Справа № 2-а/2218/11102/11
Суддя: Бондарчук В. В.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року
м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Бондарчука
В.В.,

секретаря Потаніної
О.О.,

розглянувши справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Хмельницькому, Пенсійного фонду
України про визнання протиправною
бездіяльності та спонукання до
вчинення дій,

встановив:

20 червня 2011 року ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Хмельницькому, Пенсійного фонду
України про визнання відмови
протиправною та зобов'язання відновити
виплату пенсії, посилаючись на те, що до
4 серпня 1990 року вона виїхала на
постійне місце проживання до Держави
Ізраїль. До цього часу за місцем свого
проживання АДРЕСА_1 вона отримувала
пенсію. 28 грудня 2010 року ОСОБА_1
направила заяву до Пенсійного фонду
України про призначення та виплату
пенсії за віком, у зв'язку із
прийняттям Конституційним Судом
України від 7 жовтня 2009 року рішення
№25-рп/2009 згідно якого положення п.2 ст.49,
другого речення ст.51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» було визнано
неконституційними. Однак їй у цьому
було відмовлено листом від 13 квітня 2011
року, з тих підстав, що вищезазначене
рішення розповсюджується на осіб, які
виїхали за кордон після 7 жовтня 2009
року. Таку відмову позивачка вважає
незаконною та просить зобов'язати
відповідачів відновити виплату її
пенсії за віком з 28 грудня 2010 року (дати
відправлення заяви).

Позивачка подала до суду заяву
про розгляд справи без її участі,
вимоги викладені у позові підтримала в
повному обсязі.

Представник відповідача
Управління Пенсійного фонду України в
м. Хмельницькому подав до суду заяву
про розгляд справи без його участі до
якої долучив письмові заперечення на
позов.

Представник Пенсійного фонду
України в судове засідання не з'явився.

Суд, дослідивши матеріали справи,
прийшов до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню.

Як встановлено в судовому
засіданні ОСОБА_1 отримувала пенсію за
віком з 1 жовтня 1975 року. 28 липня 1990 року
за заявою ОСОБА_1 останній було
виплачено пенсію за шість місяців у
зв'язку із виїздом на постійне
проживання за кордон, та в силу ст.117
Закону «Про пенсійне забезпечення
громадян в СРСР» подальшу виплату
пенсії було припинено.

Зазначені обставини
підтверджуються копією пенсійної
справи ОСОБА_1

На даний час ОСОБА_1 проживає в
Державі Ізраїль та є громадянкою
Ізраїлю з 4 серпня 1990 року, про що
зазначила в заяві направленій до
Пенсійного фонду України.

28 грудня 2010 року ОСОБА_1 направила
до Пенсійного фонду України заяву про
призначення та виплату пенсії за віком
згідно рішення Конституційного суду
України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009, на
яку отримала відповідь від 13 квітня 2011
року про відмову у відновленні виплати
пенсії, з тих підстав, що вищезазначене
рішення Конституційного суду України
розповсюджується на осіб, які виїхали
на постійне місце проживання після 7
жовтня 2009 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції, чинній на
момент виникнення правовідносин) у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року статті 49,
51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо припинення виплати
пенсії пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України було визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Отже, з 7.10.2009 року порядок виплати
пенсії громадянам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон,
регулюється нормами Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» з урахуванням рішення
Конституційного Суду України щодо
неконституційності ст. ст. 49, 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування" такими, що не
відповідаютьКонституції України (є
неконституційним).

Зокрема в даному Рішенні вказано, що
оспорюваними нормами Закону ( 1058-15 )
конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Таким
чином держава, всупереч конституційним
гарантіям соціального захисту для всіх
осіб, що мають право на отримання
пенсії у старості, на законодавчому
рівні позбавила цього права
пенсіонерів у тих випадках, коли вони
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено відповідного
договору. Виходячи з вищенаведеного
колегія суддів зазначає, що право
громадянина на одержання призначеної
йому пенсії не може пов'язуватися з
такою умовою, як постійне проживання в
Україні; держава відповідно до
конституційних принципів зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особа, якій
призначена пенсія, - в Україні чи за її
межами.

З наведених підстав положення статті
49,51 Закону ( 1058-15 ) щодо припинення
виплати пенсії пенсіонерам на час
постійного проживання (перебування) за
кордоном у разі, якщо Україна не уклала
з відповідною державою міжнародний
договір, суперечать приписам
Конституції України стосовно
утвердження і забезпечення прав і
свобод людини, неприпустимості
обмеження конституційних прав і
свобод, рівності конституційних прав
громадян незалежно від місця
проживання, гарантування піклування
та захисту громадянам України, які
перебувають за її межами, права на
соціальний захист у старості (стаття 3,
частини перша, друга статті 24, частина
третя статті 25, частина перша статті 46,
частина перша статті 64 Основного
Закону України).

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року відсутні
норми, які унеможливлюють призначення
та виплату позивачу пенсії.

Позивач є особою пенсійного віку,
набула у встановленому порядку право
на отримання пенсії, яку отримувала як
громадянин СРСР до 28 липня 1990 року в
м. Хмельницькому до виїзду на
постійне місце проживання в Державу
Ізраїль.

Тому з урахуванням цього, положень
Закону України «Про пенсійне
забезпечення громадян в СРСР», Закону
України «Про правонаступництво
України» від 12 вересня 1991 року,
Постанови Верховної ради України «Про
порядок тимчасової дії на території
України окремих актів Союзу РСР» від 12
вересня 1991 року, Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» позивач має право на
отримання пенсії на території України.

Згідно ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» заява про призначення
(перерахунок) пенсії та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Позивач не може звернутися до органу,
що призначає пенсію за місцем
проживання чи за місцем реєстрації,
тобто до Управління Пенсійного фонду
України в м. Хмельницькому, оскільки
постійно проживає в Ізраїлі, тоді як
Угода між Україною та державою Ізраїль
про соціальне забезпечення Верховною
Радою України на даний час не
ратифіковано, механізм звернення
позивача із відповідною завою у країні
постійного місця проживання не
встановлено.

Згідно п. 7 Положення про Пенсійний
фонду України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 року №
384/2011, ПФ України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 7 Закону
України «Про звернення громадян» якщо
питання, порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення
громадян» передбачено обов'язок
державного органу передати у термін не
більше п'яти днів за належністю
звернення, яке не входить до його
повноважень, то ПФ України не було
дотримано передбаченого даним законом
обов'язку, щодо направлення заяви
ОСОБА_1 від 6 квітня 2011 року за
належністю до Управління Пенсійного
фонду України у м. Хмельницькому,
внаслідок чого були порушені права
позивача відновлення виплати пенсії.

Приписами ч. 1 ст. 45 Закону закріплено,
що пенсія призначається з дня
звернення за пенсією, крім таких
випадків, коли пенсія призначається з
більш раннього строку.

Таким чином, враховуючи те, що позивач
звернувся із заявою про виплату пенсії
за віком 6 квітня 2011 року, то йому
повинна бути виплачена пенсія з дня
такого звернення.

Оскільки внаслідок бездіяльності
Пенсійного фонду України, яка
проявилася у не направленні за
належністю заяви ОСОБА_1 про
відновлення виплати пенсії було
порушено її право на отримання пенсії,
суд приходить до висновку, що слід
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Хмельницькому
відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 6
квітня 2011 року, в задоволенні решти
вимог відмовити.

Керуючись ст.ст.49,51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Рішенням
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 7 жовтня 2009 року, ст.ст.160-163 КАС
України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Хмельницькому
поновити виплату пенсію за віком
ОСОБА_1 з 6 квітня 2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя: