Справа № 2а-72/11/1370
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
Справа №
9104/50123/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Кухтея Р.В., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі:не з'явився

відповідача по справі: представника
Перейма С.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Золочівському районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 30
травня 2011 року по справі за позовом
Золочівського міського виробничого
житлово-комунального підприємства до
Державної податкової інспекції в
Золочівському районі Львівської
області про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В
И В:

Позивач, Золочівське міське виробниче
житлово-комунальне підприємство, в
січні 2011 року звернулося в суд з
позовом до Державної податкової
інспекції у Золочівському районі
Львівської області та просило визнати
нечинними податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Золочівському
районі Львівської області №/1 та
/1 від 27.12.2010 року, якими визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість.

В обґрунтування своїх вимог, позивач
вказує на те, що відповідно до вимог
підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 за № 2181-III платники
податків самостійно визначають
черговість та форми задоволення
претензій кредиторів за рахунок
активів, вільних від заставних
зобов'язань забезпечення боргу та
додає, що згідно цієї норми та інших
правових норм цього Закону податкові
органи не наділені повноваженнями щодо
зміни призначення платежу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2011
року в справі №2а-72/11/1370
адміністративний позов задоволено
повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням Державною податковою
інспекцією в Золочівському районі
Львівської області подано апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2011
року в справі №2а-72/11/1370 та прийняти
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, апелянт, зазначає, що кошти, які
надійшли на сплату зобов'язань з
податку, збору (обов'язкового платежу)
спрямовуються на погашення податкових
зобов'язань з того самого платежу в
порядку календарної черговості
настання граничних термінів їх сплати.
Така черговість погашення діє
незалежно від волі платника податків
та стосується як самостійно
розрахованих платником податків
податкових зобов'язань, так і
податкових зобов'язань, розрахованих
контролюючим органом. Апелянт
посилається на пп. 7.7 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», де зазначено, що податковий
борг погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Золочівському
районі Львівської області необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову без змін. При
цьому колегія суддів виходить з
наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Золочівському районі Львівської
області проведено перевірку
Комунального підприємства
«Золочівське міське виробниче
житлово-комунальне підприємство» з
питань дотримання вимог п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст.
5 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», результати якої відображені
в Акті №21/15-213/03348703 від 30.11.2010 року.

Перевіркою встановлено, що
підприємство проводило сплату
узгодженої суми податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість з порушенням
граничного терміну встановленого п.п.
5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» та ст. 9
Закону України «Про систему
оподаткування». Пунктом 7.7 ст.7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» передбачено, що податковий
борг погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення. Станом на 01.07.2010 року
податковий борг по ПДВ становив разом з
пенею 44 495,08 грн. Підприємство проводило
сплату узгодженої суми податкового
зобов'язання відповідно до платіжних
доручень:№631 від 06.07.2010 року в сумі 400
грн.; №633 від 07.07.2010 року в сумі 800 грн.;
№639 від 09.07.2010 року в сумі 1600 грн.; №648
від 14.07.2010 року в сумі 1000 грн.; №657 від
16.07.2010 року в сумі 2000 грн.; №658 від 19.07.2010
року в сумі 1500 грн.; №671 від 20.07.2010 року в
сумі 1000 грн.; №676 від 21.07.2010 року в сумі
1500 грн.; №683 від 22.07.2010 року в сумі 600 грн.;
№685 від 22.07.2010 року в сумі 1000 грн.

Станом на 01.08.2010 року податковий борг по
ПДВ разом з пенею становив 46 291,24 грн.

На підставі акту перевірки,
відповідачем винесені податкові
повідомлення рішення №/1 від
27.12.2010 року, яким позивача зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 50% у сумі 133
грн. 71 коп., та №/1 від 27.12.2010 року,
яким позивача зобов'язано сплатити
штраф у розмірі 20% у сумі 2187 грн. 12 коп.
за платежем податок на додану вартість.

Судом встановлено, що протягом
вказаного вище періоду податковим
органом платежі позивача зі сплати ПДВ
зараховувалися лише в рахунок
погашення боргу, незважаючи на те, що в
платіжних дорученнях в графі
«Призначення платежу» було вказано про
зарахування до бюджету поточних
платежів з цього виду податку.

У вирішенні цього спору суд
обґрунтовано виходив з того, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Встановлена ж пунктом 7.7 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» рівність бюджетних інтересів,
яка зводиться до того, що податковий
борг погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях, не позбавляє
платника як права самостійно визначити
джерела погашення узгоджених
податкових зобов'язань відповідно до
пункту 7.1 статті 7 цього ж Закону, так і
обов'язку самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання відповідно до
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж
Закону.

Тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» слід вважати сплаченими у
день реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків. Відповідно,
названим Законом не визначено серед
заходів, які вживаються контролюючим
органом з метою погашення платниками
податків податкового боргу, зміну
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Відповідно ж до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, суд дійшов вмотивованого
висновку стосовно того, що пункт 7.7
статті 7 згаданого Закону не надає
податковому органу право змінювати
призначення платежу, самостійно
визначене платником податків, та
правомірно задовольнив позов.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги
Державної податкової інспекції в
Золочівському районі Львівської
області є неаргументованими та в їх
задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Золочівському
районі Львівської області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 30
травня 2011 року в справі №2а-72/11/1370 - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі, відповідно до
ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
Р.В. Кухтей

Р.П. Сеник