж червня - липня
2014 року ознайомилася у Відділі
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції з матеріалами
виконавчих проваджень з примусового
виконання судових рішень,
постановлених за позовами заступника
прокурора м. Івано-Франківська про
стягнення аліментів на утримання
дітей. Здобуті під час ознайомлення з
матеріалами вказаних виконавчих
проваджень відомості давали підстави
вважати, що державними виконавцями
допускаються порушення закону при
здійсненні виконавчого провадження.

Зокрема, у виконавчому провадженні з
примусового виконання виконавчого
листа №0907/2-6764/2011 року, виданого 09.02.2012
року Івано-Франківським міським судом,
про стягнення з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 аліментів в розмірі 1/5 частини
всіх видів заробітної плати щомісячно,
державним виконавцем 13.09.2012
встановлено місце роботи боржника, про
що свідчить відмітка на листі
Головного управління Пенсійного фонду
України в Івано-Франківській області.
Втім, постанову про звернення
стягнення на заробітну плату боржника
роботодавцю державним виконавцем
направлено тільки 21.02.2013 року
(а.с. 30, 31, 32). На виконання вказаного
рішення суду боржником сплачено лише
2 565 00 гривень, в той час як
заборгованість за виконавчим листом
станом на 01.07.2014 року
становить 25 285,26 гривень (а.с. 34).

У виконавчому провадженні з
примусового виконання виконавчого
листа №0907/8174/2011 року, виданого 30.08.2012
Івано-Франківським міським судом, про
стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9
аліментів у твердому грошовому розмірі
по 306,00 гривень щомісячно, при
проведенні прокурором ознайомлення
були відсутні як дані про виконання
боржником судового рішення, так і дані
про перевірку державним виконавцем
майнового стану боржника, хоча у
відповідності до частини 2 статті 74
Закону України "Про виконавче
провадження", у разі наявності
заборгованості із сплати аліментів
понад три місяці стягнення може бути
звернено на майно боржника (а.с. 38).

Відсутність відповідних документів
також виявлено у виконавчих
провадженнях з примусового виконання
виконавчого листа №0907/5171/2012, виданого
30.08.2012 року Івано-Франківським міським
судом, про стягнення аліментів в
твердому грошовому розмірі 337,00 гривень
щомісячно з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11
та ОСОБА_11, а також виконавчого листа
№0907/4952/2012, виданого 13.08.2012 року
Івано-Франківським міським судом, про
стягнення аліментів в твердому
грошовому розмірі 333,00 гривень
щомісячно з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13
(а.с. 35, 41).

Крім того, з листа прокурора
Святошинського району м. Києва радника
юстиції Мілевського А.П. від 19.06.2014 року
№(10-58) 4666 вих прокурору м. Івано-
Франківська стало відомо, що
заступником начальника Відділу
державної виконавчої служби Івано-
Франківського міського управління
юстиції Люкляном О.П. 29.05.2014 року
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження (ВП №43496128) за заявою
прокурора Святошинського району м.
Києва про примусове виконання
виконавчого листа №809/620/14, виданого
16.04.2014 року Івано-Франківським окружним
адміністративним судом на виконання
рішення у справі за позовом прокурора
Святошинського району м. Києва про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "БМ Транс - ВМ Trans" в
дохід бюджету податкового боргу в сумі
674 172,92 гривень з рахунків у банках, які
обслуговують боржника, та за рахунок
готівки. У вказаній постанові Люкляном
О.П. зазначено, що виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів або боржників
здійснюється на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства відповідно до порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
року №845 (а.с. 47, 48).

Разом з тим, боржником за виконавчим
листом у провадженні ВП №43496128 є
товариство з обмеженою
відповідальністю "БМ Транс - ВМ Trans", а
кошти підлягають стягненню в дохід
Державного бюджету України, а не з
бюджету.

На переконання суду, наведені факти є
достатніми підстави вважати, що
державними виконавцями позивача
допущено порушення вимог закону при
виконанні судових рішень про стягнення
аліментів, постановлених за позовами
прокуратури м. Івано-Франківська, а
також при винесенні постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) від
29.05.2014 року ВП №43496128 (а.с. 49).

Як пояснили представники відповідача
для підтвердження чи спростування
фактів про порушення вимог закону
виникла необхідність в отриманні від
посадових осіб Відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції письмових
пояснень.

Відповідно до частини 2 Закону України
"Про прокуратуру", отримувати усні або
письмові пояснення від посадових та
службових осіб і громадян прокурор має
право виключно під час проведення
перевірки в порядку, передбаченому
статтею 21 цього Закону.

У зв'язку із наведеним, судом
встановлено, що 16.07.2014 року заступником
прокурора м. Івано-Франківська Вороняк
Г.Є. прийнято постанову №128 про
проведення перевірки в порядку нагляду
за додержанням та застосуванням
законів у Відділі державної виконавчої
служби Івано-Франківського міського
управління юстиції (а.с. 10).

Суд погоджується із твердженнями
представників відповідача та
приходить до переконання, що дана
постанова повністю відповідає вимогам
щодо її змісту та форми, встановленим
статтею 21 Закону України "Про
прокуратуру" та розділом 4 Положення
про порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, затвердженого наказом
Генерального прокурора України від
12.11.2012 року № 111. При цьому, даними
нормативно-правовими актами не
регламентовано обсяг деталізації та в
якій частині постанови, вступній чи
мотивувальній, повинні викладатись
підстави для здійснення перевірки, що
свідчать про можливі порушення
законності.

Суд звертає увагу на те, що перевірку у
Відділі державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, яка проводилась на
підставі постанови від 16.07.2014 року №128,
завершено 21.07.2014 року та за її
результатами начальнику Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області внесено
подання про усунення порушень вимог
Закону України "Про виконавче
провадження" при примусовому виконанні
рішень судів про стягнення аліментів
та виконавчих проваджень, відкритих за
заявами прокурорів. Дане подання 22.07.2014
року одержано Головним управлінням
юстиції в Івано-Франківській області
(а.с. 55-58).

Суд, також, погоджується із тлумаченням
відповідача про те, що відповідно до
Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
11.09.2013 року №1237/12/13-13, під час розгляду
справ, пов'язаних із застосуванням
положень статей 19-21 Закону України "Про
прокуратуру", суди повинні враховувати,
що постанова про проведення перевірки
є актом одноразового застосування і
вичерпує свою дію фактом її виконання.

Отже, фактично, на момент відкриття
судом провадження у справі постанова
від 16.07.2014 року №128 про проведення
перевірки в порядку нагляду за
додержанням та застосуванням законів
вичерпала свою правову дію у зв'язку з
її виконанням.

Необхідно відмітити, що дійсно статтею
10 Закону України "Про державну
виконавчу службу", статтею 84 Закону
України "Про виконавче провадження"
визначено перелік органів
Міністерства юстиції України, які
здійснюють контроль за діяльністю
працівників органів державної
виконавчої служби, та конкретні
посадові особи, які мають право
здійснювати перевірку законності
виконавчого провадження.

Порядок здійснення контролю за
своєчасністю, правильністю і повнотою
виконання рішень державним виконавцем
регламентовано статтями 83, 86 Закону
України "Про виконавче провадження".

За змістом частини 7 статті 83 Закону
України "Про виконавче провадження"
забороняється втручання інших
державних або недержавних органів та
їх посадових осіб у виконавче
провадження, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Як вже зазначено судом вище
територіальні органи прокуратури
згідно статті 1 Закону України "Про
прокуратуру" здійснюють прокурорський
нагляд за додержанням і правильним
застосуванням законів усіма органами
державної влади. Така функція
прокуратури закріплена пунктом 9
Розділу XV "Перехідні положення"
Конституції України. Дані норми Закону
і Конституції України на час вирішення
справи чинні.

На переконання суду у спірних
правовідносинах спеціальним
нормативно правовим актом є саме Закон
України "Про прокуратуру", який
визначає компетенцію відповідача, в
тому числі на проведення, у
встановленому законом порядку,
перевірок з нагляду за додержанням і
правильним застосуванням законів
органами державної виконавчої служби
виключно по виконавчих провадженнях, в
яких прокурор є стягувачем чи особою,
за заявою якого відкрито виконавче
провадження (чи подано відповідну
заяву з метою відкриття такого
провадження).

Суд не вбачає колізій чи суперечностей
між статтею 10 Закону України "Про
державну виконавчу службу", статтею 83,
84, 86 Закону України "Про виконавче
провадження" та статтями 1, 20, 21 Закону
України "Про прокуратуру", пунктом 9
Розділу XV "Перехідні положення"
Конституції України.

Реалізація відповідачем у спірних
відносинах функцій прокурорського
нагляду не підміняє здійснення
відповідними органами Міністерства
юстиції України та їх посадовими
особами контролю за діяльністю
працівників органів державної
виконавчої служби, а також проведення
перевірок законності виконавчого
провадження.

Факт реалізації відповідачем
законодавчо встановленої функції
прокурорського нагляду, за наслідками
якої внесено подання до посадової
особи Головного управління юстиції в
області, яке входить в перелік органів,
визначених статтею 10 Закону України
"Про державну виконавчу службу",
зобов'язує останнього здійснити
перевірочні заходи щодо контролю за
діяльністю працівників органів
державної виконавчої служби,
проведення перевірки на предмет
законності виконавчого провадження, по
фактах і обставинах, встановлених у
поданні.

У спірних правовідносинах правом
вирішення питання про наявність
достатніх підстав для притягнення до
відповідної відповідальності
державного виконавця наділені
посадові особи і територіальні органи
Міністерства юстиції України,
визначені в Законах України "Про
державну виконавчу службу" і "Про
виконавче провадження".

Відтак, існування двох різних за
правовою природою інститутів
''прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів''
та ''контролю і перевірки за діяльністю
працівників органів державної
виконавчої служби та законності
виконавчого провадження'' не
виключають один одного, а є різними за
юридичних змістом і формою.

Реалізація прокурором функцій
прокурорського нагляду за додержанням
і правильним застосуванням законів, на
переконання суду, не є протиправним
втручання у виконавче провадження,
оскільки такі дії прокуратури
передбачені Законом і Конституцією
України.

Посилання позивача на висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішенні від 21.02.2011 року у справі №21-10а11,
прийнятому за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пункту 1 частини
1 статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, є недоречним,
оскільки ці висновки стосуються
нагляду за додержанням законів при
виконанні судових рішень у
кримінальних справах.

Зважаючи на вищевикладене, суд прийшов
висновку, що при прийнятті постанови
від 16.07.2014 року №128 про проведення
перевірки в порядку нагляду за
додержанням та застосуванням законів у
Відділі державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, заступник
прокурора м. Івано-Франківська Вороняк
Г.Є. діяла у межах повноважень та у
спосіб, передбачений Конституцією та
законами України, а тому в задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 4 дня. У зв'язку із
вказаним постанова в повному обсязі
виготовлена 08.08.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.