Справа № 127/11241/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кашпрук Г.М.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці на постанову
Вінницького міського суду Вінницької
області від 23 червня 2014 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці про визнання
неправомірним дій та здійснення
перерахунку і виплату розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
Вінницького міського суду Вінницької
області із адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м.Вінниця про визнання протиправними
дій щодо відмови у проведенні
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання як судді у
відставці та зобов'язання вчинити дії.

Вінницький міський суд Вінницької
області постановою від 23.06.2014 року
вказаний позов задовольнив частково, а
саме визнав протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України у
м. Вінниці в здійсненні позивачу
перерахунку раніше призначеного
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, та
зобов'язав відповідача здійснити
перерахунок та виплату позивачу, судді
у відставці, щомісячного довічного
грошового утримання з 03.12.2013 року в
розмірі 90 відсотків грошового
забезпечення працюючого судді за
відповідною посадою.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач з 03 травня 1962 року перебувала
на посаді члена Вінницького обласного
суду. 05.05.1997 року позивач звільнена з
посади судді Вінницького обласного
суду за станом здоров'я. Позивач
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України у м. Вінниці
та їй призначено довічне щомісячне
грошове утримання в розмірі 90
відсотків заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді згідно
Закону України «Про статус суддів»,
який був чинний на той час.

10.09.2013 року позивач звернулась до
відповідача зі зверненням про
проведення перерахунку пенсії, надавши
відповідну довідку про заробітну плату
діючого судді (а.с.10).

Листом від 02.10.2013 року № 1526/06-44-2/02-1
відповідач повідомив про відсутність
правових підстав для проведення
зазначеного перерахунку та відмовив в
його проведенні. Свою відмову
мотивував тим, що вказаний перерахунок
здійснюється лише суддям, які обіймали
посаду судді Конституційного Суду
України.

Вказана відмова послугувала підставою
звернення позивача до суду із
зазначеними позовними вимогами.

Задовольняючи даний адміністративний
позов, суд першої інстанції виходив з
обгрунтованості позовних вимог
позивача.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судовому рішенні,
колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
дійшла висновку про безпідставність
апеляційної скарги та законність
рішення суду першої інстанції, з огляду
на слідуюче.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно зі статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

У частині першій статті 126 Основного
Закону України закріплено положення,
згідно з яким незалежність і
недоторканість суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07 липня
2010 року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

Частиною 1 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
встановлено, що судді, який вийшов у
відставку, після досягнення чоловіками
віку 62 роки, жінками - пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
37 Закону України "Про державну службу",
або за його вибором щомісячне довічне
грошове утримання.

Згідно з ч. 3 ст. 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання,
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

У разі зміни розміру грошового
утримання діючих суддів
Конституційного Суду України
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок (ч.4ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів").

Відповідно до ст. 129 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" суддівська
винагорода складається з посадового
окладу та доплат за вислугу років,
перебування на адміністративній
посаді в суді, науковий ступінь, роботу,
яка передбачає доступ до державної
таємниці.

Таким чином, розмір довічного
грошового утримання безпосередньо
пов'язаний із розміром заробітної
плати суддів відповідних судів.

Як зазначив Конституційний Суд України
у мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне
довічне грошове утримання судді є
самостійною гарантією незалежності
судді та складовою його правового
статусу. Правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.
Щомісячне грошове утримання судді,
який, маючи право на відставку,
продовжує працювати на посаді судді,
встановлюється у зв'язку з виконанням
ним своїх обов'язків щодо здійснення
незалежного, неупередженого та
справедливого правосуддя, а щомісячне
довічне грошове утримання судді у
відставці є належним утриманням цього
судді після припинення виконання ним
своїх професійних обов'язків та
особливою формою його соціального
забезпечення.

Як встановлено судом, щомісячне
довічне грошове утримання
виплачувалось позивачеві у
відповідності до норм Порядку подання
документів для призначення і виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фонду України,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25 січня 2008
року № 3-1, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 березня
2008 року за № 200/14891, яким не передбачено
перерахунку довічного грошового
утримання суддів у відставці.

Між тим, враховуючи пріоритетність
законів на підзаконними актами,
колегія суддів вважає, що зазначена
норма не підлягає застосуванню,
оскільки Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" прямо
передбачено проведення перерахунку
довічного грошового утримання суддям у
відставці.

Крім того, зазначений порядок не може
бути застосований у спірних
правовідносинах як такий, що прийнятий
раніше, ніж Закон України "Про
судоустрій і статус суддів", оскільки
відповідно до ст.58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії у часі, а статтею
22 Конституції України встановлено, що
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру довічного
грошового утримання позивача як судді
(голови суду) у відставці застосуванню
підлягають положення ст.138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", а не наведена вище постанова
правління Пенсійного фонду України,
яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав позивача.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що вказаною
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 25 січня 2008 року № 3-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 березня 2008 року за №
200/14891, не заборонено проведення
перерахунку довічного грошового
утримання суддям у відставці.

У свою чергу, норми статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" безпосередньо пов`язують
виплату довічного грошового утримання
судді у відставці з грошовим
утриманням судді, який працює на
посаді, яку займав позивач до виходу у
відставку, що зумовлює проведення
перерахунку довічного грошового,
утримання судді у відставці при зміні
розміру суддівської винагороди
працюючого судді.

Щодо тверджень відповідача про те, що
Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
передбачено виключно для суддів
Конституційного Суду України, колегією
суддів не беруться до уваги, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Як встановлено положеннями ч.4 ст. 17
вказаного Закону, єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно з ч.5 ст.109 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" за суддею,
звільненим за його заявою, про
відставку, зберігається звання судді
га гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судді, що працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, а саме
нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

У відповідності до ст. 6.4. Європейської
хартії про статус суддів суддя, що
досягли встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої повинен
бути як можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Стаття 5 КАС України передбачає
здійснення судочинства відповідно як
Законів України, гак. і міжнародних
договорів, згода на які дано BP України.
Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принципи
верховенства права.

За змістом ст.17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно з п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23 березня 20212 року за
результатами розгляду звернень суддів
у відставці щодо їх права на
перерахунок довічного грошового
утримання, вважати наявним у них такого
права відповідно до частини 3 статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів". При цьому слід запровадити
порядок на рівні Державної судової
адміністрації України та Пенсійного
фонду України, за яким під грошовим
утриманням судді, який працює на
відповідній посаді, слід вважати
єдиний рівень по державі для судців
відповідної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про наявність у
позивача права на перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці у розмірі, встановленому
ст.138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги
відповідача не ґрунтуються на вимогах
законодавства та не спростовують
висновків суду першої інстанції,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Вінниці залишити без задоволення, а
постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 червня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
05 серпня 2014 року .

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.