Справа № К/9991/51299/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/51299/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Гаманка О.І., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження справу за
позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області про зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
недоплаченої суми допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за касаційною скаргою
управління праці та соціального
захисту населення Червоноградської
міської ради Львівської області на
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

В червні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що є матір'ю малолітньої
дитини, тому відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» має право на допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Проте управління праці та соціального
захисту населення Червоноградської
міської ради Львівської області
проводило нарахування та виплату
вказаної допомоги в меншому розмірі.
Просила поновити пропущений строк
звернення до суду; визнати
неправомірними дії відповідача щодо
нарахування та виплати позивачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»;
стягнути з відповідача на користь
позивача недоплачену суму допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 1 липня 2007
року по квітень 2009 року в розмірі 8185,42
грн; зобов'язати відповідача
призначити позивачу відповідно до
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» щомісячну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 1
квітня 2009 року у розмірах, що
дорівнюють прожитковому мінімуму для
дітей віком до 6 років, з наступним
підвищенням щомісяця, щороку, в зв'язку
з підвищенням прожиткового мінімуму
для дітей віком до 6 років, до
закінчення строку передбаченої
законом виплати.

Постановою Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 червня
2009 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
управління праці та соціального
захисту населення Червоноградської
міської ради Львівської області щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_1
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до вимог статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми». Зобов'язано управління праці
та соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області провести
нарахування та виплату з 30 серпня 2007
року по 31 грудня 2007 року ОСОБА_1
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до вимог статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми». В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області залишено без
задоволення, а постанову
Червоноградського міського суду
Львівської області від 17 червня 2009 року
- без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення Червоноградської
міської ради Львівської області, судом
апеляційної інстанції неповне
з'ясування обставин, які мають значення
у справі, та порушення норм чинного
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове судове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, та має
право на виплату допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги частково, прийшов до
висновку про протиправність дій
відповідача щодо виплати позивачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 30 серпня 2007 року по 31 грудня 2007
року в меншому розмірі, оскільки
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік», що
обмежували дію статті 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», рішенням Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007
визнані неконституційними, проте
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», що
обмежували дію статті 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», неконституційними не
визнавались.

Апеляційний суд, який погодився з
висновком суду першої інстанції,
зазначив, що згідно статті 46 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України. На даний час діє Порядок
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року № 1751 (із
змінами і доповненнями).

Проте такі висновки судів попередніх
інстанцій не ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI - правовідносини
щодо виплати допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21 листопада 1992 року № 2811-ХII, дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Статтею 15 Закону №
2811-ХII було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Згідно зі статтею 43 Закону № 2240-III
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40- 44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
в тому числі й пункт 25 розділу II цього
Закону щодо виключення статей 40- 44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», а з 1 січня 2009 року
- статті 13, 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Водночас частиною другої статті 46
Закону України «Про державний бюджет
України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року
№ 835-VI та частиною третьою статті 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року
№ 2154-VI було визначено, що допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми
(далі - Порядок) був затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на
виконання Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» (пункт 1
Порядку). Нові акти Уряду на виконання
статті 46 Закону України «Про державний
бюджет України на 2009 рік» та статті 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» не приймалися.

Крім того, за змістом пункту 17 цього
Порядку право на виплату допомоги
мають особи, зазначені в статті 13
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», яка на час виникнення
спірних відносин поширювала свою дію
щодо виплати допомоги лише на
незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» на виконання статті 46
Закону України «Про державний бюджет
України на 2009 рік» та статті 45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» Кабінет Міністрів України не
визначав.

Відповідач в запереченнях проти позову
(а.с.11) зазначив, що позивач є
застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому
зазначені правовідносини регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що на відносини щодо
виплати допомоги такій особі
поширюються норми спеціального закону
(яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням»), а тому застосування
судами попередніх інстанцій до таких
правовідносин положень Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
та законів України про Державний
бюджет України на 2008, 2009 роки та Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року № 1751, є помилковим.

Крім цього, відповідач зазначив, що
позивач перебуває на обліку з 20 серпня
2007 року по 14 червня 2010 року,
проте суди попередніх інстанцій
задовольнили позовні вимоги з 30 серпня
2007 року.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами першої та апеляційної
інстанцій не встановлені обставини
щодо статусу позивача як застрахованої
особи та, відповідно, належна правова
оцінка зазначеним обставинам не
надана, а суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, то наведене є
підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області задовольнити
частково.

Постанову Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 червня
2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27 квітня 2011 року скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Гаманко О.І.

Олендер І.Я.