Справа № 809/184/14
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року
Справа № 876/3510/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Качмара В.Я.,

суддів - Богаченка С.І., Курильця А.Р.,

за участі секретаря судового
засідання- Щерби С.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Поляницької сільської ради
Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
до Поляницької сільської ради
Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області,
Реєстраційної служби Яремчанського
міського управління юстиції
Івано-Франківської області та
Державного підприємства «Ворохтянське
лісове господарство», треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, за участі
Івано-Франківської міжрайонної
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері, про
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2014 року позивачі звернулися до суду
із позовом до відповідачів, з
урахуванням зміни позовних вимог
(а.с.154-155 т.1), про скасування рішення
Поляницької сільської ради
Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області (далі -
Сільська рада) від 09.02.2005 №114 «Про
розгляд протесту першого заступника
прокурора Івано-Франківської області»
(далі - Рішення №114), яким скасовано
рішення виконавчого комітету
Сільської ради (далі - Виконком) від
10.07.2003 №27 «Про вилучення, надання,
передачу земельних ділянок у приватну
власність та зміну цільового
призначення землі» (далі - Рішення №27) в
частині п.п. 4, 5, 6. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що на підставі
висновку Конституційного Суду України,
наданого у рішенні від 16 квітня 2009 року
№7-рп/2009, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо: відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2014 року в справі 3809/184/14 позов
задоволено повністю. Скасовано Рішення
№114, яким скасовано Рішення №27.

Постанову оскаржила Сільська рада, яка
в апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
судом першої інстанції було позбавлено
можливості Сільську раду довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
заперечення, та доказування
правомірності спірного рішення,
оскільки судом не було повідомлено її
про доповнення та уточнення позовних
вимог, не надано строк для підготовки в
зв'язку із зміною позовних вимог, та
дачі пояснень, що мають значення для
справи.

Позивачів та треті особи в письмових
запереченнях вважають постанову суду
першої інстанції обґрунтованою,
прийняту з врахуванням всіх обставин
справи та такою, що відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Просять апеляційну скаргу Сільської
ради залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників позивачів та Сільської
ради, перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
спірне рішення є ненормативним
правовим актом органу місцевого
самоврядування одноразового
застосування та вичерпало свою дію
фактом виконання, а саме видачею та
реєстрацією державних актів на право
власності на земельні ділянки, а тому
таке не може бути скасоване органом
місцевого самоврядування після його
виконання.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до змісту ч.3 вказаної
статті, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Предметом доказування в
адміністративних справах є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі (ст.138 КАС України).

У даній справі предметом доказування є
обставини щодо правомірності
прийняття Сільською радою Рішення №114.

Частина 2 ст.19 Конституції України
визначає, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правосуддя за своєю суттю визнається
таким лише за умовами що воно
відповідає вимогам справедливості і
забезпечує ефективне поновлення в
правах (абзац 5 п.9 Рішення
Конституційного Суду України від 30
січня 2003 року №3-рп/2003 (справа про
розгляд судом окремих постанов
слідчого і прокурора).

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що на підставі
рішення Івано-Франківської обласної
ради (далі - Обласна рада) від 07.11.1997 року
«Про утворення Поляницької сільської
ради» було утворено Сільську раду.
Територія сільської ради становить 6762
га (а.с.210 т.1).

Рішення Обласної ради від 27.08.2002 року
№57-3/2002 «Про встановлення межі села
Паляниця Паляницької сільської ради
Яремчанської міської ради»
затверджено проект встановлення межі
с.Поляниця Сільської ради в межах її
території, площа села - 1730 га (а.с.203 т.1).

За клопотанням Сільської ради
Ворохтянський держлісгосп (далі -
Лісгосп) та Івано-Франківське обласне
управління лісового господарства у
відповідності до ст.42 ЛК України надали
згоду на вилучення та переведення
земельних ділянок лісового фонду
Поляницького лісництва Лісгоспу до не
лісових угідь не пов'язаних з ведення
лісового господарства (спортивних і
туристичних цілях) Сільської ради
загальною площею 45,8 га (а.с.196-202 т.1).

Рішенням від 16.04.2002 року №10 «Про
повноваження виконавчого комітету
сільської ради» (далі - Рішення №10)
Сільська рада уповноважила свій
Виконком на його засіданнях розглядати
земельні питання і приймати відповідні
рішення (а.с.211 т.1).

Рішенням №27: вилучено в Поляницького
лісництва Лісгоспу земельні ділянки
загальною площею 6,7 га/ кВ.24 д.1 пл.0,3 га,
кВ.22 діл.22,23 пл.0,5 га, кв.6 діл.17 пл.0,5 га,
кв.8 діл.30 пл.1,5 га, кв.9 вид56 пл.2,4 га, вид.57
пл.1,0 га, вид.58 пл.0,5 га (п.4); зазначені
земельні ділянки віднесено до земель
запасу сільської ради (п.5) зі зміною їх
цільового призначення із земель
лісового фонду на землі житлової та
громадської забудови (п.6); передано
безоплатно у приватну власність
земельні ділянки згідно ст..118 ЗК
України (додаток №3), зокрема позивачам,
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по 0,25 га кожному,
крім ОСОБА_2, якому передано 0,10 га (п.3)
(а.с.137-141 т.2).

03.09.2003 року на підставі вказаного
рішення, відповідно до розроблених та
погоджених технічних документацій,
позивачам було видано державні акти на
право власності на земельні ділянки
(а.с.10-14, 90, 177-180, 183-195, 228-250 т.1, а.с.1-43 т.2).

В подальшому, такі земельні ділянки
позивачами були відчужені третім
особам і вони отримали державні акти на
право власності на ці земельні ділянки
на своє ім'я (а.с.68-93, 221-225 т.1).

07.02.2005 року першим заступником
прокурора Івано-Франківської області
(далі - Прокурор) принесено протест на
Рішення №27, з тих підстав, що
виконавчий комітет Сільської ради
прийняв вказане рішення з перевищенням
повноважень, всупереч ст.26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) та без
відповідної згоди землекористувача -
Лісгоспу на вилучення земель лісового
фонду (а.с.162-163 т.1).

В результаті розгляду цього протесту
Сільською радою було прийнято Рішення
№114 про задоволення протесту та
скасування Рішення №27 в частині п.п.4,5,6
(а.с.161, 172-180 т.1).

Враховуючи наведене, підставами
неправомірності Рішення №27 є
відсутність повноваження виконавчого
органу на врегулювання земельних
відносин, та відсутність згоди
землекористувача на вилучення
земельних ділянок. Жодних інших
підстав ані в протесті, ані в Рішенні
№114 не наведено.

Частина 2 ст.19 Конституції України
визначає, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У п.34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) визначено, що до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад входить вирішення
відповідно до закону питань з
врегулювання земельних відносин.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.26 цього ж Закону
питання щодо скасування актів органів
виконавчої влади, які не відповідають
Конституції чи законам України, іншим
актам законодавства, рішенням ради,
прийнятим у межах її повноважень,
вирішуються виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради.

У відповідності до зазначеної норми
сільській раді дозволяється
скасовувати рішення свого виконавчого
органу вразі, якщо воно було прийняте з
порушенням законодавства.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону №280/97-ВР акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до вимог ст.21 Закону України
«Про прокуратуру» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин)
протест на акт, що суперечить закону,
приноситься прокурором, його
заступником до органу, який його видав,
або до вищестоящого органу. У протесті
прокурор ставить питання про
скасування акта або приведення його у
відповідність з законом.

Протест прокурора зупиняє дію
опротестованого акта і підлягає
обов'язковому розгляду відповідним
органом або посадовою особою у
десятиденний строк після його
надходження.

Системний аналіз наведених положень
законів України дає підстави вважати,
що за органами місцевого врядування
законодавець закріпив право на зміну
та скасування власних рішень. Таке
право випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну чи
скасування.

У той же час у статті 3 Конституції
України закріплено принцип, за яким
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення
у ст.74 Закону №280/97-ВР, згідно з якою
органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Оскільки Рішення №27 є ненормативним
правовим актом одноразового
застосування, яке вичерпало свою дію
фактом його виконання - отриманням
позивачами державних актів на право
власності на земельні ділянки, воно не
може бути в подальшому скасоване
органом місцевого самоврядування.

Конституційний Суд України в п.4
мотивувальної частини Рішення від 16
квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) вказав, що органи
місцевого самоврядування, вирішуючи
питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію.

Додатково, відповідно до ст.1 Протоколу
№1 до Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод (далі -
Конвенція) кожна фізична та юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальним принципами
міжнародного права.

Європейський суд з прав людини,
розглядаючи справу «Рисовський проти
України» (№ 29979/04) 20 жовтня 2011 року,
установив порушення ст.1 Протоколу №1
до Конвенції, зазначивши, що при
вирішенні питання щодо процедури
скасування ухвали органу владних
повноважень не було передбачено
достатніх гарантій недопущення
зловживання зі сторони суб'єкта
владних повноважень.

Міжнародною судовою установою
встановлено порушення національним
суб'єктом владних повноважень прав
заявника на отримання належного
відшкодування шкоди, завданої
припиненням помилково наданого йому
права на землю; встановлено
відсутність строку, протягом якого
відповідні рішення можуть бути
скасовані, а також відношення суб'єктів
владних повноважень до ситуації
заявника було непослідовним,
нескоординованим, що створило тривалий
стан невизначеності щодо права
заявника на земельну ділянку.

Принагідно, необхідно зазначити й те,
що дійсно Рішення №27 скасовано в
частині вилучення, віднесення та зміни
цільового призначення земельних
ділянок, однак таке становить єдине
ціле, оскільки вилучені земельні
ділянки, в подальшому, у відповідній
частині цим же рішенням були надані,
зокрема, позивачам.

При цьому правильним буде погодитися з
доводами позивачів, що Прокурор
намагався використати своє право на
оскарження Рішення №27, оскільки в 2005
році, в інтересах держави - Державного
комітету лісового господарства
України в особі Лісгоспу, звертався до
господарського суду
Івано-Франківської області із позовом
до Виконкому про визнання недійсним
Рішення №27, однак такий позов, ухвалою
цього ж суду від 10 травня 2005 року, яка
залишена без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 23 червня 2005
року, залишено без розгляду (а.с.164-166 т.1).

Щодо покликань Сільської ради на
преюдиціальне значення вини голови та
секретаря цієї ради ОСОБА_11 та ОСОБА_12
відповідно, які вироком Галицького
районного суду Івано-Франківської
області від 20 квітня 2011 року в справі
№1-6/2011 засуджені за вчинення службових
злочинів, зокрема, підробку Рішення №27,
то слід зазначити, що цей вирок містить
суперечливі висновки. Вказаний вирок, у
співвідношенні із ухвалою
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 08 квітня 2013 року, містить
суперечливі дані щодо обставин
вчинення головою та секретарем
Сільської ради відповідних злочинів
(а.с.102-126 т.1).

Галицький районний суд
Івано-Франківської області також
зробив взаємовиключні висновки щодо
доведеності вини ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у
вчиненні конкретних злочинів за
відповідних обставин, зокрема, в
частині підробки Рішення №27, з
врахуванням пред'явленого та
доведеного їм обвинувачення.

Як вбачається із зазначеної ухвали
апеляційного суду, у ній викладено суть
доведеного обвинувачення голові
Сільської ради, а саме, що такий вчинив:
злочин, передбачений ч.2 ст.357 України;
перевищення влади або службових
повноважень (умисне вчинення службовою
особою дій, які явно виходять за межі
наданих їй прав чи повноважень) ч.1 ст.365
КК України; службову недбалість
(неналежне виконання службовою особою
своїх службових обов'язків через
несумлінне ставлення до них) ч.1 ст.367 КК
України, проте не вказано про підробку
ним Рішення №27.

Навпаки, зазначається дослівно, що
«заяви громадян про виділення їм
земельних ділянок для будівництва
житлових будинків виносились на
розгляд виконкому Поляницької
сільської ради та були надані
громадянам для індивідуального
будівництва», а тому не можна
стверджувати про підробку Рішення
№27(а.с.105 т.1 перший абзац знизу).

Також слід зазначити, що ОСОБА_12
відповідно до доведеного
обвинувачення дослівно - «виготовив
проекти рішень виконкому про виділення
земельних ділянок громадянам для
індивідуального будівництва» -
засуджений за ч.1 ст.365, ч.1 ст.367 КК
України, проте не зазначено, що
секретар Сільської ради здійснив
службове підроблення чи брав участь у
такому як співучасник.

Жодне із доведених цим двом посадовим
особам місцевого самоврядування
обвинувачення не стосується
службового підроблення - ст.366 КК
України, хоча таке їм інкримінувалося
органами досудового слідства (а.с.113 т.1).

Позиція апеляційного суду в цій справі
узгоджується з рішеннями Верховного
Суду України, зокрема, з постановами
від 04 червня 2013 року №21-64а13, 07 листопада
2012 року №6-107цс12 та 07 жовтня 2008 року
№21-1091во08.

Та обставина, що Виконком, незважаючи
на наявність Рішення №10, не мав
повноважень (правових підстав) для
прийняття Рішення №27, оскільки
вирішення відповідно до закону питань
з врегулювання земельних відносин
належить до виключної компетенції
(повноважень) сільської ради і така
(такі) не можуть бути делеговані, з
врахуванням всього наведеного вище, не
має правового значення у цій справі,
оскільки в останній (справі) предметом
позову є правомірність Рішення №114, а
як було встановлено, Сільська рада при
його прийнятті діяла не на підставі,
поза межами повноважень та не у спосіб,
що передбачені Конституцією та
законами України.

Разом з цим, суд першої інстанції
правильно по суті вирішивши справу
(задовольнивши позов), помилково
застосував норми процесуального права,
що є підставою для зміни оскарженого
судового рішення.

В абзаці 1 п.10, абзацах 1, 9 пп.10.2 п.10
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в
адміністративній справі» роз'яснено,
що резолютивна частина рішення є
завершальною і відображає результат
вирішення справи адміністративної
юрисдикції, а тому повинна містити
чіткі та вичерпні висновки щодо всіх
вимог, які були предметом позову,
апеляційної чи касаційної скарги.

Із змісту ст.162 КАС України випливає, що
в разі задоволення позову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи його окремих положень
суд повинен зазначити про це в судовому
рішенні та одночасно застосувати один
із встановлених законом способів
захисту порушеного права позивача: про
скасування або визнання нечинними
рішення чи окремих його положень.

Визнаючи протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи його окремі
положення, суд повинен зазначити дату,
номер рішення, найменування органу,
котрий видав рішення або його окремі
пункт, абзац, частину, які визнано
протиправними.

Задовольняючи позов суд скасував
Рішення №114, однак не зазначив про
визнання його протиправним, а також не
вказав номер Рішення №114. Резолютивна
частина оскарженого судового рішення
містить також двохзначне твердження
щодо змісту Рішення №114, оскільки таким
скасовано Рішення №27 у відповідній
частині, а саме в частині п.п.4, 5, 6, а не
повністю.

Наведене, дає підстави для часткового
задоволення апеляційної скарги, зміни
ухваленого судового рішення та
належного викладення його
резолютивної частини.

Знайшли своє підтвердження, наведені
апелянтом, порушення судом першої
інстанції норм процесуального права -
ч.3 ст.49, ч.ч.2 ст.51, ч.2 ст.137 КАС України, а
саме, не доведення до осіб, які беруть
участь у справі змісту доповнень та
уточнень позовних вимог (а.с.154-155 т.2).

Такі надійшли до суду 19.02.2014 року, а спір
вирішено по суті вже 20.02.2014 року, тобто
на наступний день, за неявки всіх осіб,
які беруть участь у справі та без
попереднього їх повідомлення про
надходження наведеного процесуального
документа.

У відповідності до ч.2 ст.200 КАС України
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

За змістом п.4 ч.1 ст.203 цього ж Кодексу
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В апеляційному суді з'ясовано, що
Сільська рада завчасно, до
апеляційного розгляду, отримала
вказані доповнення та уточнення
позовних вимог та ознайомилася з
матеріалами справи (а.с.68, 73 т.2), а також
було повністю забезпечено дотримання
її прав, передбачених ст.ст.49, 51 КАС
України в апеляційній інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
судом першої інстанції було вірно
ухвалено судове рішення яким позов
задоволено, проте таке було ухвалено із
помилковим застосуванням норм
процесуального права, яке є недоліком
розгляду справи та усунено апеляційним
судом, що однак не призвело до
неправильного вирішення справи (не
вплинуло на суть ухваленого рішення) та
не дає підстав для скасування
оскарженої постанови.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 254
КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поляницької
сільської ради Яремчанської міської
ради Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2014 року змінити, виклавши абзац
другий резолютивної частини постанови
в такій редакції:

«Визнати протиправним та скасувати
рішення Поляницької сільської ради
Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області від 09
лютого 2005 року №114 «Про розгляд
протесту першого заступника прокурора
Івано-Франківської області.»

В решті постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.Я.Качмар

Судді
С.І.Богаченко

А.Р.Курилець