Справа № 2а-6727/10/1270
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/22236/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Жовтневому районі у м.
Луганську

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 10.01.2011

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2011

у справі № 2-а-6727/10/1270

за позовом Державної податкової
інспекції в Жовтневому районі у м.
Луганську

до Приватного підприємства
«Лойєр-консалтінг»

про стягнення суми податкової
заборгованості з орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності у сумі 5850,12 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 10.01.2011,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2011, позов задоволено частково.
Стягнуто на користь Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі у м. Луганську податкову
заборгованість з орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності в сумі 1473, 38 грн.
за період: з 01.09.2010 по 30.09.2010 та пеню у
сумі 8, 40 грн. за прострочення сплати
заборгованості з орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності за серпень 2010
року. У задоволенні решти позову
відмовлено.

ДПІ в Жовтневому районі у м. Луганську
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Посилається на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права: п. 1.6 розділу 1
Інструкції про порядок ведення
органами державної податкової служби
оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України,
затвердженої наказом ДПА України від
18.07.2005 № 276, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України від 0208.2005
за N 843/11123, 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Луганською міською
радою на підставі договору оренди від
10.07.2008 Приватному підприємству
«Лойєр-консалтінг» передано в оренду
земельну ділянку загальною площею 0, 0433
га.

Відповідно до поданих відповідачем
податкових декларацій з орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності за 2009 рік та за
2010 рік, а також уточненої податкової
декларації за 2010 рік, щомісячна плата
за оренду вказаної ділянки у 2009 році
становить 1568,83 грн., у 2010 році - 1661,39 грн.,
а з травня 2010 року - 1473,38 грн.

Висновки контролюючого органу щодо
прострочення сплати податкового
зобов'язання ґрунтуються на тому, що
незважаючи на ініціювання
відповідачем сплати земельного
податку за червень, липень та серпень
2010 року на підставі відповідних
квитанцій, податковим органом за
принципом черговості було зараховано
вказані кошти в рахунок погашення
податкових зобов'язань, які виникли
раніше. Контролюючий орган посилається
на те, що згідно з обліковою карткою
платника станом на 19.11.2010 ПП
«Лойєр-консалтінг» має непогашену
заборгованість з орендної плати за
землю в загальній сумі 5850,12 грн., в тому
числі: недоїмка в сумі 5575, 53 грн. та пеня
в сумі 274, 59 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, на які посилається позивач у
касаційній скарзі, та вважає, що судами
повно встановлені обставини у справі,
яким надана правова оцінка на підставі
законодавства, що врегульовує спірні
відносини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону
України «Про систему оподаткування»
від 25.06.1991 № 1251-ХІІ платник податків
зобов'язаний сплачувати належні суми
податків і зборів (обов'язкових
платежів) у встановлені законом
терміни.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про плату за землю» від 03.07.1992 № 2535
(далі - Закон № 2535) земельний податок є
загальнодержавним податком.

Строки сплати узгоджених сум
податкових зобов'язань із земельного
податку визначаються положеннями ст. 17
Закону № 2535.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ст. 17 Закону № 2535
податкове зобов'язання по орендній
платі за землі державної та
комунальної власності, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за базовий податковий (звітний)
період, який дорівнює календарному
місяцю, щомісячно протягом 30
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про
систему оподаткування» від 25.06.1991 №
1251-XII (чинного на час виникнення спірних
відносин) обов'язок юридичної особи
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) припиняється із
сплатою податку, збору (обов'язкового
платежу) або його скасуванням або
списанням податкової заборгованості
відповідно до Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Виходячи зі змісту п.п. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4, п.п.
5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ платник
податків самостійно обчислює суму
податкового зобов'язання, яку зазначає
у податковій декларації, та
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації.

Судами попередніх інстанцій при
дослідженні питання щодо своєчасності
погашення податкових зобов'язань за
спірний період на підставі
розрахункових документів (квитанцій
від 30.06.2010 № 0848, від 16.06.2010 № 00169, від
30.07.2010 № 00281 та від 27.09.2010 № 00374)
достовірно встановлено, що ПП
«Лойєр-консалтінг» своєчасно та в
повному обсязі ініційовано сплату
податкових зобов'язань за червень 2010
року в сумі 1473, 38 грн., за липень 2010 року
в сумі 1473, 38 грн. та за серпень 2010 року в
сумі 473, 38 грн. При цьому частина
податкового зобов'язання за серпень 2010
року в сумі 1000 грн. сплачена
відповідачем із затримкою 25 днів, а за
вересень 2010 року взагалі не здійснена.

Таким чином, позивач, в частині
перерахування сум податкових
зобов'язань з певних податків за
визначений ним період, виконав свої
податкові зобов'язання з їх сплати.

Згідно із п.п. 5.4.1. п. 5.4 ст. 5 цього ж
Закону узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону № 2181-ІІІ
визначена рівність бюджетних
інтересів. З цією метою встановлено, що
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Утім, податковий орган не наділений
правом чи обов'язком змінювати
призначення платежу, визначене
платником податків.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ були
визначені заходи, які могли вживатися
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу,
і серед таких заходів немає зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Відповідно до п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 цього
Закону активи платника податків можуть
бути примусово стягнені в рахунок
погашення його податкового боргу
виключно за рішенням суду. В інших
випадках платники податків самостійно
визначають черговість та форми
задоволення претензій кредиторів за
рахунок активів, вільних від заставних
зобов'язань забезпечення боргу. У разі,
якщо такого платника податків визнано
банкрутом, черговість задоволення
претензій кредиторів визначається
законодавством про банкрутство.

З наведеного випливає, що податковий
орган не мав права самостійно
змінювати призначення платежу
визначеного платником податків, а тому
визначення періоду, протягом якого
відбулася затримка сплати узгодженого
податкового зобов'язання, виходячи із
дати погашення відповідачем
податкових зобов'язань за ніші періоди,
є помилковим.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано відмовили податковому
органу в задоволенні позову в частині
стягнення податкової заборгованості
за прострочення сплати земельного
податку за червень 2010 року в сумі 1473, 38
грн., за липень 2010 року в сумі 1473, 38 грн.
та за серпень 2010 року в сумі 473, 38 грн.

Враховуючи встановлені судами
попередніх інстанцій обставини щодо
прострочення сплати податкового
зобов'язання з плати за землю за
серпень 2010 року в сумі 1000 грн., а також
несплати податкового зобов'язання за
вересень 2010 року, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів про правомірність стягнення з ПП
«Лойєр-консалтінг» пені у сумі 8, 40 грн.
та податкової заборгованості в сумі 1473,
38 грн.

Враховуючи наведене, касаційна скарга
залишається без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Жовтневому районі у м.
Луганську залишити без задоволення, а
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 10.01.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

О.А. Моторний