Справа № К/9991/26218/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/26218/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Гаманка О.І., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження справу за
позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Комунарської районної державної
адміністрації м. Запоріжжя про
стягнення недоплаченої суми допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за касаційною скаргою
управління праці та соціального
захисту населення Комунарської
районної адміністрації м. Запоріжжя на
постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2010 року
та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 20 травня 2010
року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що є матір'ю малолітньої
дитини, тому відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» має право на допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Проте управління праці та соціального
захисту населення Комунарської
районної адміністрації м. Запоріжжя
проводило нарахування та виплату
вказаної допомоги в меншому розмірі.
Просила визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
нездійснення перерахунку та невиплати
у повному розмірі позивачу допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 1 січня 2007
року до 25 березня 2008 року; стягнути з
відповідача на користь позивача
недоотриману суму допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 1 січня 2007
року до 25 березня 2008 року в розмірі 5246,53
грн; допустити до негайного виконання
постанову суду в частині стягнення
суми заборгованості за один місяць
(березень 2008 року) в сумі 302,39 грн.

Постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 24 лютого
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано протиправною бездіяльність
управління праці та соціального
захисту населення Комунарської
районної адміністрації м. Запоріжжя в
частині ненарахування ОСОБА_1 допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, передбаченої статтею
43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» в розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого законом, за
період з 11 грудня 2007 року по 31 грудня 2009
року.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації м.
Запоріжжя здійснити перерахунок та
нарахувати ОСОБА_1 допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, передбачену статтею 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» в розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», за період з 11 грудня 2007 року
по 31 грудня 2007 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 20 травня 2010
року апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації м.
Запоріжжя задоволено частково.
Постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2010 року в
частині кінцевого періоду визнання
протиправною бездіяльності управління
праці та соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації м.
Запоріжжя щодо ненарахування ОСОБА_1
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
передбачену статтею 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» в розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого законом,
змінено, визнано протиправною
зазначену бездіяльність за період з 11
грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року. В
решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення Комунарської
районної адміністрації м. Запоріжжя,
судами неповне з'ясування обставин, які
мають значення у справі, та порушення
норм чинного матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
відповідач просить скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, та має
право на виплату допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Суди першої та апеляційної інстанцій,
задовольняючи позовні вимоги про
стягнення недоотриманої суми допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 11 грудня 2007
року по 31 грудня 2007 року, застосували до
зазначених правовідносин статтю 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», згідно з якою допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Проте з таким висновком судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна.

Відповідач у запереченнях проти
позову, доводах апеляційної та
касаційної скарг зазначає, що позивач є
незастрахованою особою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку призначалася позивачу
в 2007 році відповідно до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що на відносини щодо
виплати допомоги такій особі
поширюються норми Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», а
тому застосування судами попередніх
інстанцій до таких правовідносин
положень спеціального закону (яким є
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням») є помилковим.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року
№ 2811-ХII в редакції, чинній на час
виникнення правовідносин, допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Згідно з пунктом 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону № 2811-ХII
розмір державної допомоги сім'ям з
дітьми, передбаченої статтею 15 цього
Закону, визначається Верховною Радою
України в законі про Державний бюджет
України на відповідний рік у
відсотковому відношенні до
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку з поступовим
наближенням до прожиткового мінімуму,
але при цьому не може бути нижчим за
величину, що дорівнює 25 відсоткам
зазначеного прожиткового мінімуму, а з
1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього
прожиткового мінімуму.

Пунктом 14 статті 71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V дію частини
першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону № 2811-ХII
було зупинено на 2007 рік.

При нарахуванні та виплаті позивачу
цього виду державної допомоги у 2007 році
відповідач керувався абзацом третім
частини другої статті 56 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік», яким передбачено, що у 2007 році
допомога при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» здійснюється за рахунок
коштів відповідної субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам у
розмірі, що дорівнює різниці між 50
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для непрацездатних, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих
осіб, у порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, зокрема, абзац третій частини
другої статті 56, пункт 14 статті 71 «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати позивачу допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому статтею 15 та пунктом 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Підпунктами 7, 8 пункту 23 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частину першу статті 15 та пункт 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» було змінено.

Відповідно до нової редакції частини
першої статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Згідно з новою редакцією пункту 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року
- 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців.

На виконання Закону № 2811-XII Кабінет
Міністрів України постановою від
27 грудня 2001 року № 1751 затвердив
Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми.

Відповідно до пункту 22 Порядку з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України від 22
лютого 2008 року № 57, допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виплачується у
розмірі, що дорівнює різниці між: з 1
січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р.
- 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менш як
130 гривень.

Зазначена норма Закону № 107-VI
неконституційною не визнавалась.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку щодо
правомірності дій відповідача в 2008
році, оскільки виплата передбаченої
статтею 15 Закону № 2811-XII допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в зазначеному році
здійснювалася у розмірах і порядку,
визначених Порядком призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 27
грудня 2001 року № 1751 (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин).

Частиною другою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався річний строк.

Відповідно до положень частини першої
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України в тій же редакції
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач дізналася або повинна була
дізнатись про порушення свого права з
дати отримання допомоги у меншому
розмірі, ніж визначено законом, після
винесення Рішення Конституційного
Суду України від 9 липня 2007 року №
6-рп/2007, про що вона й зазначала у
позовній заяві. Позивач, яка отримувала
допомогу з 6 червня 2005 року,
звернулася до суду з позовом 9 грудня 2008
року (дата відбитку поштового штемпелю
на конверті (а.с.16)), тобто з пропущенням
річного строку щодо частини позовних
вимог, клопотання про поновлення
строку звернення до суду не заявляла.
Відповідач у запереченнях на позов
наполягав на застосуванні статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (а.с.24).

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
частини позовних вимог в зв'язку з
пропущенням позивачем строку
звернення до суду, оскільки на цьому
наполягав відповідач, проте помилково
зазначив, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з 11 грудня 2007 року замість
правильного з 9 грудня 2007 року.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами першої та апеляційної
інстанції не встановлені обставини
щодо статусу позивача як застрахованої
особи та, відповідно, належна правова
оцінка зазначеним обставинам не
надана, а суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, то наведене є
підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Комунарської районної адміністрації м.
Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2010 року
та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 20 травня 2010
року скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Гаманко О.І.

Олендер І.Я.