Справа № 814/3290/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року м. Київ
К/800/13664/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Олексієнко М.М. , Швець В.В. ,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06.08.2013р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2014р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до Державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції Долини Дмитра Володимировича
про визнання незаконними та скасування
постанов,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції Долини Д.В.
з вимогами про скасування постанов про
накладення штрафу за невиконання
судового рішення, стягнення витрат на
проведення виконавчих дій та стягнення
виконавчого збору.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06.08.2013р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 20.01.2014р., позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано постанови
державного виконавця Державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції Долини Д.В. по виконавчому
провадженню №38491681 від 03.07.2013р. про
накладення штрафу, від 09.07.2013р. про
стягнення виконавчого збору, від
29.07.2013р. про накладення штрафу та
стягнення з боржника витрат
виконавчого провадження.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами, просить судові
рішення скасувати і ухвалити нове про
відмову в позові.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 придбала в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», який належить
приватному підприємцю ОСОБА_4, вхідні
металеві двері. Після виявлення
недоліків придбаного товару, ОСОБА_2
звернулась до суду. Рішенням
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 06.12.2012р. позов задоволено
та розірвано договір купівлі-продажу
металевих дверей, стягнуто з
відповідача на користь ОСОБА_2 3580 грн.
збитків та 2720 грн. судових витрат.
Зобов'язано позивача повернути ПП
ОСОБА_4 металеві двері, які були нею
отримані по розірваному договору
купівлі-продажу.

22.05.2013р. судом виданий виконавчий лист
про зобов'язання ОСОБА_2 повернути ПП
ОСОБА_4 вхідні металеві двері та 19.06.2013р.
державним виконавцем винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження №38491681.

Згідно постанови ОСОБА_2 було надано
строк на добровільне виконання до
26.06.2013р., вказану постанову направлено
державним виконавцем через кур'єрську
службу «Укркур'єр», проте доставлено її
адресату не було.

02.07.2013р. ОСОБА_2 звернулась до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції та
ознайомилась з постановою про
відкриття виконавчого провадження,
отримала її копію. В цей же день позивач
звернулась до державного виконавця із
заявою про відкладення виконавчих дій.

03.07.2013р. державним виконавцем винесено
постанову про накладення штрафу на
ОСОБА_2 за невиконання судового рішення
у добровільному порядку у встановлений
строк.

09.07.2013р. державним виконавцем винесено
постанову про стягнення з ОСОБА_2
виконавчого збору у розмірі 680 грн.

29.07.2013р. державним виконавцем винесено
постанову про накладення повторного
штрафу на ОСОБА_2 за невиконання
судового рішення в розмірі 340 грн. та
постанову про стягнення з ОСОБА_2
витрат виконавчого провадження в сумі
60 грн. та винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження.
Цього ж дня державний виконавець
звернувся до органів прокуратури з
поданням про притягнення ОСОБА_2 до
кримінальної відповідальності за
умисне невиконання судового рішення.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суди виходили з того, що відповідачем
протиправно винесено оскаржувані
постанови.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
з урахуванням наступного.

За змістом ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст.11 цього ж Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
виконавче провадження» за наявності
обставин, що перешкоджають провадженню
виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладання
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

Як встановлено судами, з постановою про
відкриття виконавчого провадження
позивач ознайомилась 02.07.2013р. і того ж
дня подала заяву про відкладення
виконавчих дій. Натомість відповідач
на наступний день 03.07.2013р. виніс
постанову про накладення штрафу на
ОСОБА_2 за невиконання судового рішення
у добровільному порядку в розмірі 170
грн., при цьому не надавши відповідь на
вказану заяву.

Також судами встановлено, що 02.07.2013р.
позивач звернулась до Ленінського
районного суду м. Миколаєва із заявою
про роз'яснення рішення цього ж суду
від 06.12.2012р.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 05.08.2013р. роз'яснено, що
судове рішення про зобов'язання ОСОБА_2
повернути ПП ОСОБА_4 вхідні металеві
двері може бути виконано лише після
виконання самим ПП ОСОБА_4 свого
зобов'язання про відшкодування
завданої шкоди на суму 6300 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 75 Закону України
«Про виконавче провадження» після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення.

Як встановлено судами, про
відкриття виконавчого провадження
позивач дізналась лише 02.07.2013р., а
постанова про накладення на неї штрафу
за невиконання судового рішення
винесена відповідачем 03.07.2013р.

Крім того, за правилами ст.28
вказаного Закону у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

З урахуванням зазначеного суди
дійшли обґрунтованого висновку, що
постанова державного виконавця від
09.07.2013р. про стягнення з ОСОБА_2
виконавчого збору у розмірі 680 грн.
винесена протиправно, оскільки за
змістом ст. 25 «Про виконавче
провадження» у постанові про відкриття
виконавчого провадження державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Враховуючи викладене, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції відхилити, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06.08.2013р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2014р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді
Олексієнко М.М.

Швець В.В.