Справа № 2а/1270/6032/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року м. Київ
К/800/4710/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої: Калашнікової
О.В.суддів:Васильченко Н.В. Леонтович
К.Г. секретар судового
засідання:Антипенко В.В. за участю
представників: позивачаНіколаєнко
О.О. відповідачаПіддубняка А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Луганської митниці
на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року у справі за позовом товариства з
додатковою відповідальністю
«Попаснянський вагоноремонтний завод»
до Луганської митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Луганській області
про визнання протиправними дій,
скасування рішення та стягнення
сплаченого податку на додану вартість,
-

в с т а н о в и л а:

Товариство з додатковою
відповідальністю «Попаснянський
вагоноремонтний завод» (далі - ТДВ
«Попаснянський вагоноремонтний
завод») звернулось в суд з позовом до
Луганської митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Луганській області, в
якому просило: визнати протиправними
дії щодо відмови у застосуванні митної
вартості за першим методом - за ціною
товару, який імпортується; скасувати
рішення митного органу про визначення
митної вартості №702190001/2012/000056/2 від 02
квітня 2012 року; стягнути з Державного
бюджету України надмірно сплачені
кошти з податку на додану вартість у
розмірі 124815,46грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем протиправно, на підставі
необґрунтованого висновку щодо
заниження позивачем митної вартості
товарів, що ввозилися на територію
України, прийнято рішення про
визначення іншої, відмінної від
заявленої декларантом, митної вартості
товарів.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2012 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано, позовні вимоги задоволено:
визнано протиправними дії Луганської
митниці щодо відмови у застосуванні
митної вартості заявленої позивачем за
першим методом митної оцінки - за ціною
договору щодо товару, який
імпортується; скасовано рішення
Луганської митниці про визначення
митної вартості №702190001/2012/000056/2 від 02
квітня 2012 року; стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача
надмірно сплачені у зв'язку із
коригуванням митної вартості
імпортованого товару у розмірі
124815,46грн. податку на додану вартість.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Луганська
митниця звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, ТДВ
«Попаснянський вагоноремонтний завод»
(покупець) та відкрите акціонерне
товариство «Выксунский
металлургический завод» (продавець, РФ)
в особі відкритого акціонерного
товариства «ОМК-Сталь», що діє на
підставі Агентського договору від 10
лютого 2011 року, уклали контракт № 7К1/35-11
на поставку залізничних коліс.

Згідно з умовами контракту виробником
товару виступає відкрите акціонерне
товариство «Выксунский
металлургический завод», кількість
товару, строки його поставки та ціна
визначаються у Специфікаціях до
Контракту. Оплата здійснюється за
одиницю в доларах США на умовах DAP ст.
Соловей (відповідно до правил
Інкотермс 2010). Оплата за товар
здійснюється у вигляді 100% передоплати
вартості товару шляхом банківського
переказу на поточний рахунок продавця.

29 грудня 2011 року між сторонами Договору
укладено Додаткову угоду №1, згідно
якої продовжено дію Контракту № 7К1/35-11
до 31 грудня 2012 року.

01 березня 2012 року між позивачем та ВАТ
«Выксунский металлургический завод»
складено Специфікацію № 4 до Контракту
7К1/35-11 від 10 лютого 2011 року, згідно якої
закуповується товар у кількості 2370
штук, ціна товару на рівні 595 доларів
США за штуку.

Позивач за вказаною специфікацією № 4
від 01 березня 2012 року до Контракту
7К1/35-11 від 10 лютого 2011 року перерахував
на користь продавця вартість товару у
100%-му розмірі шляхом внесення
передоплати на підставі
рахунку-проформи № 330 від 06 березня 2012
року на суму 1410150,00 дол. США, що
підтверджується платіжним дорученням
в іноземній валюті №1661 від 13 березня 2012
року.

Позивач на виконання умов контракту
протягом квітня 2012 року ввозив на
територію держави товар "колеса
залізничні суцільнокатані".

Для здійснення митного оформлення
товару в режимі імпорту до Луганської
митниці були подані вантажні митні
декларації, у тому числі ВМД
№702190001/2012/001359 від 02 квітня 2012 року, із
якої вбачається, що ціна товару "коліс
залізничних суцільнокатаних"
визначена на рівні 1,4 доларів США за кг.

Також до вказаної ВМД позивачем був
наданий комплект обов'язкових
документів, передбачений пунктом 7
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від № 1766 від 20 грудня
2006 року (далі - 1766), зокрема Контракт від
23 червня 2011року № 7К1/70-11, додаткова
угода від 29 грудня 2011 року № 1,
специфікація до контракту від 01
березня 2012 року № 4, рахунок-проформу №
330 від 06 березня 2012 року.

Митним органом під час перевірки
документів поданих позивачем для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів і відомостей був
зроблений висновок про заниження
вартості товару з 670 дол. США за 1 шт. до
615 дол. США за 1 шт., внаслідок чого
відповідачем у вказаній декларації
митної вартості було зроблено відмітку
про необхідність надання додаткових
документів, а саме: висновку про
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями (ДП
"Укрпромзовнішекспертиза"); інформації
зовнішньоторговельних організацій про
вартість товару та/або сировини;
інформації щодо факторів які мали
вплив на зниження фактурної вартості
імпортованих товарів; інших
документів, на бажання декларанта, що
підтверджують заявлену митну вартість
товару; сертифікату про походження
товару.

У зв'язку з відмовою позивача надати
запитувану інформацію відповідачем
було винесено картку відмови в
прийнятті митної декларації
№702190001/2/00113 від 02 квітня 2012 року та
прийнято рішення про визнання митної
вартості № 702190001/2012/000056/2 від 02 квітня 2012
року за 6-м (резервним) методом на рівні
1,77 доларів США за кг.

21 червня 2012 року позивач на вимогу
митного органу надав наступні
документи: висновок №178 "про незалежну
оцінку товару - "залізничних
суцільнокатаних колес", відповідно до
Специфікації № 4 від 01 березня 2012 року
до контракту № 7К1/35-11 від 10 лютого 2011
року на поставку залізничних коліс
відповідно до якого станом на дату
оцінки контрактна вартість товару
відповідає ринковій; сертифікати про
походження товару форми СТ-1 та лист
відкритого акціонерного товариства
"ОМК-Сталь" від 15 червня 2012 року за
№АКД-ТД/84-02/19873, в якому зазначено, що
виробник відкрите акціонерне
товариство "Выксунский
металлургический завод" не
використовує прайс-листи та каталоги у
зв'язку з тим, що в умовах нестабільного
ринку використання фіксованих цін є
недоречним та про те, що
підприємство-виробник використовує
індивідуальний підхід до кожного
окремого клієнта при формуванні ціни з
урахуванням тривалості
взаємовідносин, умов поставки та
оплати, що ціна за вказаним договором
була погоджена між сторонами і
зазначена у Специфікації до контракту,
і за контрактом сплачена 100%-а
передоплата. В листі також зазначено,
що надати калькуляцію собівартості
залізничних коліс не виявляється
можливим, оскільки ця інформація є
конфіденційною та не підлягає
розголошенню.

Відповідач листом № 1-15/6105 від 27 червня
2012 року повідомив позивача про
залишення без змін рішення про
визначення митної вартості від 02
квітня 2012 року № 702190001/2012/000056/2.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що у зв'язку із ненаданням
декларантом всіх перелічених
документів, заявлена декларантом митна
вартість товару не піддається
обчисленню та перевірці.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивачем було
надано необхідний пакет документів,
який підтверджував заявлену ним митну
вартість товару, а відтак, внаслідок
протиправного застосування митним
органом шостого методу визначення
митної вартості товару, сплатив до
бюджету надмірну суму податку на
додану вартість, який підлягає
поверненню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково погоджується з висновками
суду апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.259 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу. Митна вартість
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, визначається
декларантом відповідно до положень
цього Кодексу (ч.1 ст.260 Митного кодексу
України).

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 339 від 09 квітня 2008 року (далі - Порядок
№339), контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів під
час проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного кодексу
України у тому числі шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, а також порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку №1766, для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Системний аналіз наведених норм дає
підстави стверджувати, що митний орган
має виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. При цьому, такий контроль в
силу положень пункту 2 Порядку № 339,
може здійснюватися в тому числі шляхом
порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

В той же час, розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, не є
достатньою для висновку про
недостовірність даних щодо митної
вартості товарів, заявленої
декларантом, а відтак законом
передбачено порядок проведення
консультацій щодо визначення митної
вартості товару.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
України основним є метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 266 Митного кодексу України
встановлено, що якщо митна вартість не
може бути визначена за методом 1 згідно
з положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 271,
або обчислена відповідно до вимог
статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

У відповідності до статті 273 Митного
кодексу України резервний метод оцінки
товарів, що імпортуються,
застосовується у випадках, коли митна
вартість не може бути визначена за
допомогою інших методів митної оцінки
товарів.

Суд апеляційної інстанції,
задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання дій відповідача
неправомірними щодо відмови у
застосуванні митної вартості
позивачем за першим методом митної
оцінки (за ціною договору щодо товару,
який імпортується) та скасовуючи
відповідне рішення митного органу,
обґрунтовано врахував, що позивачем
був наданий комплект обов'язкових
документів, передбачених пунктом 7
Порядку №1766: зовнішньоекономічний
договір (контракт) і додатки до нього;)
інвойси та рахунок-проформа, на
підставі якого відбувалась оплата;
банківські платіжні документи на
оплату рахунку за поставлений товар, що
є достатнім для підтвердження митного
оформлення товару.

В подальшому, у зв'язку з виникненням у
митного органу сумнівів про митну
вартість товару, ним було зроблено
напис щодо надання додаткових
документів на підтвердження заявленої
митної вартості товарів. При цьому суд
апеляційної інстанції вірно
посилається на те, що ТДВ
«Попаснянський вагоноремонтний завод»
на виконання зазначеної вимоги надано:
лист від 15.06.2012 за№АКД-ТД/84-02/19873, лист
від 15.06.2012 року № 886, в якому
підтверджується дійсність ціни на
товар; сертифікат про походження
товару форми СТ-1 № RUUA ., які в
своїй сукупності свідчать про
обґрунтування зниження вартості
товару та правомірності застосування
позивачем першого методу вартості, а
документи, які подані декларантом для
митного оформлення товар сумнівів у
достовірності не викликають.

Відповідно до п. 7 Порядку №1799 у
переліку обов'язкових документів, які
декларант зобов'язаний подати для
підтвердження заявленої митної
вартості зазначений і
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього. Зважаючи
на те, що зміна ціни у відповідності до
п. 4.2 та 10.5 Контракту на поставку
залізничних колес повинна
супроводжуватися підписання
додаткової угоди, така угода, у разі її
наявності, повинна надаватися під час
митного оформлення.

Однак, у зв'язку з відсутністю
додаткової угоди щодо зміни ціни у
додатках до вказаної вище ВМД, у
митниці не було правових підстав
вважати наявність відповідної зміну, і
відповідно - витребовувати у позивача
інформацію щодо підстав заниження ціни
на товари.

Крім цього, щодо вимоги про надання
інформації зовнішньоторговельних
організацій про вартість товару та/або
сировини, то судом апеляційної
інстанції вірно звернуто увагу на те,
що відповідно до Методичних
рекомендацій із застосування окремих
положень Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затверджених наказом ДМСУ від 19.10.2010
року № 1242, така інформація вимагається
лише у випадках, коли ціна оцінюваного
товару визначається за формулою та/або
товар чи сировина, з якого товар
виготовлено, реалізуються в порядку
біржової торгівлі.

Оскільки матеріали справи не містять
інформацію про те, що товар «залізничні
колеса суцільнокатані» не
виготовляється та не реалізується в
порядку біржової торгівлі, ціна на
даний товар не визначається за
зазначеною вище формулою, суд
апеляційної інстанції вірно дійшов
висновку щодо неправомірності
вказаної вимоги митного органу.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
щодо протиправності рішення
луганської митниці щодо застосування
шостого (резервного) методу визначення
митної вартості товару без
послідовного застосування попередніх
п'яти, як це встановлено частиною п'ятою
статті 266 МК, та без обґрунтування
неможливості їх застосування.

При цьому колегія суддів вважає за
доцільне зазначити, що вирішуючи
питання щодо правомірності прийнятого
відповідачем рішення про визначення
митної вартості товарів, декларант
тільки за власним бажанням може подати
інші документи для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів, а витребування відповідачем
додаткових документів може мати місце
тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей, що підтверджується
правовою Верховного Суду України.
Зокрема, витребування митним органом
всього переліку документів,
передбачених пунктом 11 Порядку № 1766,
без зазначення обставин, які ці
документи повинні підтвердити або
ненаведення митним органом доказів
того, що документи, подані декларантом
для митного оформлення товару, є
недостатніми, лише підтверджують
протиправність ухваленого митницею
рішення про застосування відповідного
методу визначення митної вартості
товару.

Відносно позовних вимог про стягнення
з Державного бюджету України вказаних
сум податку на додану вартість, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20 липня 2007
року №618 (далі - Порядок №618), для
повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/а надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою та відповідний перелік
документів.

Зокрема, відповідно вимог Порядку №618 у
зазначеній вище заяві зазначаються
причини повернення коштів, реквізити
банку, найменування та код за ЄДРПОУ
платника податків - юридичної особи та
напрям перерахування коштів:

а) для повернення платнику податків - на
поточний рахунок платника податків в
установі банку;

б) для подальших розрахунків як
передоплата або грошова застава:

на депозитний рахунок 3734;

на банківський рахунок 2603;

в) для повернення фізичній особі в
готівковій формі, якщо такі кошти
вносилися готівкою, - на банківський
рахунок 2603;

г) для погашення грошового зобов'язання
(податкового боргу) з інших платежів,
контроль за справлянням яких покладено
на митні органи, незалежно від виду
бюджету.

До заяви додаються: аркуші з
позначенням "3/8" комплектів бланків
митних декларацій форм МД-2 і МД-3 і
доповнення (у разі їх оформлення) або
другий аркуш оформленої посадовою
особою митного органу уніфікованої
митної квитанції МД-1, за якою помилково
та/або надмірно сплачено митні та інші
платежі;

документи, що підтверджують суму
помилково та/або надмірно сплачених
митних та інших платежів;

документи, що підтверджують право на
перенесення граничних строків для
подання заяв про повернення надмірно
сплачених митних та інших платежів, у
випадках, передбачених в абзацах
третьому - восьмому цього пункту.

Суд апеляційної інстанції, стягуючи з
Державного бюджету України на користь
позивача надмірно сплаченого у зв'язку
з коригуванням митної вартості
імпортованого товару податку на додану
вартість, не зазначив чи додавались
позивачем до відповідної заяви аркуші
із позначенням "3/8" комплектів бланків
митних декларацій форм МД-2 і МД-3 і
доповнення (у разі їх оформлення) або
другий аркуш оформленої посадовою
особою митного органу уніфікованої
митної квитанції МД-1, за якою помилково
та/або надмірно сплачено митні та інші
платежі, як це передбачено пунктом 1
розділу 3 Порядку № 618.

За вказаних обставин та зважаючи на те,
що поза увагою апеляційного суду
залишилось з'ясування питання щодо
надання позивачем обов'язкового пакету
документів, колегія суддів вважає, що в
цій частині висновок щодо
обґрунтованості стягнення надмірно
сплаченого податку є передчасним.

Також, заява може бути подана не
пізніше 1095-го дня, наступного за днем
зарахування коштів до Державного
бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Водночас, судом апеляційної інстанції
не перевірено, чи зверталось ТДВ
«Попаснянський вагоноремонтний завод»
до відповідачів із заявою про
повернення надмірно сплачених
платежів.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу за потреби
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу.

Отже, виходячи з наведеного,
нормативними актами встановлений
порядок повернення надмірно сплачених
митних платежів, але в порушення вимог
ст.. 159 КАС України суд апеляційної
інстанції обставини щодо додержання
позивачем зазначеного порядку та
правомірної відмови відповідача не
перевірили, що позбавляє суд
касаційної інстанції можливості
встановити законність рішень судів з
зазначених позовних вимог, тому справа
в цій частині підлягає направленню на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Згідно з вимогами частини 2 статті 227
КАС України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає, що судами неповно
з'ясовані обставини справи, а тому
рішення суду апеляційної інстанції не
можна вважати законним і обґрунтованим
та постановленим з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Луганської митниці
задовольнити частково.

Скасувати постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 грудня 2012 року в частині
задоволення позовних вимог товариства
з додатковою відповідальністю
«Попаснянський вагоноремонтний завод»
про стягнення з Державного бюджету
України на користь позивача надмірно
сплаченого у зв'язку із коригуванням
митної вартості імпортованого товару у
розмірі 124 815, 46грн. податку на додану
вартість та направити справу в цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, встановленими
статтями 237, 238, 239-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша