Справа № 810/4564/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2014 року 810/4564/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Терлецька О.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Спільне
підприємство «Датекс»

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі –
позивач) з адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спільне
підприємство «Датекс» (далі –
відповідач) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Зміст позову складають
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 31576,92 грн. та пені у розмірі
1250,37 грн.

Обґрунтовуючи позовні
вимоги, позивач зазначив, що відповідач
до 16.04.2014 року не сплатив самостійно
суму заборгованості за 1 робоче місце,
призначених для працевлаштування
інвалідів і не зайнятих інвалідами, в
наслідок чого відповідачу і була
нарахована сума заборгованості та
пеня.

Відповідач проти позову
заперечував, свої обґрунтування виклав
письмово.

Дослідивши обставини
справи, суд прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову у зв'язку
з наступним.

Згідно ст.19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. З ст. 18
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в У країні»
підприємства. установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
усіх підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності та
господарювання встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів в розмірі 4 % від
середньооблікової чисельності штатних
працівників, якщо кількість працюючих
від 8 до 25 чоловік - встановлюється
норматив в кількості 1 робочого місця.

Відповідно до ч. З ст. 19
Закону «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (в редакції,
чинній з 01.01.2006 року) забезпечення,
права інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

З зазначеної норми слідує,
що забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування здійснюється двома
шляхами: безпосереднє звернення
інваліда до підприємства або звернення
інваліда до державної служби
зайнятості.

Системний аналіз
вищезазначених норм законодавства
свідчить про те, що законодавець не
встановлює обов’язку підприємства
самостійно здійснювати пошук
інвалідів для їх працевлаштування.

Разом з тим, ч. З ст. 18 Закону
чітко визначені обов'язки
підприємства, яке використовує найману
працю: виділяти та створювати робочі
місця для працевлаштування інвалідів;
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для
працевлаштування інвалідів; звітувати
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Так, відповідно до абзацу
другого пункту 2 статті 19 Закону
України "Про зайнятість населення"
державна служба зайнятості має право
одержувати від підприємств, установ
організацій, незалежно від форм
власності, адміністративні дані про
наявність вакантних робочих місць, у
тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів, характер
умови праці на них, про всіх
вивільнюваних, прийнятих і звільнених
працівників і інформацію про
передбачувані зміни в організації
виробництва і праці, інші заходи, ш
можуть призвести до вивільнення
працівників.

Процедуру подання
інформації про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів центру
зайнятості визначено Порядком подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації необхідної для
організації їх працевлаштування.

Інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем ї реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням Держкомстатом.

Звітування Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів встановлюється у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Правила подання
роботодавцями звітів про зайнятість і
працевлаштування інваліді відділенням
Фонду та інформації про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад
передбачено Порядком подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичним особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування.

Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають щороку до 1 березня
відділенням Фонду, в яких вони
зареєстровані, за формою № 10-ПІ (річна)
"Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів". Порядок
складання звіту встановлено
Інструкцією щодо заповнення форми
звітності № 10-ПІ (річна) "Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів". Водночас, про наявність
вакантних місць роботодавці повинні
повідомляти центри зайнятості,
направляючи звітність у формі № 3-ПН
згідно з наказом Міністерств
соціальної політики України від 19.12.2005
року №420 та згідно з наказом
Міністерств соціальної політики
України від 31.05.2013 № 316.

Таким чином, Закон «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» зобов'язує
підприємство інформувати центри
зайнятості про можливість прийняти
інвалідів, а відповідний центр
зайнятості - підібрати робоче місце і
направити інваліда для
працевлаштування. При цьому
законодавством встановлено, що
працевлаштування інвалідів на
підприємстві можливо лише за двох
обставин:

- по-перше, коли інвалід сам
звертається безпосередньо на
підприємство з метою працевлаштування;

- по-друге, коли інваліда
направляє на підприємство державна
служба зайнятості.

З пояснень відповідача
слідує і не спростовано позивачем, як
суб’єктом владних повноважень, що
відповідач впродовж 2013 року інформував
Бориспільський центр зайнятості про
наявність вакансій в тому числі
вакансії інваліда ( графа 15 форми №3 -
ПН), що підтверджується звітами про
наявність вакансій, які подавалися
відповідачем в Бориспільський центр
зайнятості, і копії яких були надані
відповідачем до справи.

Таким чином,
працевлаштування інвалідів на
підприємстві відповідача у 2013 році
відповідно до нормативів, встановлених
ст. 19 Закону «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» не
відбулося за умов відсутності порушень
з боку відповідача, що, в свою чергу,
виключає відповідальність у вигляді
адміністративно - господарських
санкцій, про застосування яких
звернувся позивач до суду.

З таких умов, суд приходить
до висновку про необґрунтованість
позовних вимог та, відповідно, - відмови
у їх задоволенні.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 72, 122,
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити.

2. Копію постанови надіслати сторонам.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя

Терлецька О.О.