Справа № 2а-24/11
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
Справа №
9104/49776/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Кухтея Р.В., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: ОСОБА_1

відповідача по справі: не з'явився

третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 25 травня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Бедевлянської сільської
ради, треті особи фізична
особа-підприємець ОСОБА_2, Тересвянське
споживче товариство про визнання дій
неправомірними, визнання нечинним та
скасування рішення ,-

В С Т А Н О
В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом в
суд до до Бедевлянської сільської ради,
треті особи фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, Тересвянське споживче
товариство та просив визнати
неправомірними дії Бедевлянської
сільської ради щодо передачі в оренду
ПП ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,01
га на якій розташований належний
позивачу торговий павільйон; визнати
нечинним та скасувати рішення
Бедевлянської сільської ради №131 від
10.04.2007 року «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на умовах оренди для
комерційного використання».

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на те, що він є власником
літнього павільйону, який розташований
в АДРЕСА_1. Торговий павільйон був
встановлений у 1992 р. з дозволу
Бедевлянської сільської ради, яка
рішенням від 15.03.1992 р. надала дозвіл на
його встановлення. Торговий павільйон
розміщений на земельній ділянці площею
0,01 га. Погодження місця розташування
павільйону було надано всіма районними
службами. Жодних рішень щодо демонтажу
павільйону на сьогоднішній день не
прийнято, отже заперечень з боку
Бедевлянської сільської ради щодо
розташування даного павільйону немає.
У грудні 2006 року був виготовлений
технічний паспорт на павільйон кафе.
Однак, як йому стало відомо, 10.04.2007 року
Бедевлянська сільська рада прийняла
рішення № 131, яким затвердила проект із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на умовах оренди ПП ОСОБА_2 для
комерційного використання та надано
земельну ділянку площею 0,1763 га ПП
ОСОБА_2 на 49 років. У дану земельну
ділянку, зокрема, включено і земельну
ділянку, на якій розміщений належний
йому торговий павільйон.

Постановою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 25 травня 2011
року в справі №2а-24/11 в задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Тячівського районного суду
Закарпатської області від 25 травня 2011
року в справі №2а-24/11 та прийняти нову
постанову, якою адміністративний позов
задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, апелянт виходить з тих же
мотивів, що зазначені в позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову без змін. При
цьому колегія суддів виходить з
наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням 11 сесії Бедевлянської
сільської ради від 15.08.1992 року виділено
земельну ділянку по АДРЕСА_1 МП «Сезам»
в розмірі 0,01 га для встановлення
літнього павільйону. На вказаній
земельній ділянці МП «Сезам» розміщено
літній павільйон, що стверджується
будівельним паспортом № 28 на забудову
земельної ділянки індивідуального
забудовника.

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, що рішенням 6 сесії 5
скликання № 131 від 10.04.2007 року
Бедевлянської сільської ради
затверджено проект із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки на умовах
оренди ПП ОСОБА_2 для комерційного
використання та надано в оренду
земельну ділянку площею 0,1763 га ПП
ОСОБА_2 на 49 років в АДРЕСА_2.

Сумнівів та заперечень в сторін з
приводу того, що земельна ділянка
надана ПП ОСОБА_2 частково включає
земельну ділянку, на якій розміщений
належний позивачу торговий павільйон
незважаючи на різні адреси їх
місцезнаходження немає.

Спір в даній справі виник з приводу
правомірності передачі в оренду
земельної ділянки на якій розміщений
належний позивачу торговий павільйон.
Отже в цій справі підлягають
дослідженню обставини, що встановлюють
правомірність володіння земельною
ділянкою на якій розміщений торговий
павільйон і яка частково передана
третій особі по справі - відповідачем і
в свою чергу правомірність такої
передачі в залежності від наявності чи
відсутності прав попередніх власників
чи землекористувачів на спірну
земельну ділянку.

Відповідно до частини 1,2,3 статті 17
Земельного кодексу України від 18.12.1990
року №561-XІІ (далі - ЗК України) передача
земельних ділянок у колективну та
приватну власність провадиться Радами
народних депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки.
Громадяни, заінтересовані у передачі
їм у власність земельних ділянок із
земель запасу, подають заяву про це до
сільської, селищної, міської, а у разі
відмови - до районної, міської, в
адміністративному підпорядкуванні
якої є район, Ради народних депутатів
за місцем розташування земельної
ділянки. У заяві зазначаються бажані
розмір і місце розташування ділянки,
мета її використання і склад сім'ї.
Відповідна Рада народних депутатів
розглядає заяву і у разі згоди передати
земельну ділянку у власність
громадянину замовляє землевпорядній
організації розробку проекту її
відведення. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
сільською (селищною) Радою народних
депутатів, з районними (міськими)
землевпорядним, природоохоронним і
санітарним органами, органом
архітектури і подається до районної
(міської) Ради народних депутатів для
прийняття рішення про передачу
громадянину земельної ділянки у
власність.

Згідно статті 19 ЗК України сільські,
селищні Ради народних депутатів
надають земельні ділянки у
користування для всіх потреб із земель
сіл, селищ, а також за їх межами для
будівництва шкіл, лікарень,
підприємств торгівлі та інших об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням населення
(сфера послуг), сільськогосподарського
використання, ведення селянського
(фермерського) господарства,
особистого підсобного господарства,
індивідуального житлового, дачного і
гаражного будівництва,
індивідуального і колективного
садівництва, городництва, сінокосіння
і випасання худоби, традиційних
народних промислів. Надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або
користуванні, іншому громадянину,
підприємству, установі, організації
провадиться лише після вилучення
(викупу) цієї ділянки в порядку,
передбаченому статтями 31 і 32 цього
Кодексу. Надання земельних ділянок
здійснюється за проектами відведення
цих ділянок. Розробку проектів
відведення земельних ділянок,
перенесення їх меж у натуру (на
місцевість) і виготовлення документів,
що посвідчують право користування
землею, здійснюють державні та інші
землевпорядні організації.
Замовниками виконання вказаних робіт є
відповідні місцеві Ради народних
депутатів, підприємства, установи і
організації. Відведення земельних
ділянок для потреб громадян
провадиться за кошти державного,
республіканського (Республіки Крим) та
місцевих бюджетів на замовлення
сільських, селищних, міських, районних
Рад народних депутатів за місцем
розташування земельної ділянки. Умови
і строки розробки проектів відведення
земельних ділянок і перенесення їх меж
у натуру (на місцевість) визначаються
договором, укладеним замовником з
виконавцем цих робіт.

Частиною 1 статті 23 ЗК України
встановлено, що право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин, має право
на звернення до адміністративного суду
з адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами
права, позивач має право звернутись до
адміністративного суду з позовом лише
у разі, якщо він вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
його права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції земельна ділянка площею 0,01
га по АДРЕСА_1 згідно рішення 11 сесії
Бедевлянської сільської ради від 15.08.1992
року виділена МПП «Сезам», як юридичній
особі керівником якої є ОСОБА_1 для
розміщення на ній торгового
павільйону.

Прийняття органом місцевого
самоврядування рішення про виділення
земельної ділянки у користування є
лише одним із етапів оформлення права
користування, де кінцевим етапом є
отримання державного акту на право
користування на земельну ділянку, який
засвідчує правомочності
землекористувача.

Проте державний акт на право
користування у МПП «Сезам» керівником
якого є ОСОБА_1 відсутній.

Позивач по справі ОСОБА_1 заявляє, що
земельна ділянка площею 0,01 га по
АДРЕСА_1 на якій розташований торговий
павільйон належить йому на праві
власності, однак належних доказів того,
що ця земельна ділянка перебуває у його
власності суду не надано, крім тих, що
стверджують про виділення цієї
земельної ділянки МПП «Сезам» якого
він є керівником.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції та позицією третьої особи по
справі ОСОБА_2 про правомірність
відведення останньому земельної
ділянки на умовах оренди до якої
частково приєднана земельна ділянка на
якій розміщений торговий павільйон, що
належить ОСОБА_1

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги
є неаргументованими, а тому в їх
задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 25 травня 2011 року в справі №2а-24/11-
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
узвали в повному обсязі, відповідно до
ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
Р.В. Кухтей

Р.П. Сеник