Справа № 820/14132/14
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд
у складі: головуючого судді - Заічко
при секретарі судового засідання -
представники сторін - не прибули,
розглянувши у порядку письмового
провадження в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області, Управління
Державної міграційної служби України в
Київській області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просить суд скасувати
рішення (висновок) ГУ ДМС України в
Харківській області про скасування
посвідки на постійне проживання НОМЕР_1
від 07.07.2009 року громадянки В'єтнаму
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1; скасувати рішення
( висновок) ГУ ДМС України в Київській
області про визнання посвідки на
постійне проживання в Україні НОМЕР_2
від 24.04.2003 року громадянки В'єтнаму
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 неправомірно
виданою; зобов'язати ГУ ДМС України в
Харківській області поновити
громадянці В'єтнаму ОСОБА_2 посвідку на
постійне проживання в Україні.

В обґрунтування позову зазначив, що
висновок відповідача про відсутність у
позивача дозволу на імміграцію в
Україну та дії щодо вилучення посвідки
на постійне проживання в Україні
НОМЕР_1 від 07.07.2009р. є протиправними,
вчинені з грубим порушенням Закону
України "Про імміграцію", у зв'язку із
чим просив суд задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Представник позивача у судове
засідання призначене на 14.08.2014 р. не
прибув, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причин неявки до суду не повідомив,
надав до канцелярії суду клопотання, в
якому просив суд розглядати справу без
його участі.

Представник відповідача 1 у судове
засідання призначене на 14.08.2014 р. не
прибув, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причин неявки до суду не повідомив,
надав до канцелярії суду клопотання, в
якому просив суд розглядати справу без
його участі.

Представник відповідача 2 у судове
засідання призначене на 14.08.2014 р. не
прибув, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причин неявки до суду не повідомив.

Враховуючи положення ст.ст. 122, 128 КАС
України суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
сторін у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Згідно вимог ч.1 статті 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні в матеріалах справи докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що громадянка
В’єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
НОМЕР_3 від 21.07.2014р., 04 жовтня 1989 року
прибула до України з метою
працевлаштування на
Ворошиловградській трикотажній
фабриці. З 04.10.1989 р. по 25.03.1992р. працювала
на вказаному підприємстві, що
підтверджується довідкою №541 від
15.09.2006р.

24.04.2003р. рішенням ВГІРФО ГУМВС України в
Київській області, на підставі абз.4 п.4
Прикінцевих положень Закону України
"Про імміграцію" та дозволу на
імміграцію в Україну, позивачу було
видано посвідку на постійне проживання
в Україні НОМЕР_2 від 24.04.2003р.

У 2008 році позивач переїхав на постійне
проживання до м.Харкова.

07.07.2009 р. позивач звернувся до ВГІРФО
ГУМВС України в Харківській області та
здійснив обмін бланку посвідки на
постійне проживання в Україні НОМЕР_2
від 24.04.2003р., у зв'язку із її
непридатністю для користування, та
отримав новий бланк посвідки на
постійне проживання в Україні НОМЕР_1
(а.с.16). Вказана посвідка видана на
невизначений термін.

27.11.2013р. відповідачем 2 прийнято
висновок про розгляд матеріалів щодо
правомірності оформлення посвідки на
постійне проживання в Україні
громадянці В’єтнаму ОСОБА_2. З
вказаного висновку вбачається, що
відповідач 2 прийшов до висновку, що в
порушення аб.4 п.4 Прикінцевих положень
Закону України "Про імміграцію"
позивач звернувся до ВГІРФО ГУМВС
України в Київській області із
пропуском шестимісячного строку, у
зв'язку із чим позивача було визнано
таким, що не мала дозволу на імміграцію
в Україну, а повідку на постійне
проживання НОМЕР_2 від 24.04.2003р. визнано
неправомірно виданою.

02.07.2014р. позивач отримав письмове
запрошення №19/2406 від 13.06.2014р. від
Комінтернівського РВ у м.Харкові ГУ ДМС
України в Харківській області (а.с.17).
Згідно змісту вказаного запрошення
вбачається, що позивачу необхідно було
терміново з'явитися до
Комінтернівського РВ у м.Харкові ГУ ДМС
України в Харківській області та
зазначено про обов'язкову наявність
при собі паспорта і посвідки на
постійне проживання в Україні.

08.07.2014р. позивач потрапив на прийом до
інспектора Комінтернівського РВ у
м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській
області Гаврилюк Я.В., яка вилучила у
позивача посвідку на постійне
проживання в Україні НОМЕР_1 від 07.07.2009р.
та анулювала у паспортному документі
відмітку про отримання дозволу на
постійне проживання в Україні.

На даний час позивач має статус
фізичної особи-підприємця та
займається підприємницькою
діяльністю, що підтверджується
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Серія ААБ №926934 (а.с.13).

Крім того, позивач має дитину ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка згідно свідоцтва про
народження 1-ВЛ №194038 від 14.01.2010р. (а.с.13)
народилась в Україні.

Не погоджуючись із діями відповідачів
позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду із
зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає
наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 6 статті 12 Закону України "Про
імміграцію" передбачено, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, в інших
випадках, передбачених законами
України.

Суд відмічає, що відповідачем 2, як
суб'єктом владних повноважень в
оскаржуваному рішенні (висновку) від
27.11.20013р. не вказано про який саме
випадок і яким саме законом України цей
випадок передбачений, на який
відповідач 2 посилався як на підставу
для скасування дозволу на імміграцію
позивачу. Станом на момент прийняття
рішення про надання дозволу на
імміграцію позивачу, відповідач 2, як
уповноважений державний орган
перевіряв надані документи, будь-яких
порушень законодавства не встановив, у
тому числі не було встановлено і
порушень строку звернення з
відповідною заявою, у зв'язку із чим
останній документував позивача
посвідкою на постійне проживання.

Суд зазначає, що з моменту
документування позивача посвідкою на
постійне проживання - не виникало нових
обставин, які б тягли за собою
обґрунтування скасування дозволу на
імміграцію. Відповідачами у справі
зазначені обставини не наводяться і
документально не підтверджуються.

З приводу зазначення відповідачем 2 у
висновку від 27.11.2013р. щодо порушення
строку подання заяви позивачем суд
відмічає, що на обґрунтування цих
тверджень відповідачами не надані
будь-які підтверджувальні документи.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою КМ
України № 1983 від 26.12.2002р. (який діяв на
час прийняття оскаржуваного рішення),
дозвіл на імміграцію скасовується
органом, який його видав. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.

На порушення зазначених приписів
законодавства оскаржуване рішення
(висновок) не містить обґрунтування, що
вивчались обставини наявності у
позивача, матері - дитини, яка
народилась в Україні і є має право на
набуття громадянства України,
тривалість терміну перебування дитини
в Україні, їх соціальні зв'язки, можливі
негативні наслідки якщо дитина має
розлучатись з матір'ю. Крім того, суд
відмічає, що відповідачами у справі не
надано будь-яких доказів надіслання
(вручення) позивачу запрошення про
надання пояснень у зв'язку із
започаткуванням розгляду питання щодо
скасування йому дозволу на імміграцію,
і не надано доказів вручення
(надсилання) позивачу оскаржуваного
рішення (висновку) ВГІРФО ГУМВС України
в Київській області від 27.11.2013р. З
текстом відповідного рішення
(висновку) позивач через представника
ознайомився тільки 08.07.2014р. під час
особистого прийому у
Комінтернівському РВ у м.Харкові ГУ ДМС
України в Харківській області, коли
відбулася безпосередня реалізація
вказаного рішення.

Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до вимог ст.12 Закону України
"Про імміграцію" підлягає скасуванню
дозвіл на імміграцію, а статтею 13
вказаного Закону встановлюється
вилучення посвідки на постійне місце
проживання на підставі скасування
дозволу на імміграцію.

Позивачу не надавався дозвіл на
імміграцію в Україні, оскільки він
прибув до України в 1989 році, а Закон
України "Про імміграцію", прийнятий 07
червня 2001 року, передбачив набуття
дозволу на імміграцію позивача в силу
цього Закону без окремої дії чи рішення
суб'єкта владних повноважень. Позивачу
в силу дії цього Закону щодо набуття
права на дозвіл на імміграцію надана
посвідка на постійне місце проживання
в Україні без надання дозволу на
імміграцію.

Судом не встановлено і відповідачами
документально не підтверджено, що
позивачем для отримання дозволу на
імміграцію подавались свідомо
неправдиві відомості, підроблені
документи чи документи, що втратили
чинність.

Відповідно до ст.ст.9,26 Конституції
України іноземці та особи без
громадянства, що перебувають в Україні
на законних підставах, користуються
тими самими правами і свободами, а
також несуть такі самі обов'язки, як і
громадяни України, - за винятками,
встановленими Конституцією, законами
чи міжнародними договорами України.
Чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Таким чином суд прийшов до висновку, що
позивачем під час отримання посвідки
на постійне проживання в Україні від
24.04.2003р. було дотримано усіх вимог
законодавства про імміграцію, а тому
встановлені у 2013 році, тобто після
десяти років, порушення абз.4 п.4
Прикінцевих положень Закону України
"Про імміграцію" допущені самим
відповідачем 2.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що рішення про скасування
посвідки на постійне місце проживання
в Україні є протиправним та
необґрунтованим, у зв'язку із чим
позовні вимоги в частині скасування
рішень ГУ ДМС України в Харківській
області про скасування посвідки на
постійне проживання НОМЕР_1 від 07.07.2009
року громадянки В'єтнаму ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ГУ ДМС України в
Київській області про визнання
посвідки на постійне проживання в
Україні НОМЕР_2 від 24.04.2003 року
громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
неправомірно виданою є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
ГУ ДМС України в Харківській області
поновити громадянці В'єтнаму ОСОБА_2
посвідку на постійне проживання в
Україні суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в
кореспонденції з приписами ст.6
Конституції України, якою закріплений
принцип розподілу державної влади,
слідує, що суд не може перебирати на
себе функцій органу, дії або
бездіяльність якого оскаржується.

Положеннями Закону України "Про
імміграцію" та "Порядку провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію і поданням про його
скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1983 від 26
грудня 2002 року передбачено, що
державний орган самостійно вирішує
питання стосовно видання посвідки на
постійне проживання в Україні або
відмовляє у видачі такої посвідки.

Враховуючи викладене вище, позовна
вимога щодо зобов'язання відповідача 1
поновити громадянці В'єтнаму ОСОБА_2
посвідку на постійне проживання в
Україні задоволенню не підлягає.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС
України передбачено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи викладені обставини суд, з
метою відновлення порушеного права
позивача, вважає за можливе вийти за
межі позовних вимог та зобов'язати ГУ
ДМС України в Харківській області
розглянути питання щодо поновлення
громадянці В'єтнаму ОСОБА_2 посвідки на
постійне проживання в Україні, з
урахуванням висновків викладених у
рішенні суду.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підстережені судові витрати з
державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 128, 159,
160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області, Управління
Державної міграційної служби України в
Київській області про скасування
рішень та зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення (висновок) ГУ ДМС
України в Харківській області про
скасування посвідки на постійне
проживання НОМЕР_1 від 07.07.2009 року
громадянки В'єтнаму ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасувати рішення (висновок) ГУ ДМС
України в Київській області про
визнання посвідки на постійне
проживання в Україні НОМЕР_2 від 24.04.2003
року громадянки В'єтнаму ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 неправомірно виданою.

Зобов'язати ГУ ДМС України в
Харківській області розглянути
питання щодо поновлення громадянці
В'єтнаму ОСОБА_2 посвідки на постійне
проживання в Україні, з урахуванням
висновків викладених у рішенні суду.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Заічко О.В.