Справа № 2а-23266/10/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м. Київ К/9991/17925/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Артемівської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19.01.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2011 у
справі № 2а-23266/10/0570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельне
управління "Артемівськтрансбуд"

до Артемівської об'єднаної
державної податкової інспекції у
Донецькій

області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариством до суду заявлений позов, з
урахуванням відмови від частини
позовних вимог, про скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції від
10.09.2010 № /0, яким позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 62 261,00 грн. та
фінансових санкцій - 12 452,00 грн. за
порушення вимог Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".
Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог названого Закону.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволені.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
планова виїзна перевірка Товариства з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2009 по 31.03.2010, за підсумками
якої складено акт від 30.08.2010. На
підставі цього акта Державна податкова
інспекція прийняла оспорюване
податкове повідомлення-рішення.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено ряд порушень у позивача, в
тому числі і порушення пп. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1,
п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1 ст. 5 Закону України
від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємств", що призвело до
заниження податку на прибуток, який
підлягає сплаті до бюджету у сумі 62 261,00
грн. Такий висновок податкового органу
мотивовано тим, що Товариством до
складу скоригованого валового доходу
не включено безповоротну фінансову
допомогу у вигляді кредиторської
заборгованості перед підприємствами,
одні яких ліквідовано та виключено з
Державного реєстру, а щодо інших
порушено процедуру банкрутства, та
сформовано валовий дохід внаслідок
списання простроченої кредиторської
заборгованості без відповідного
коригування валових витрат.

Вирішуючи спір щодо висновків
державного податкового органу про
заниження позивачем податку на
прибуток внаслідок наявної
кредиторської заборгованості перед
контрагентами, державну реєстрацію
яких скасовано, суд першої інстанції, з
думкою якого погодився апеляційний
суд, виходив із того, що законодавство
містить вичерпний перелік підстав для
віднесення платником податку до
валового доходу вартості отриманого
товару (послуг), компенсацію вартості
яких не здійснено.

Відповідно до пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону №
334/94-ВР валовий доход включає доходи у
вигляді сум безповоротної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному періоді.

Згідно із пп. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1 цього Закону
безповоротна фінансова допомога - це,
зокрема: сума коштів, передана платнику
податку згідно з договорами дарування,
іншими подібними договорами, які не
передбачають відповідної компенсації
чи повернення таких коштів (за винятком
бюджетних дотацій і субсидій), або без
укладання таких угод; сума безнадійної
заборгованості, відшкодована
кредитору позичальником після її
списання, якщо така безнадійна
заборгованість була попередньо
включена до складу валових витрат
кредитора; сума заборгованості
платника податку перед іншою юридичною
чи фізичною особою, що залишилася
нестягнутою після закінчення строку
позовної давності.

Отже, для віднесення грошових
зобов'язань до "безповоротної
фінансової допомоги" мають бути наявні
виключні правові підстави, визначені у
п. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1 Закону № 334/94-ВР (чинного
до 01.04.2011).

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивачем не
було допущено порушення пп. 1.22.1 п. 1.22 ст.
1, п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону № 334/94-ВР,
оскільки за наявною кредиторською
заборгованістю перед контрагентами
(ТОВ "Інсайдер - 2008", ТОВ "Кийрівеньторг"),
один з яких 21.04.2010 виключено з
Державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, а інший
знаходиться у стадії банкрутства,
строк позовної давності не сплинув, а
тому висновок державного податкового
органу про віднесення наявної у
позивача кредиторської
заборгованості, по якій не сплинув
строк позовної давності, до валового
доходу у якості безповоротної
фінансової допомоги є безпідставним.

Також з матеріалів справи вбачається,
що взаємовідносини між позивачем та
вказаними контрагентами ґрунтувались
на оплатних цивільно - правових угодах,
що свідчить про помилковість позиції
відповідача про відсутність правових
підстав у позивача для здійснення
компенсації за отриманий товар
постачальникам.

Отже, висновки податкового органу щодо
порушення позивачем вимог пп. 1.22.1 п. 1.22
ст. 1, п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону № 334/94-ВР не
узгоджуються з нормами матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, спростовуються
належними та допустимими доказами,
яким суди надали належний правовий
аналіз.

Також суди, посилаючись на п. 5.1, пп. 5.2.1
п. 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, дійшли
обґрунтовано висновку про відсутність
у позивача законодавчого обов'язку
зменшувати або коригувати валові
витрати на суму товарів (послуг), яку
було віднесено до валових витрат за
правилом першої події (оприбуткування
товарів, послуг), передбаченим
положенням ст. 11 цього Закону,
внаслідок спливу строку позовної
давності.

Неналежне виконання договірних
зобов'язань в частині оплати за
придбаний товар (послуги) не свідчить
про зміну компенсації вартості товару,
а наступне списання суми кредиторської
заборгованості за поставлений товар
(послуги) у зв'язку зі спливом позовної
давності з урахуванням вимог пп. 1.22.1 п.
1.22 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону № 334/94-ВР
передбачає обов'язок платника податків
збільшити валовий дохід відповідного
податкового періоду на таку суму, що, як
встановлено попередніми судовими
інстанціями, і було зроблено позивачем.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Артемівської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Донецькій області
відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19.01.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2011 у
справі № 2а-23266/10/0570залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко