Справа № 2а-4003/10/2370
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/47843/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

за участю секретаря судового
засідання: Мосійчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Звенигородському районі Черкаської
області

на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2010
року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 липня 2011
року

у справі № 2а-4003/10/2370

за позовом Державного підприємства
«Звенигородське лісове господарство»

до Державної податкової інспекції у
Звенигородському районі Черкаської
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень в частині, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Звенигородське
лісове господарство» (далі -
ДП «Звенигородське лісове
господарство»; позивач) звернулось до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Звенигородському районі
Черкаської області (далі - ДПІ у
Звенигородському районі Черкаської
області; відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0 від 22 лютого 2010 року, №
/1 від 18 березня 2010 року, № /2
від 25 травня 2010 року та № /3
від 04 серпня 2010 року в частині
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 681 702,00 грн. за
основним платежем та 340 767,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 липня 2011
року, адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від
22 лютого 2010 року в частині
визначення ДП «Звенигородське лісове
господарство» суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 680 944,00 грн. за
основним платежем та 340 388,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями. В
іншій частині в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Звенигородському районі Черкаської
області, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, просить
скасувати постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 22
жовтня 2010 року, ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07 липня 2011 року повністю та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено виїзну планову перевірку ДП
«Звенигородське лісове господарство»
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2008 року по 30 вересня 2009
року, за результатами якої складено акт
№ 19/23-018/00993426 від 12 лютого
2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у Звенигородському
районі Черкаської області прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 22 лютого 2010 року,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 1 030 560,00 грн.
(686 979,00 грн. - основний платіж, 343 581,00 грн.
- штрафні (фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження, скарги
позивача залишено без задоволення, а
також прийнято податкові
повідомлення-рішення № /1 від 18
березня 2010 року, № /2 від 25 травня
2010 року та № /3 від 04 серпня 2010
року.

Перевіркою встановлено порушення
підприємством підпункту 3.1.1 пункту 3.1
статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3,
підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1
пункту 7.5 статті 7, пункту 8-1.7
статті 8-1 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку із
заниженням податкових зобов'язань з
податку на додану вартість внаслідок
неправомірного застосування
спеціального режиму оподаткування
податком на додану вартість у період з
01 вересня 2009 року по 30 вересня
2009 року.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
контролюючий орган посилався на акт
№ 552/15-130 від 30 вересня 2009 року,
яким позивача на підставі пункту 8-1.7
статті 8-1 Закону № 168/97-ВР
виключено з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування у
зв'язку з тим, що він не підпадає під
визначення сільськогосподарського
підприємства, так як реалізує товари,
які не відносяться до
сільськогосподарської продукції.

Відповідно до вказаного акту позивач
вважається платником податку на додану
вартість на загальних підставах з 01
січня 2009 року.

Задовольняючи адміністративний позов
частково, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 8-1.1 статті 8-1
Закону № 168/97-ВР резидент, який
провадить підприємницьку діяльність у
сфері сільського і лісового
господарства та рибальства та
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 8 1.6 цієї статті, може обрати
спеціальний режим оподаткування.

Згідно з пунктом 8-1.6 статті 8-1 Закону №
168/97-ВР сільськогосподарським
вважається підприємство, основною
діяльністю якого є поставка вироблених
(наданих) ним сільськогосподарських
товарів (послуг) на власних або
орендованих виробничих потужностях, а
також на давальницьких умовах, в якій
питома вага вартості
сільськогосподарських товарів (послуг)
становить не менше 75 відсотків
вартості всіх товарів (послуг),
поставлених протягом попередніх
дванадцяти послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Пунктом 8-1.10 статті 8-1 Закону № 168/97-ВР
передбачено, що для отримання
свідоцтва про реєстрацію як суб'єкта
спеціального режиму оподаткування
сільськогосподарське підприємство
реєструється у відповідному
податковому органі за правилами та у
строки, що визначені статтею 9 цього
Закону для реєстрації платників
податку на додану вартість.

За змістом пункту 8-1.12 статті 8-1 Закону
№ 168/97-ВР свідоцтво про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування підлягає анулюванню у
разі, якщо: а) сільськогосподарське
підприємство подає заяву про зняття
його з реєстрації як суб'єкта
спеціального режиму оподаткування
та/або заяву про його реєстрацію як
платника цього податку на загальних
підставах; б) сільськогосподарське
підприємство підлягає реєстрації
платником цього податку на загальних
підставах; в) сільськогосподарське
підприємство припиняється шляхом
ліквідації або реорганізації;
г)
сільськогосподарське підприємство не
подає податкової звітності з цього
податку протягом останніх дванадцяти
послідовних звітних податкових
періодів.

Водночас у розглядуваній справі судами
встановлено, що постановою Черкаського
окружного адміністративного суду від 22
грудня 2009 року у справі №
2а-5763/09/2370, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2010
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 12
січня 2011 року, рішення ДПІ у
Звенигородському районі Черкаської
області від 30 вересня 2009 року (акт №
552/15-130) про виключення
сільськогосподарського підприємства з
реєстру суб'єктів спеціального режиму
оподаткування визнано протиправним та
скасовано. Зобов'язано ДПІ у
Звенигородському районі Черкаської
області поновити з дати виключення (30
вересня 2009 року) ДП «Звенигородське
лісове господарство» в реєстрі
суб'єктів спеціального режиму
оподаткування. Зобов'язано
контролюючий орган видати позивачу
свідоцтво про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість.

Відповідно до частини 1 статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

При цьому за загальними правилами
рішення податкового органу про
виключення сільськогосподарського
підприємства з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування
скасовується судом з моменту його
прийняття, таке рішення не створює
будь-яких правових наслідків. А відтак,
протиправно анульоване свідоцтво про
реєстрацію сільськогосподарського
підприємства як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування слід вважати
чинним протягом усього часу від
моменту його видачі, у тому числі в
період від дати прийняття
протиправного рішення про анулювання
такого свідоцтва до набрання законної
сили відповідним судовим рішенням.

З огляду на викладене, слід визнати
обґрунтованим висновок судів першої та
апеляційної інстанцій про те, що в
охоплений перевіркою період позивач
був суб'єктом спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість, що, відповідно, обумовлює
протиправність податкового
повідомлення-рішення №
/0 від 22 лютого 2010 року в частині
визначення підприємству суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 680 944,00 грн. за
основним платежем та 340 388,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 22
жовтня 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 липня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Звенигородському районі Черкаської
області залишити без задоволення, а
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 липня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.