Справа № К-26311/10-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2014 р. м. Київ
К-26311/10-С

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 червня 2010
року в справі за його позовом до
управління Державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві,
управління Служби безпеки України в
Донецькій області про перерахунок та
виплату одноразової грошової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з адміністративним позо вом, в якому
зазначав, що у грудні 2005 року йому
виплачено страхову суму як працівнику
органів внутрішніх справ в розмірі 3 400
грн. у зв'язку з втратою професійної
працездатності 40% на підставі
підпункту «б» пункту 2 Положення про
порядок і умови державного
обов'язкового особистого страхування
осіб рядового, начальницького та
вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішніх справ України.

Вважаючи, що страхова виплата повинна
бути призначена за підпунктом «а»
пункту 2 Положення, просив суд поновити
строк звернення до суду, зобов'язати
відповідачів нарахувати та виплатити
одноразову грошову допомогу в розмірі
трирічного грошового утримання в сумі
200 858,40 грн..

Постановою Куйбишевського районного
суду міста Донецька від 09 лютого 2010
року позов задоволено частково:
поновлено строк звернення до суду,
зобов'язано управління Державної
служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в місті Києві здійснити
виплату одноразової грошової допомоги
по інвалідності у сумі трирічного
грошового утримання в розмірі 197 458,40
грн.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 червня 2010
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове про відмову
у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивач просив
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 30 березня 2005 року
ОСОБА_4 звільнений з органів внутрішніх
справ через обмежений стан здоров'я.

Постановою Військово-лікарської
комісії управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області, затвердженою 04 жовтня 2005 року,
встановлено, що травми та захворювання,
виявлені у позивача, пов'язані з
проходженням служби в органах
внутрішніх справ та з виконанням
службових обов'язків.

З 08 листопада 2005 року йому встановлено
ІІІ групу інвалідності зі ступенем
втрати професійної працездатності 40% у
зв'язку з травмою, пов'язаною з
виконанням службових обов'язків.

Відповідно до довідки акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» 21 грудня
2005 року позивач отримав страхову суму
за страховим випадком - втрата
професійної працездатності на 40% в
розмірі 3 400 грн., передбаченої пунктом 2
«б» постанови Кабінету Міністрів УРСР
від 29 червня 1991 року №59.

24 липня 2006 року ОСОБА_4 звернувся до
управління Державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві
щодо виплати одноразової грошової
допомоги відповідно до статті 23 Закону
України «Про мі-ліцію», на що отримав
листа з проханням надати необхідний
пакет документів для прийняття
страховою компанією рішення про
виплату страхової суми.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
виходив з того, що на день виплати
позивачу страхової суми діяли норми
Положення про порядок і умови
державного обов'язкового особистого
страхування осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого
складу органів і підрозділів
внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 червня 1991 року №59,
яке зобов'язує обчислити розмір
страхової виплати відповідно до
розміру грошового утримання.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову апеляційний суд виходив з того,
що розмір страхової виплати визначено
страховиком вірно на підставі Умов
державного обов'язкового особистого
страхування військовослужбовців і
військовозобов'язаних, призваних на
збори, і порядок виплат їм та членам їх
сімей страхових сум, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 серпня 1992 року №488, з огляду на те,
що позивач отримав травму при
виконанні службових обов'язків, не
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку, боротьбі
зі злочинністю, а під час тренувальних
стрільб та занять по фізичній
підготовці.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Правове становище, правовий та
соціальний захист працівників міліції
врегульовано нормами Закону України
«Про міліцію».

Відповідно до частини шостої статті 23
Закону України «Про міліцію», в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, у разі
поранення (контузії, травми або
каліцтва), заподіяного працівнику
міліції під час виконання ним
службових обов'язків, а також
інвалідності, що настала в період
проходження служби в органах
внутрішніх справ або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення зі
служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що мали місце в
період проходження служби в органах
внутрішніх справ, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Підпунктом «а» пункту 2 Положення про
порядок і умови державного
обов'язкового особистого страхування
осіб рядового, начальницького та
вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішніх справ України
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України 29 червня 1991 року №59,
в редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, було
встановлено, що страховик виплачує
страхові суми особам рядового,
начальницького у разі поранення
(контузії, травми або каліцтва),
захворювання, одержаних при виконанні
службових обов'язків, пов'язаних з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку і громадської
безпеки, боротьбі із злочинністю у разі
встановлення застрахованому
інвалідності, що настала у період
служби (роботи), але не пізніш як через 3
місяці після звільнення зі служби
(роботи) чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання чи
нещасного випадку, що мали місце при
виконанні службових обов'язків у
розмірах встановлених даним
Положенням.

Водночас підпунктом «б» пункту 2
Положення передбачено виплату такої
допомоги у разі настання інвалідності
внаслідок захворювання або нещасного
випадку, що сталися у період
проходження служби і не пов'язані із
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку та боротьбі зі
злочинністю, - у розмірах, передбачених
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 серпня 1992 року № 488, тобто у
процентному відношенні до загальної
суми страхування на випадок загибелі
або смерті.

Страховик у грудні 2005 року здійснив
нарахування та виплату страхової суми
з урахуванням втрати працездатності 40%
й апеляційний суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що оскільки
позивач отримав травму при виконанні
службових обов'язків, не пов'язаних з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку або боротьбі зі
злочинністю, тому розмір страхової
виплати обчислено правильно.

Рішення апеляційного суду
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесу ального
права, передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, підстав для його скасування та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 24 червня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/