Справа № 263/5628/14-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Степанова С.В.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року справа № 263/5628/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Білак С.В.,
Сухарька М.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області на
постанову Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 08
липня 2014 року у справі № 263/5628/14-а за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулась 27
червня 2014 року з позовною заявою до
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області (надалі управління,
відповідач) про визнання дій
неправомірними, зобов'язання
нарахувати та сплатити щомісячне
підвищення до пенсії відповідно до
Закону України «Про статус та
соціальний захист дітей війни» (а.с. 2-3).

Постановою суду першої інстанції від 08
липня 2014 року позовні вимоги
задоволені, визнана неправомірною
бездіяльність управління, зобов'язано
відповідача здійснити нарахування та
виплату позивачу підвищення до пенсії
як дитині війни в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком за період з
01 січня 2014, з урахуванням фактично
проведених виплат (а.с. 13-14).

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції, як
прийняту з порушенням норм
матеріального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову (а.с. 17-18).

Сторони у судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Апеляційний розгляд здійснюється
відповідно до пункту другого частини
першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку письмового провадження.

За правилами частини першої статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

Як підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відноситься до
категорії «діти війни».

Закон України «Про соціальний захист
дітей війни» від 18 листопада 2004 року №
2195-IV (далі Закон № 2195-IV), який набрав
чинності з 1 січня 2006 року, встановлює
правовий статус дітей війни та
визначає основи їх соціального захисту
та гарантує їх соціальну захищеність
шляхом надання пільг і державної
соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено,
що дитина війни це особа, яка є
громадянином України та якій на час
закінчення (2 вересня 1945 року) Другої
світової війни було менше 18 років.

Статтею 6 Закону № 2195-IV передбачено, що
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми зазначеного Закону з
урахуванням Рішення Конституційного
суду N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Статтею 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Під час апеляційного провадження
з'ясовано, що статтею 67 Закону України
від 31 липня 2014 року № 1622-VІІ «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
установлено, що норми і положення
статей 5 та 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік. Зазначені норми набрали
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 3 серпня 2014 року,
оскільки опублікуванні в газеті «Голос
України» за 2 серпня 2014 року.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верст населення»,
яка набрала чинності 1 січня 2012 року та
діє по цей час встановлено, що дітям
війни (крім тих, на кого
розповсюджується дія Законів України
«Про статус ветеранів війн, гарантії їх
соціального захисту» і «Про жертви
нацистських переслідувань») до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання або державної соціальної
допомоги, які виплачуються замість
пенсії, підвищення, встановлене
статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
проводиться в розмірі 7 відсотків від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність.

У зв'язку з прийняттям зазначеного
нормативно-правового акту терміни
застосування положень статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» до 3 серпня 2014 року здійснюються
у порядку та розмірах встановлених
наведеним законом, а з 3 серпня 2014 року у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Зазначене позбавляє можливості
залишення без змін постанови суду
першої інстанції щодо не визначення
кінцевої дати виплати встановленої
судом доплати, і призводить до
необхідності зміни постанови суду
першої інстанції. Вказана зміна
обумовлена передчасним вирішенням
судом першої інстанції спору на
майбутнє, без наявності об'єкту
судового захисту в момент прийняття
судового рішення.

Підставою для зміни судового рішення є
помилкове застосування судом першої
інстанції норм процесуального права, а
саме пункту другого частини другої
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, зобов'язавши
відповідача до вчинення певних дій, суд
не визначив термін зазначеної
певності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів дійшла до висновку про
наявність підстав для зміни постанови
суду першої інстанції згідно статті 201
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 99, 160, 162, 167, 184, 195, 196,
197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
на постанову Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 08
липня 2014 року у справі № 263/5628/14-а --
задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 08
липня 2014 року у справі № 263/5628/14-а -
змінити.

В абзаці другому резолютивної частини
постанови Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 08
липня 2014 року у справі № 263/5628/14-а -
після слів «з 1 січня 2014 року»
доповнити словами наступного змісту
«по 02 серпня 2014 року».

В абзаці третьому резолютивної частини
постанови Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 08
липня 2014 року у справі № 263/5628/14-а -
після слів «з 1 січня 2014 року»
доповнити словами наступного змісту
«по 02 серпня 2014 року».

В іншій частини постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Постанова прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

С.В. Білак

М.Г. Сухарьок