Справа № К/9991/58723/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/58723/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Заїки М.М., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Лутугинському районі
Луганської області про визнання дій
незаконними та перерахунок підвищення
до пенсії за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області на постанову Лутугинського
районного суду Луганської області від
12 серпня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 22 серпня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що є інвалідом війни ІІ групи.
З 1 січня 2004 року позивач мав
право на отримання підвищення до
пенсії у розмірі 350 процентів
мінімальної пенсії за віком відповідно
до статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Проте відповідач
в період з 1 січня 2004 року до 1
січня 2006 року підвищував призначену
позивачу пенсію лише на 58,17 грн. Просив
поновити строк звернення до суду;
визнати незаконними дії управління
Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області щодо нарахування та виплати
позивачу підвищення до пенсії як
інваліду війни ІІ групи у розмірі
меншому за встановлений статтею 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» за період з 1 січня 2004
року по 31 грудня 2005 року; зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
стягнути з нього недораховану суму
щомісячного підвищення до пенсії як
інваліду війни ІІ групи за період з 1
січня 2004 року по 31 грудня 2005 року в
розмірі 350 процентів мінімальної
пенсії за віком згідно статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
виходячи з розмірів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визнаних Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2004 рік» та Законом України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» з
урахуванням проведених виплат.

Постановою Лутугинського районного
суду Луганської області від 12 серпня
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Поновлено пропущений строк звернення
до суду.

Визнано незаконними дії управління
Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області щодо нарахування та виплати
ОСОБА_1 підвищення до пенсії як
інваліду війни ІІ групи у розмірі
меншому за встановлений частиною
четвертою статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з
1 січня 2004 року по 31 грудня 2005 року.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Лутугинському районі
Луганської області здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
недораховану суму щомісячного
підвищення до пенсії як інваліду війни
ІІ групи згідно з частиною четвертою
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в розмірі 350
процентів мінімальної пенсії за віком
за період з 1 січня 2004 року по 11 січня 2005
року, виходячи з 20 відсотків середньої
заробітної плати працівників, зайнятих
у галузях економіки України, за
попередній рік; з 12 січня 2005 року по 31
грудня 2005 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
Законом України «Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2005 рік» з
урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 22 серпня 2011 року апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Лутугинському районі
Луганської області відхилено.
Постанову Лутугинського районного
суду Луганської області від 12 серпня
2010 року залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області, судами порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом
війни ІІ групи та має право на пільги,
встановлені статтею 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-XII.

Відповідно до положень частини
четвертої статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції, що
діяла до 1 січня 2006 року) інвалідам
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії підвищуються, зокрема,
інвалідам IІ групи - у розмірі 350
процентів мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку
підвищення до пенсії визначено
мінімальну пенсію за віком, розмір якої
визначався за правилами частини
третьої статті 19 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 5 листопада
1991 року № 1788-XII, а з 1 січня 2004 року
встановлювався за правилами частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
в розмірі 20 відсотків середньої
заробітної плати працівників, зайнятих
у галузях економіки України, за
попередній рік. 12 січня 2005 року набув
чинності Закон України від 23 грудня 2004
року № 2291-IV, яким внесено зміни до
частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV,
згідно яких мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

В пункті 2 постанови «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок державного бюджету» від 3 січня
2002 року № 1 Кабінет Міністрів України
установив розміри сум, з яких
проводиться розрахунок підвищення до
пенсії, усупереч положенням зазначених
статей цих законів, причому ці суми не
відповідають розмірам мінімальної
пенсії за віком.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (доповнена згідно із
Законом України від 25 березня 2005 року
№2505-IV) про те, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування зазначеної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для розрахунку інших пов'язаних із нею
пенсій чи доплат, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
мінімального розміру пенсії за віком,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
підвищення до пенсії, передбаченого
частиною четвертою статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
застосуванню підлягав розмір
мінімальної пенсії за віком,
визначений відповідно до положень
частини першої статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а до прийняття
цього Закону відповідно до положень
частини третьої статті 19 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Проте пунктом 3 розділу І Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 5
жовтня 2005 року №2939-ІV частина четверта
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» викладена у такій
редакції: «Інвалідам війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються: інвалідам I групи - у
розмірі 50 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, II групи - 40 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, III групи - 30
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність».

Зазначені положення Закону набрали
чинності з 1 січня 2006 року та рішенням
Конституційного Суду України такими,
що суперечать Конституції України
(є неконституційними) не
визнавались.

Отже, відповідач з 1 січня 2006 року
правомірно виплачував підвищення до
пенсії у розмірі 40 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, що
передбачено новою редакцією частини
четвертої статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги, висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області залишити без задоволення, а
постанову Лутугинського районного
суду Луганської області від 12 серпня
2010 року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 22 серпня 2011 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Заїка М.М.

Черпак Ю.К.