Справа № 2а-527/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/21095/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20.10.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2011

у справі № 2а-527/10/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі м.Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Подано позов про скасування
податкового повідомлення-рішення від
11.02.2009 № /0/5078.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20.10.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2011, в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нову постанову про
задоволення позову. Посилається на те,
що суди неповно з'ясували обставини, що
мають значення для справи, порушили
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Підставою для визначення за
податковим повідомленням-рішенням від
11.02.2009 № /05078 податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 4434,08 грн. основного
платежу слугували висновки перевірки,
викладені в акті від 06.02.2010 №
618/17/4/НОМЕР_1, про порушення вимог п.п.
«а» п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» та ст.
13 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
що полягало у заниженні доходу від
здійснення підприємницької
діяльності, що підлягає оподаткуванню.

Відповідач дійшов висновку про те, що
позивач занизив оподатковуваний доход
за 2006 рік на суму 2675,74 грн., за 2007 рік на
суму 1594,58 грн., за І-ІІ квартали 2008 року
на суму 25647,01 грн., всього на суму 29917,33
грн. та порушення статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» та
підпункту «а» пункту 19.1 статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», виходячи з таких
обставин.

Позивач в період, що перевірявся
фактично надавав послуги з ремонту та
придбання запасних частин,
транспортно-експедиційні,
інформаційні та юридичні послуги, що
підтверджується рахунками-фактурами,
актами виконаних робіт та банківськими
виписками. Позивач виписував
рахунки-фактури на надані послуги та
отримував кошти в повному обсязі за
виконані послуги на поточний рахунок в
АКБ «Правекс-Банк» від ТОВ «Ресіко»,
ТОВ «Такіон-Фарм», ПП «Сміян і К», ТОВ
«Інформ-Логістик» та ТОВ
«КВГО-реконструкція».

Відповідач порівняв обсяги
задекларованих валових доходів в
річних деклараціях, поданих до ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва, з рухом
коштів по поточному рахунку, даними
форми №1-ДФ, в результаті чого
встановив заниження валового доходу за
2006 рік в сумі 106 890,88 грн., за 2007 рік в сумі
345762,55 грн., за І-ІІ квартали 2008року в
сумі 343381,57 грн.

Відповідач порівняв обсяги
задекларованих валових витрат в річних
деклараціях, поданих до ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва, з
показниками первинних документів
(квитанцій до прибуткових касових
ордерів, товарних чеків та виписок
банку, які підтверджують витрати на
розрахунково-касове обслуговування), в
результаті чого встановив заниження
валових витрат за 2006 рік в сумі 104215,14
грн., за 2007 рік в сумі 344167,97 грн., та за
І-ІІ квартали 2008 року в сумі 317 734,56 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував
тим, що у періоді, що перевірявся, він
надавав послуги як посередник, суми,
які надійшли на його рахунок, є коштами
від посередницької діяльності, отже не
є його доходом, що підлягав
оподаткуванню.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи та вважає, що суди правильно
застосували норми матеріального права
до встановлених обставин.

Розділ IV Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (який був чинним на
час виникнення спірних відносин)
визначає особливості оподаткування
доходів від зайняття підприємницькою
діяльністю.

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету
визначено, що згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу (абзац 2 вказаної
статті).

Розділ IV Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (який був чинним на
час виникнення спірних відносин)
визначає особливості оподаткування
доходів від зайняття підприємницькою
діяльністю.

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету
визначено, що згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу (абзац 2 вказаної
статті).

Позивач відображав доход як доход від
посередницької діяльності за
договором доручення від 01.09.2006 № 01/09-06,
договором доручення від 01.02.2008, однак
судами встановлено, що позивач
особисто виконував послуги з ремонту,
юридичні послуги та отримував кошти за
виконання роботи на власні рахунки.

При цьому суди дослідили первинні
документи (рахунки-фактури, акти
виконаних робіт, накладні, виписки
банку) та вказали, що з таких документів
не вбачається, що позивач виконував
посередницькі послуги, а також
врахували відсутність доказів тому, що
послуги надані іншими особами, а не
позивачем.

Зважаючи на відсутність підстав для
висновку про порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
надану судами правову оцінку
встановленим обставинам, враховуючи
межі перегляду справи судом касаційної
інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які не дозволяють суду
касаційної інстанції здійснювати
дослідження та переоцінку доказів,
касаційна скарга залишається без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20.10.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун