Справа № 2а/0470/9674/12
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/34224/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши у
попередньому судовому
засіданнікасаційну
скаргуНовомосковської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової службина постанову та
ухвалуДніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25.09.2012
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04.06.2013у
справі № 2а/0470/9674/12за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
Рассвет»доНовомосковської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової службипровизнання
протиправним та скасування рішення від
31.07.2012 року №7637/10/15-147/2 та зобов'язання
вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Рассвет»
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Новомосковської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, в якому просить суд
визнати неправомірним та скасувати
рішення Новомосковської ОДПІ від 31.07.2012
№7637/10/15-147/2 щодо скасування реєстрації
сільськогосподарського
товаровиробника як платника
фіксованого сільськогосподарського
податку; зобов'язати Новомосковську
ОДПІ поновити реєстрацію ТОВ
«Агрофірма Рассвет» як платника
фіксованого сільськогосподарського
податку на 2012 рік.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.09.2012, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04.06.2013,
позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
їх скасувати та направити справу на
новий розгляд, оскільки вважає, що
постанову суду першої та ухвалу суду
апеляційної інстанцій було прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу позивач, посилаючись на те, що
вимоги касаційної скарги є
необґрунтованими, просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити, судові рішення першої та
апеляційної інстанцій залишити без
змін.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- відповідачем проведено позапланову
виїзну документальну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.09 по 31.12.2011 валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2009 по
31.12.2011, за результатами якої складено
акт №163/222/03742096 від 16.07.2012;

- перевіркою встановлено порушення
позивачем ст. 2 Закону України «Про
фіксований сільськогосподарський
податок», пп.14.1.235, п.14.1 ст.14, ст.301, п.309.2
ст. 309 Податкового кодексу України,
внаслідок чого платник неправомірно
користувався статусом платника
фіксованого податку;

- на підставі акту перевірки
відповідачем прийнято рішення
№7637/10/15-147/2 від 31.07.2012, яким скасовано
реєстрацію ТОВ «Агрофірма Рассвет» як
платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2012
рік, оскільки частка власного
сільськогосподарського
товаровиробництва за 2011 рік останнього
складає 24,81 відсотки, що порушує вимоги
п.301.1 ст.301 Податкового кодексу України.

Позиція відповідача полягає в тому, що
продукція, вирощена на земельних
ділянках, договори оренди по яких не
пройшли державної реєстрації, не є
продукцією власного виробництва, а
тому частка власного виробництва
позивача за 2011 рік, в порушенням вимог
п.301.1 ст.301 Податкового кодексу України,
складає 24,81 відсотки.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
висновку, що використання земельних
ділянок без державної реєстрації
правоустановчих документів або з
недотриманням встановленого порядку є
порушенням вимог земельного, а не
податкового законодавства, які тягнуть
за собою передбачену відповідальність.
При цьому, порушення, допущене в галузі
земельного законодавства, не може
створювати для суб'єкта господарювання
додаткову, прямо не передбачену
законодавством, відповідальність у
сфері оподаткування.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій. При цьому колегія суддів
виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачем укладено договори оренди
земельних ділянок у період 2007-2008 років,
терміном дії п'ять років, з яких
посвідчено в Знаменівській сільській
раді в 2007 році 174 договори, в 2008 році 523
договори, в 2009 році 150 договорів (не
посвідчено), укладено договори оренди
земельних ділянок в період 2010 -2012 років,
терміном дії десять років, з яких
зареєстровано в відділі Держкомзему
Новомосковського району в 2010 році 77
договорів, 98 договорів не
зареєстровано, в 2011 році 553 договори
зареєстровані, 200 договорів не
зареєстровано.

Також встановлено, що фактів придбання
позивачем сільськогосподарської
продукції у інших юридичних або
фізичних осіб перевіркою не
встановлено, а сільськогосподарська
продукція, про яку йдеться у акті
перевірки, є продукцією власного
виробництва позивача.

Відповідно до пп.14.1.235 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
сільськогосподарський товаровиробник
для цілей глави 2 розділу XIV цього
Кодексу - юридична особа незалежно від
організаційно-правової форми, яка
займається виробництвом
сільськогосподарської продукції
та/або розведенням, вирощуванням та
виловом риби у внутрішніх водоймах
(озерах, ставках та водосховищах) та її
переробкою на власних чи орендованих
потужностях, у тому числі
власновиробленої сировини на
давальницьких умовах, та здійснює
операції з її постачання;

Згідно п.302.1 ст. 302 Податкового кодексу
України платниками податку з
урахуванням обмежень, встановлених
пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути
сільськогосподарські товаровиробники,
у яких частка сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітний) рік дорівнює або
перевищує 75 відсотків.

За змістом пп.308.6.2. п.308.6. ст.308
Податкового кодексу України
реєстрація сільськогосподарського
товаровиробника платником податку
скасовується за рішенням
контролюючого органу, зокрема, у разі
встановлення за результатами
документальної перевірки недотримання
платником податку положень статті 301
цієї глави. При цьому такий платник
податку зобов'язаний перейти до сплати
податків за загальною системою
оподаткування починаючи з наступного
місяця після місяця, у якому було
встановлено таке порушення.

Відповідно до п.308.4. ст.308 Податкового
кодексу України дохід
сільськогосподарського
товаровиробника, отриманий від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки (крім
підакцизних товарів, за винятком
виноматеріалів виноградних (коди
згідно з УКТ ЗЕД 2204 29 - 2204 30), вироблених
на підприємствах первинного
виноробства для підприємств
вторинного виноробства, які
використовують такі виноматеріали для
виробництва готової продукції, включає
доходи, отримані від:

- реалізації продукції рослинництва, що
вироблена (вирощена) на угіддях, які
належать сільськогосподарському
товаровиробнику на праві власності або
надані йому в користування, а також
продукції рибництва, виловленої
(зібраної), розведеної, вирощеної у
внутрішніх водоймах (озерах, ставках і
водосховищах), та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;

- реалізації продукції рослинництва на
закритому ґрунті та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;

- реалізації продукції тваринництва і
птахівництва та продуктів її переробки
на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;

- реалізації сільськогосподарської
продукції, що вироблена із сировини
власного виробництва на давальницьких
умовах, незалежно від територіального
розміщення переробного підприємства.

Таким чином, зі змісту пункту 308.4 статті
308 Податкового кодексу України
випливає, що для розрахунку доходів від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва як
таких, що можуть враховуватися при
визначенні частки
сільськогосподарського
товаровиробництва, можуть включатися
доходи від продажу продукції
рослинництва, вирощеної (виробленої) на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні особи на
будь-яких умовах.

Враховуючи пріоритетність
застосування норм Податкового кодексу
України перед нормами інших галузей
права у регулюванні податкових
правовідносин, колегія суддів
зазначає, що недотримання норм
земельного законодавства щодо
реєстрації права оренди земельних
ділянок не може бути перешкодою для
кваліфікації сільськогосподарських
угідь як таких, що знаходяться у
користуванні товаровиробника для
цілей справляння фіксованого
сільськогосподарського податку.

За таких обставин продукція, вирощена
на земельній ділянці, орендованій
платником фіксованого
сільськогосподарського податку в
юридичної та/або фізичної особи, є
сільськогосподарською продукцією в
розумінні глави 2 розділу XIV
Податкового кодексу України незалежно
від того, чи зареєстровані належним
чином договори оренди такої земельної
ділянки.

Суд касаційної інстанції вважає, що
наведені положення податкового
законодавства, з метою визначення
частки сільськогосподарського
товаровиробництва, не дають будь-яких
підстав для розмежування
сільськогосподарської продукції на ту,
що отримана товаровиробником на
належно оформлених земельних ділянках,
право оренди яких зареєстровано, та на
ту, що вирощена на ділянках, оренда чи
інше право користування якими
оформлені з недоліками.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про
протиправність рішення податкового
органу про скасування реєстрації
сільськогосподарського
товаровиробника ТОВ «Агрофірма
Рассвет» як платника фіксованого
сільськогосподарського податку.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні даної справи та
вважає, що суди повно встановили
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, та
надали їм правову оцінку на підставі
норм закону, що підлягали застосуванню
до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваного судового рішення судами
першої та апеляційної інстанцій були
порушені норми матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.09.2012 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.06.2013 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний