Справа № 826/9028/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2014 року № 826/9028/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії:

головуючого - судді Добрівської Н.А.,
суддів: Дегтярьової О.В., Катющенка В.П.,

за участю секретаря судового засідання
- Шаповалової К.В.

представників позивача - ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

представник відповідача-1 - Скригонюка
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 доМіністерства
внутрішніх справ України (відповідач-1),
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві (відповідач-2)провизнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Міністерства
внутрішніх справ України, третя особа
без самостійних вимог: Головне
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві про:

- визнання дій Міністерства внутрішніх
справ України щодо оголошення ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розшук на території
України неправомірним;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх
справ України зняти з всеукраїнської
бази даних відомості про розшук ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві віддати ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина
України для виїзду за кордон.

Ухвалою судді Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 червня 2014 року відкрито провадження у
справі та призначено до розгляду в
судовому засіданні. Даною ухвалою, з
огляду на визначений позивачем склад
осіб, які приймають участь у справі,
залучено Головне управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві в якості третьої особи без
самостійних вимог.

Ухвалою колегії суддів від 08 липня 2014
року з огляду на положення п.9 ч.1 ст.3 та
ст.ст.50, 52 КАС України, а також
враховуючи вимоги позивача, заявлені у
позові до участі у справі залучено у
якості другого відповідача Головне
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві, з
вилученням його зі складу третіх осіб
без самостійних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на грубе порушення його
конституційних прав, оскільки
відповідач-1 не мав право «подавати в
розшук особу за кримінальним
провадженням, порушеним іншою державою
без належних підстав та обґрунтувань»
та не мав повноважень «вносити» ОСОБА_4
в розшук на території України, не маючи
на це жодних правових підстав. Відтак,
відсутні і підстави для відмови у
видачі позивачу паспорта для виїзду за
кордон.

Позивач і його представники в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали і
просили їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.
Повідомивши при цьому, що про
оголошення ОСОБА_4 в розшук на
території України останній дізнався за
результатами розгляду його заяви про
отримання паспорта громадянина
України для виїзду за кордон, оскільки
йому було відмовлено у видачі
документів з підстав перебування його
у розшуку Бюро Інтерполу.

Представник Міністерства внутрішніх
справ України в судовому засіданні
проти позову заперечив, наголошуючи на
відсутності станом на день звернення
позивача до суду із даним позовом і на
час розгляду справи по суті інформації
про винесення Генеральною
прокуратурою України постанови про
відмову у видачі ОСОБА_4 (екстрадиції)
до Російської Федерації, отже і законні
підстави для вилучення даних про
міждержавний розшук останнього з
Інтегрованої інформаційно-пошукової
системи ОВС України відсутні у зв'язку
з чим вимоги позивача про визнання
неправомірними дій МВС України щодо
оголошення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розшук на території України і про
зобов'язання МВС України зняти з
всеукраїнської бази даних відомості
про розшук є безпідставними та
необґрунтованими. При цьому,
представник відповідача-1 вказував на
те, що ініціатором розшуку ОСОБА_4 є
Управління карного розшуку ГУ МВС
Росії в м. Москві у зв'язку з чим до
Інтегрованої інформаційно-пошукової
системи ОВС України надійшла від
Головного інформаційно-аналітичного
центру МВС Російської Федерації
інформація про оголошення ОСОБА_4 в
міжнародний розшук, яка в подальшому
була направлена до компетентних
органів країн-учасниць СНД у
відповідності до Угоди про
взаємовідносини міністерств
внутрішніх справ в сфері обміну
інформацією від 03.08.1992р.

Представник Головного управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві проти позову заперечив,
виклавши свої доводи у письмовій заяві,
яка була залучена до матеріалів справи.
Зокрема представник відповідача-2
стверджує про наявність законодавчо
закріпленої у пункті 3 статті 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
підстави для тимчасового обмеження у
праві ОСОБА_4 на отримання паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон з огляду на викладену в довідці
ДІАЗ МВС України №809-30052014/00999 від 02.06.2014
року інформацію щодо перебування
позивача у міжнародному розшуку.
Одночасно представник відповідача-2
зазначив, що надані позивачем
документи для оформлення паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон оформлені у відповідності із
вимогами законодавства і єдиною
перешкодою у реалізації права позивача
на отримання закордонного паспорта є
обставини, зазначені у п.3 ст.6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України».

З огляду на повідомлені учасниками
процесу обставини та наведені на їх
обґрунтування доводи з врахуванням
доказів, що містяться в матеріалах
справи і норми законодавства, якими
регулюються спірні правовідносини, суд
при вирішенні питання щодо наявності
підстав для задоволення вимог позивача
виходить з наступного.

ОСОБА_4 11 червня 2014 року звернувся до ГУ
ДМС України в м. Києві з заявою з
приводу оформлення паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон, у відповідь на яку отримав
повідомлення Відділу з
централізованого оформлення
документів №3 ГУ ДМС України в м. Києві
від 12.06.2014 року за №460, в якому останній,
посилаючись на положення п.3 ст.6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
повідомив про те, що за результатами
розгляду заяви ОСОБА_4 у задоволенні
прохання тимчасово відмовлено «у
зв'язку з розшуком за ст.ст.282 ч.2 п.А, 30
ч.3, 105 ч.2 п.А КК Російської Федерації,
розшукова справа №10406».

У своїх письмових запереченнях проти
позову та в усних поясненнях,
представник відповідача-2 вказує на те,
що підставою для прийняття такого
рішення стала довідка ДІАЗ МВС України
№809-30052014/00999 від 02.06.2014 року, копія якої
наявна в матеріалах справи.

Так, згідно довідки ДІАЗ МВС України
№809-30052014/00999 від 02.06.2014 року, за обліками
МВС громадянин України ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Дніпропетровськ, Дніпропетровської
області, Україна на території України
станом на 02.06.2014 року до кримінальної
відповідальності не притягується, не
знятої чи не погашеної судимості не
має; з 03.04.2014р. ГУ МВС Російської
Федерації по м. Москві розшукується за
ст.ст.282 ч.2 п.А, 30 ч.3, 105 ч.2 п.А КК
Російської Федерації, розшукова справа
№10406.

За результатами розгляду матеріалів
про видачу закордонного паспорта
громадянину України заступником
начальника ГУ ДМС України в м. Києві
затверджено висновок від 12.06.2014 року
про відмову у видачі закордонного
паспорта позивачу на підставі п.3 ст.6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України».

Наведені обставини та висновок ГУ ДМС
України в м. Києві були підставою для
прийняття рішення про відмову у видачі
ОСОБА_4 паспорта громадянина України
для виїзду за кордон, викладеного у
повідомленні Відділу з
централізованого оформлення
документів №3 ГУ ДМС України в м. Києві
від 12.06.2014 року за №460.

Звертаючись до суду із даним позовом
ОСОБА_4 стверджує про протиправність
дій Міністерства внутрішніх справ
України щодо оголошення його в розшук
на території України, у зв'язку з чим є
підстави для зобов'язання відповідача-1
«зняти з всеукраїнської бази даних
відомості про розшук ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1» та для зобов'язання
відповідача-2 видати позивачу
закордонний паспорт.

З огляду на повідомлені представниками
позивача обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги,
наведені представником МВС України
доводи з врахуванням доказів, наданими
учасниками процесу на підтвердження
своїх позицій, при вирішенні питання
щодо наявності підстав для задоволення
позову в частині вимог до відповідача-1
суд виходить з наступного.

22 травня 2009 року в м. Астані між
державами - учасницями Співдружності
Незалежних Держав (СНД) виходячи з
необхідності дальшого зміцнення
інформаційної взаємодії під час
вирішення завдань захисту прав і
свобод громадян, боротьби зі
злочинністю, охорони громадського
порядку підписано Угоду про обмін
інформацією у сфері боротьби зі
злочинністю, затверджену із
застереженнями постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 року
№823 (надалі - Угода від 22.09.2009р.).

За умовами вказаної Угоди від 22.09.2009р.,
викладеними в статті 8 увесь масив
централізованих
оперативно-довідкових,
криміналістичних та розшукових
обліків, а також статистичної й
архівної інформації зосереджується в
Міждержавному інформаційному банку
(далі - МІБ), власником якого є
Міністерство внутрішніх справ
Російської Федерації, яке у
відповідності до пункту «г» частини 2
статті 8 Угоди здійснює за допомогою
розшукових обліків інформаційне
забезпечення діяльності з розшуку
осіб, оголошених компетентними
органами Сторін у міждержавний розшук.

Згідно статті 9 Угоди від 22.09.2009р. для
цілей підтримання МІБ в актуальному
стані компетентні органи Сторін,
виходячи з наявних у них можливостей,
подають до Міністерства внутрішніх
справ Російської Федерації для
поповнення та корегування
централізованих
оперативно-довідкових, розшукових та
криміналістичних обліків відомості
про об'єкти обліку, перераховані в
додатку, який є невід'ємною частиною
цієї Угоди.

Додатком до Угоди від 22.09.2009р.
визначений Перелік інформації, яка
надається в міждержавний
інформаційний банк, зокрема інформація
щодо осіб, що знаходяться в
міждержавному розшуку (п.п.1.3 п.1 Додатку
до Угоди від 22.09.2009р.).

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 12.10.2009р. №436 затверджено
Положення про Інтегровану
інформаційно-пошукову систему органів
внутрішніх справ України (далі по
тексту - Положення №436), відповідно до
п.1.3 якого Інтегрована
інформаційно-пошукова система органів
внутрішніх справ України (надалі - ІІПС)
- це сукупність
організаційно-розпорядчих заходів,
програмно-технічних та
інформаційно-телекомунікаційних
засобів, що забезпечують формування та
ведення довідково-інформаційних,
оперативно-розшукових обліків,
авторизований доступ до інформаційних
ресурсів ІІПС.

В пункті 3.2 Положення №436 серед джерел
формування інформаційних ресурсів
ІІПС визначено і інформацію, отриману
від правоохоронних органів іноземних
держав на підставі міжнародних
договорів України, угод про
співробітництво між МВС і відповідними
органами іноземних держав у сфері
боротьби із злочинністю.

Єдиний порядок взаємодії міністерств
внутрішніх справ (поліції) держав -
учасниць Співдружності Незалежних
Держав при здійсненні міждержавного
розшуку визначається Інструкцією про
єдиний порядок здійснення
міждержавного розшуку осіб,
затвердженою рішенням Ради міністрів
внутрішніх справ держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав на
засіданні 7 вересня 2007 року (далі по
тексту - Інструкція про розшук осіб).

Відповідно до п.14 Інструкції про розшук
осіб, міждержавний розшук
підозрюваних, обвинувачених, підсудних
і засуджених, осіб, безвісті зниклих
або осіб, які ухиляються від виконання
рішень судів за позовами, оголошується
постановою, яке виноситься органом
внутрішніх справ, здійснюючим розшук.

Згідно з п.15 Інструкції про розшук осіб,
постанови про оголошення в
міждержавний розшук і відомості про
розшукуваних осіб ініціатором розшуку
направляються в інформаційний центр
центрального апарату органу
внутрішніх справ (або інший
уповноважений орган, виконуючий дані
функції у відповідності з національним
законодавством) держави-учасника СНД,
звідки потрапляють в ГІАЦ МВС Росії.

В пункті 18 Інструкції про розшук осіб
закріплено, що інформацію на
розшукуваних осіб ГІАЦ МВС Росії
передає в інформаційні центри всіх
міністерств внутрішніх справ (або інші
уповноважені органи, виконуючі дані
функції у відповідності з національним
законодавством) для подальшого
розміщення в оперативно-довідкових
картотеках інформаційних центрів і
адресних бюро на протязі одного місяця.
У зв'язку з цим орієнтування про
розшукуваних осіб в підрозділи карного
розшуку міністерств внутрішніх справ
не направляються.

Зібрані у справі докази свідчать про
те, що міждержавний розшук ОСОБА_4
оголошений саме ГУ МВС Російської
Федерації, а не Міністерством
внутрішніх справ України. При цьому, на
підставі наданих представником
відповідача-1 і представниками
позивача пояснень, підтвердженими
зібраними у справі доказами, судом
встановлено що Міністерством
внутрішніх справ України відносно
ОСОБА_4 не здійснювалися заходи на
реальне виконання міждержавного
розшуку позивача, тобто затримання,
арешт, видворення за межі України,
вжиття заходів на застосування
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою на підставі п.6 ч.2 ст.183 КПК
України, тощо. Доручення прокурора
органам досудового розслідування на
підставі п.19 ч.2 ст.36 КПК України на
проведення розшуку і затримання осіб,
які вчинили кримінальне
правопорушення за межами України,
виконання окремих процесуальних дій з
метою видачі особи (екстрадиції) за
запитом компетентного органу
іноземної держави до Міністерства
внутрішніх справ України не надходило.

З огляду на зазначене, колегія визнає
необґрунтованими та недоведеними
доводи позивача про вчинення
Міністерством внутрішніх справ
України неправомірних дій щодо
оголошення ОСОБА_4 в розшук на
території України, у зв'язку з чим
вимоги позивача в цій частині
задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
Міністерства внутрішніх справ України
зняти з всеукраїнської бази даних
відомості про розшук ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає за доцільне
зазначити наступне.

За даними ІІПС станом на час розгляду
справи по суті, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
перебуває в міждержавному розшуку за
вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого п.А ч.2
ст.282 («Возбуждение ненависти либо
вражды, а равно унижение человеческого
достоинства»), ч.3 ст.30 («Виды
соучастников преступления»), ч.4 ст.33,
п.А ч.2 ст.105 («Убийство») КК Російської
Федерації, міра запобіжного заходу -
арешт, ініціатор розшуку - ГУ МВС Росії
в м. Москві (ОРС №10406 від 03.04.2014р.), що
підтверджується наданою представником
відповідача-1 роздруківкою. Дана
інформація отримана з ГІАЦ МВС Росії в
рамках МІБ, функціонуючого у
відповідності до Угоди від 22.09.2009р.

14.04.2014 року Управлінням карного розшуку
ГУМВС Російської Федерації по м. Москва
ОСОБА_4 був оголошений в міждержавний
розшук. 15.04.2014 року дані про розшук
ОСОБА_4 надійшли до ГІАЦ МВС Росії та в
подальшому були направлені до
компетентних органів країн-учасниць
СНД у відповідності до Угоди від
22.09.2009р. та Інструкції про розшук осіб.

Згідно з пунктом 23 Інструкції про
розшук осіб, після припинення
розшукової справи по відношенню
розшукуваної особи ініціатор розшуку
через інформаційний центр
центрального апарату органу
внутрішніх справ (або інший
уповноважений орган, виконуючий дані
функції у відповідності з національним
законодавством) держави-учасника СНД
направляє в п'ятиденний строк в ГІАЦ
МВС Росії постанову про припинення
міждержавного розшуку.

У відповідності до статті 9 Угоди від
22.09.2009р. для цілей підтримання МІБ в
актуальному стані компетентні органи
Сторін, виходячи з наявних у них
можливостей, подають до Міністерства
внутрішніх справ Російської Федерації
(яке відповідно до ч.1 ст.8 Угоди від
22.09.2009р. є власником МІБ) для поповнення
та корегування централізованих
оперативно-довідкових, розшукових та
криміналістичних обліків відомості
про об'єкти обліку.

Згідно абзацу 2 статті 6 чинної на час
постановлення судом рішення у даній
справі Багатосторонньої угоди країн -
учасниць СНД від 03.08.1992р. «Угода про
взаємовідносини міністерств
внутрішніх справ в сфері обміну
інформацією», «изменения и дополнения
в содержание Приложения могут
вноситься только с письменного
согласия тех Сторон, которых они
касаются, о чем письменно уведомляются
другие Стороны».

При цьому, зі змісту положень,
закріплених у статті 574 КПК України
вбачається, що розшук осіб, ініціатором
якого є інші країни СНД, припиняється
на території України лише в двох
випадках:

- у разі відмови у видачі (екстрадиції)
особи Генеральною прокуратурою
України чи Міністерством юстиції
України (в залежності від статусу
розшукуваної особи);

- винесення постанови про припинення
міждержавного розшуку органом
внутрішніх справ країни, яка була
ініціатором розшуку.

З огляду на відсутність на час розгляду
справи по суті доказів в підтвердження
наявності обставин, визначених у
статті 574 КПК України з урахуванням
положень міжнародних угод колегія
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для зобов'язання
Міністерства внутрішніх справ України
зняти з всеукраїнської бази даних
відомості про розшук ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надаючи правову оцінку рішенню і діям
відповідача-2 щодо тимчасової відмови у
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон, суд зазначає, що
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок і порядок
розв'язання спорів у цій сфері
визначені Законом України «Про порядок
виїзду з України i в'їзду в Україну
громадян України» №3857-ХІІ від 21.01.1994р.
(далі по тексту - Закон №3857-ХІІ).

Згідно статті 4 Закону №3857-ХІІ,
оформлення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон
провадиться: громадянам України, які
постійно проживають в Україні і
досягли 18-річного віку, - за особистим
клопотанням про отримання паспорта або
через своїх законних представників до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
громадянства. У виняткових випадках (за
наявності вимог держави, до якої
здійснюється виїзд, чи вимог
міжнародної організації, для участі в
заходах якої здійснюється виїзд, а
також у разі виїзду на постійне
проживання за кордон усиновленої
іноземцями дитини - громадянина
України) паспорт може бути оформлено до
досягнення громадянином 18-річного
віку.

Особи, які звертаються за отриманням
паспорта, сповіщають дані про себе,
відомості про сімейний стан і
наявність неповнолітніх дітей та
утриманців, про відсутність обставин,
що обмежують відповідно до цього
Закону право на виїзд за кордон.

Статтею 6 Закону №3857-ХІІ встановлено
підстави для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон, а саме, громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта у випадках, якщо:

1) він обізнаний з відомостями, які
становлять державну таємницю, - до
закінчення терміну, встановленого
статтею 12 цього Закону;

2) діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання - до виконання зобов'язань,
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України;

3) стосовно нього у порядку,
передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, - до закінчення
кримінального провадження або
скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення
кримінального правопорушення - до
відбуття покарання або звільнення від
покарання;

5) він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи), - до виконання
зобов'язань;

6) він свідомо сповістив про себе
неправдиві відомості - до з'ясування
причин і наслідків подання неправдивих
відомостей;

7) він підлягає призову на строкову
військову службу - до вирішення питання
про відстрочку від призову;

8) щодо нього подано цивільний позов до
суду - до закінчення провадження у
справі;

9) він за вироком суду визнаний особливо
небезпечним рецидивістом чи перебуває
під адміністративним наглядом міліції
- до погашення (зняття) судимості чи
припинення нагляду.

Відповідно до статей 4, 7 Закону №3857-XII,
Кабінет Міністрів України
уповноважений видати правила
оформлення і видачі паспортів які
підлягають опублікуванню.

Так, постановою Кабінету Міністрів
України від 31.03.1995р. №231 були
затверджені Правила оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення затверджених
(далі - Правила №231).

З метою забезпечення виконання
Постанови КМУ від 31.03.1995р. №231, наказом
МВС України від 21.12.2004р. №1603
затверджено «Порядок провадження за
заявами про оформлення паспортів
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзних документів дитини»
(далі - Порядок №1603).

Зазначеними вище нормативно-правовими
актами визначено правила оформлення,
процедуру прийому та розгляду заяв про
оформлення паспортів громадянина
України для виїзду за кордон і проїзних
документів дитини, а також прийняття за
ними рішень.

Положення статті 6 Закону №3857-XII
кореспондуються з пунктом 22 Правил №231,
якими визначено підстави, за яких
громадянину може бути тимчасово
відмовлено у видачі паспорта.

Пунктом 23 Правил №231 визначено, що
рішення про відмову у видачі паспорта
приймається за наявності в
територіальному органі або підрозділі
інформації про існування підстав,
зазначених у пункті 22 Правил.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджено уповноваженим
представником відповідача-2 в судовому
засіданні, єдиною підставою для
тимчасової відмови позивачу у видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон слугувала інформація,
викладена в довідці ДІАЗ МВС України
№809-30052014/00999 від 02.06.2014 року щодо
перебування ОСОБА_4 у міжнародному
розшуку, що, за твердженням
представника ГУ ДМСУ в м. Києві, є
обставиною, яка відповідає змісту
пункту 3 статті 6 Закону №3857-XII і є
підставою для тимчасової відмови у
видачі закордонного паспорта.

Водночас, як вбачається зі змісту
пункту 3 статті 6 вказаного Закону,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, якщо стосовно нього у
порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, - до закінчення
кримінального провадження або
скасування відповідних обмежень.

Отже, обов'язковими умовами для
застосування даної норми є наявність
факту, встановленого на підставі
достовірних даних, щодо застосування
до громадянина України, який звернувся
до органів ДМС із заявою про видачу
закордонного паспорта, запобіжного
заходу, за умовами якого йому
заборонено виїжджати за кордон.

Натомість, на час вирішення питання
щодо видачі ОСОБА_4 паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон у ГУ ДМС України в м. Києві була
відсутня достеменна інформація про
застосування до позивача у порядку,
передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством, такого
запобіжного заходу, який би передбачав
заборону виїжджати за кордон.

Не надано відповідачами і під час
розгляду справи таких доказів, які б
свідчили про застосування до ОСОБА_4
такого запобіжного заходу, який
визначений в пункті 3 статті 6 Закону
№3857-XII.

Вказана норма є імперативною, оскільки
містить чітко визначене правило
поведінки, категоричні приписи і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно статті 6 Конституції України
органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 12 статті 92 Основного закону
України встановлено, що виключно
законами України визначаються
організація і діяльність органів
виконавчої влади, основи державної
служби, організації державної
статистики та інформатики.

При цьому, Конституція України не
передбачає право органів виконавчої
влади застосовувати аналогію права або
закону при вирішенні будь-яких питань,
що належать до їх компетенції, а
вимагає діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Отже, встановлені під час розгляду
справи обставини свідчать про
відсутність підстав для застосування
положень пункту 3 частини 1 статті 6
Закону №3857-ХІІ до спірних
правовідносин щодо вирішення питання
про видачу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон.

Відповідно до частини 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач просить зобов'язати ГУ ДМСУ в м.
Києві видати закордонний паспорт.

Разом із тим, за наслідками розгляду
справи суд встановив, що позивач
звернувся із позовом до суду з метою
захисту порушеного права, зокрема, на
отримання паспорта громадянина
України для виїзду за кордон, тимчасова
відмова у видачі якого оформлена
рішенням у формі повідомлення від
12.06.2014 року за вих.№460.

Отже, на переконання суду, саме вказане
рішення суб'єкта владних повноважень -
відповідача-2 у даній справі спричинило
порушення прав та інтересів позивача, а
тому суд приходить до висновку про
наявність підстав для визнання
протиправним та скасування рішення у
формі повідомлення від 12.06.2014 року за
вих.№460.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
ГУ ДМС України в м. Києві видати ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина
України для виїзду за кордон, суд
зазначає, що згідно Закону України «Про
порядок виїзду з України i в'їзду в
Україну громадян України» та постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Правил оформлення i
видачі паспортів громадянина України
для виїзду за кордон i проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення» №231 від
31.03.1995р. рішення про видачу паспортів
громадянина України для виїзду за
кордон приймається територіальним
органом Державної міграційної служби
України.

Вищезазначені повноваження
відповідача є дискреційними
повноваженнями, тобто, повноваженням,
яке надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, коли у межах, які
визначені законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення.

Так, суд при розгляді даної справи
встановив відсутність такої підстави
для обмеження позивача в реалізації
його права на отримання паспорта, яка
визначена в п.3 ч.1 ст.6 Закону №3857-ХІІ.
Проте, суд не наділений повноваженнями
перевірити наявність чи відсутність
інших обставин, із якими стаття 6 Закону
та п.22 Правил №231 пов'язують наявність
підстав для відмови у видачі паспорта.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку про наявність підстав для
покладення на Головне управління
державної міграційної служби України в
місті Києві обов'язку повторно
розглянути заяву ОСОБА_4, про
оформлення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон у
відповідності із вимогами
законодавства та з урахуванням
висновків суду.

Керуючись ст.ст.11, 69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення відділу централізованого
оформлення документів №3 Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві, оформлене
повідомленням від 12.06.2014 року за
вих.№460.

Зобов'язати Головне управління
державної міграційної служби України в
місті Києві повторно розглянути заяву
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, про оформлення паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон у відповідності із вимогами
законодавства та з урахуванням
висновків суду.

В задоволені решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 КАС
України та може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду в порядку та
строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Н.А. Добрівська

Судді:
О.В. Дегтярьова

В.П. Катющенко