Справа № К/9991/57778/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/57778/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Заїки М.М., Черпака Ю.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Черняхівському районі Житомирської
області про визнання незаконною
відмови в переведенні на пенсію
державного службовця, зобов'язання
перевести на пенсію державного
службовця та перерахунок пенсії за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Черняхівському районі Житомирської
області на рішення Черняхівського
районного суду Житомирської області
від 7 травня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 5 липня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що з 12 липня 1995 року отримує пенсію за
вислугу років відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб». З 14 жовтня 2005
року ОСОБА_1 працює суддею
Житомирського районного суду
Житомирської області. 8 лютого 2009 року
позивачу виповнилось 60 років. 1 лютого
2010 року ОСОБА_1 звернувся до управління
Пенсійного фонду України в
Черняхівському районі Житомирської
області із заявою про переведення його
на пенсію державного службовця, проте
листом від 19 березня 2010
року № 752/02 йому було відмовлено у
зв'язку з тим, що відповідно до положень
статті 43 Закону України «Про статус
суддів» пенсія державного службовця
може бути призначена судді лише за
умови його виходу у відставку. Просив
визнати незаконною відмову управління
Пенсійного фонду України в
Черняхівському районі Житомирської
області в переведенні на пенсію
державного службовця; зобов'язати
відповідача перевести позивача на
пенсію державного службовця з 1 лютого
2010 року та провести з цієї дати
перерахунок пенсії.

Рішенням Черняхівського районного
суду Житомирської області від 7 травня
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
повністю. Визнано незаконною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Черняхівському районі Житомирської
області в переведенні ОСОБА_1 на пенсію
державного службовця. Зобов'язано
відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію
державного службовця з 1 лютого 2010 року
та провести з цієї дати відповідний
перерахунок пенсії.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 5 липня 2010
року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Черняхівському районі Житомирської
області було відхилено, рішення
Черняхівського районного суду
Житомирської області від 7 травня 2010
року залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
Черняхівському районі Житомирської
області, судами порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судом
першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 з 14 жовтня 2005 року по
теперішній час працює суддею
Житомирського районного суду
Житомирської області, з 12 липня 1995 року
отримує пенсію за вислугу років
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб». 8 лютого 2009 року позивачу
виповнилося 60 років. Позивач має стаж
державної служби 39 років 9 місяців. 1
лютого 2010 року він звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
Черняхівському районі Житомирської
області із заявою про переведення його
на пенсію державного службовця. 19
березня 2010 року відповідач листом №
752/02 відмовив ОСОБА_1 в переведенні на
пенсію державного службовця на
підставі того, що позивач продовжував
працювати суддею.

Особливий статус судді, гарантії його
незалежності визначено Конституцією і
законами України, зокрема, на час
виникнення спірних відносин - Законом
України «Про статус суддів» від 15
грудня 1992 року № 2862-XII.

Згідно з частиною другою статті 1
Закону № 2862-XII судді є посадовими
особами судової влади, які відповідно
до Конституції України наділені
повноваженнями здійснювати правосуддя
і виконувати свої обов'язки на
професійній основі в Конституційному
Суді України та судах загальної
юрисдикції.

Статтею 1 Закону України «Про державну
службу» від 16 грудня 1993 року №
3723-XII державна служба в Україні
визначена як професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті, щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів.

Згідно зі статтею 2 Закону № 3723-XII
посада - це визначена структурою і
штатним розписом первинна структурна
одиниця державного органу та його
апарату, на яку покладено встановлене
нормативними актами коло службових
повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави
вважати, що суддя, на якого поширюється
дія положень статей першої, другої
Закону № 3723-XII, є державною службовою
особою, яка здійснює функції
представника державної судової влади
на постійній основі, наділений
повноваженнями здійснювати правосуддя
та одержує суддівську винагороду за
рахунок державних коштів.

Статтею 23 Закону № 3723-XII (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) встановлено граничний вік
перебування на державній службі, який
на час виникнення спірних відносин
становив 60 років для чоловіків і 55
років для жінок. Крім того, вказаною
статтею визначено, що у разі
необхідності керівник державного
органу за погодженням з начальником
Головного управління державної служби
при Кабінеті Міністрів України може
продовжити термін перебування на
державній службі, але не більш як на
п'ять років. У виняткових випадках
після закінчення цього терміну
державні службовці можуть бути
залишені на державній службі лише на
посадах радників або консультантів за
рішенням керівника відповідного
державного органу.

Граничний вік перебування на державній
службі фактично є пенсійним віком для
цієї категорії працівників.

Пенсійне забезпечення державних
службовців регулюється статтею 37
Закону № 3723-XII (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин), яка, зокрема, визначає
підстави для виходу на пенсію
державних службовців та її розмір, а
також передбачає, що пенсія державному
службовцю виплачується незалежно від
його заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію.

Аналіз статей 23, 37 Закону № 3723-XII дає
підстави для висновку про те, що особи,
які досягли пенсійного віку, мають
право на отримання пенсії державних
службовців (за наявності відповідних
підстав) та продовження терміну
перебування на державній службі (за
наявності погодження начальника
Головного управління державної служби
при Кабінеті Міністрів України).

Відповідно до частини четвертої статті
43 Закону № 2862-XII судді, який пішов у
відставку, за наявності відповідного
віку і стажу роботи виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
37 Закону № 3723-XII.

Судді у відставці, який має стаж роботи
на посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді. Судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді менше 20 років і досяг
55-річного віку (для жінок - 50 років),
розмір щомісячного грошового
утримання обчислюється пропорційно
кількості повних років роботи на
посаді судді. При досягненні таким
суддею пенсійного віку за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання в зазначеному розмірі або, за
його вибором, призначається пенсія на
умовах, передбачених статтею 37 Закону
№ 3723-XII.

Аналіз статті 43 Закону № 2862-XII свідчить
про те, що вона регулює відносини,
пов'язані з відставкою судді, яка, у
свою чергу, є підставою для виникнення
спеціальної правоздатності у судді для
набуття особливого соціального
забезпечення.

Зазначена стаття, як і в цілому Закон №
2862-XII, посилює гарантії незалежності
суддів порівняно з іншими категоріями
державних службовців, право на пенсію
яких передбачено статтею 37 Закону №
3723-XII. Зокрема, вона передбачає
можливість вибору суддею одного з двох
варіантів соціального забезпечення у
разі виходу у відставку - отримання
пенсії на умовах, визначених статтею 37
Закону № 3723-XII, або неоподаткованого
щомісячного довічного грошового
утримання.

Статус судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя. Про це
зазначив Конституційний Суд України в
Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Виходячи з особливого статусу суддів
як носіїв державної влади з
притаманним їм спеціальним соціальним
захистом та конституційними
гарантіями їхньої незалежності
колегія суддів дійшла висновку, що
стаття 43 Закону № 2862-XII не суперечить
положенням статті 37 Закону № 3723-XII та не
обмежує право суддів на отримання
пенсії державних службовців, а
встановлює для них додаткові гарантії.
У зв'язку з цим судді мають право на
отримання пенсії на визначених Законом
№ 3723-XII умовах в разі досягнення ними
пенсійного віку.

Згідно зі статтею 37 Закону № 3723-XII (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) пенсія державному
службовцю виплачується незалежно від
його заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1, який на
час звернення про переведення на
пенсію державного службовця працював
суддею Житомирського районного суду
Житомирської області, мав право на
призначення пенсії державного
службовця починаючи з 1 лютого 2010 року в
розмірі, визначеному статтею 37 Закону
№ 3723-XII (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин).

Отже, вирішуючи спір суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, з яким погодився апеляційний
суд, про наявність законних підстав
призначення позивачу пенсії
державного службовця з 1 лютого 2010 року.

Зазначена правова позиція
узгоджується з постановою Верховного
Суду України від 24 грудня 2013 року,
прийнятій у справі № 21-452а13 за позовом
Особи до управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м.
Чернігова про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Черняхівському районі Житомирської
області залишити без задоволення, а
рішення Черняхівського районного суду
Житомирської області від 7 травня 2010
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 5 липня 2010
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Заїка М.М.

Черпак Ю.К.