Справа № 826/10639/14
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючої судді
Кузьменко А.І., при секретарі Яцюті М.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_2доВідділу Державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у місті
Києвіпровизнання незаконною
ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Відділу Державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у місті
Києві (далі по тексту - відповідач, ВДВС
Печерського РУЮ у м. Києві), у якому
просив визнати незаконною постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 07 липня 2014 року ВП
№43901969, винесену державним виконавцем
Кузьмішиним Е.М. ВДВС Печерського РУЮ у
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 липня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
її до судового розгляду на 30 липня 2014
У судовому засіданні 30 липня 2014 року
позивач позов підтримав та просили
його задовольнити. Представник
відповідача у судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомив, витребувані судом документи
Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи положення частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 30
липня 2014 року суд ухвалив перейти до
розгляду справи в письмовому
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
задоволено адміністративний позов
ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої
служби Печерського районного
управління юстиції у місті Києві про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, а саме
визнано дії державного виконавця
Відділу Державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у місті Києві Кравцової Олени
Сергіївни щодо винесення постанови про
закриття виконавчого провадження та
повернення виконавчого листа як
виконаного - протиправними та
скасовано постанову державного
виконавця Відділу Державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у місті
Києві Кравцової Олени Сергіївни про
закінчення виконавчого провадження
від 17 вересня 2013 року.
Зазначене рішення суду набрало
законної сили 10 січня 2014 року, а 11
червня 2014 року Окружним
адміністративним судом міста Києва на
підставі заяви позивача видано
2014 року останнім подано для виконання
до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві.
За результатами вивчення виконавчого
документа, державним виконавцем
Відділу Державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у місті Києві Кузьмишиним Е.М.
на підставі пункту 4 частини 1 статті 26
Закону України «Про виконавче
провадження» 07 липня 2014 року винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження, яка
супровідним листом №1844/10 за підписом
начальника Відділу Державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у місті
Києві С.В. Губяк того ж дня була
направлена позивачу.
Не погоджуючись з постановою про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, ОСОБА_2 звернувся з
відповідним позовом до суду, в якому
зазначив про недотримання під час
складання оскаржуваної постанови
вимог пункту 1.5.1 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012р. №512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02.04.2012р.
№512/5).
Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог, Окружний адміністративний суд
міста Києва звертає увагу на таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999р. №
606-XIV (далі по тексту - Закон України від
21.04.1999р. № 606-XIV).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України від 21.04.1999р. № 606-XIV (тут і далі
редакція, чинна на момент виникнення
спірних правовідносин) примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
Частиною 1 статті 11 названого Закону на
державного виконавця покладено
обов'язок вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 1 статті 17 вказаного вище
Закону передбачено, що примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.
Відповідно до частини 2 названої статті
до виконавчих документів, що
підлягають виконанню державною
виконавчою службою серед іншого
віднесені виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.
Статтею 19 Закону України від 21.04.1999р. №
606-XIV закріплено, що державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, зокрема, за заявою стягувача
або його представника про примусове
Вичерпний перелік підстав для відмови
у відкритті виконавчого провадження
визначений в частині 1 статті 24 Закону
України № 606-XIV та включає в себе:
1) пропуск встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;
2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;
3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;
6) невідповідність виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;
61) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
8) наявність інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної
постанови, підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження
стало пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення.
На обґрунтування наведених висновків у
постанові про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 07 липня 2014
року зазначено, що згідно з пунктом 1
частини 2 статті 21 Закону України від
21.04.1999р. № 606-XIV на відділ примусового
виконання рішень управлінь державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, головного управління
юстиції в області, містах Києві та
Севастополі покладається виконання
рішень, за якими боржниками є
територіальні підрозділи центральних
органів виконавчої влади, місцеві суди,
міські, районні або селищні ради чи
районні державні адміністрації та їх
структурні підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
Як вбачається з копії виконавчого
адміністративним судом міста Києва 11
червня 2014 року, боржником визначено
Відділ Державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у місті Києві.
Відповідно до Положення про районний,
районний у місті, міський (міста
обласного значення), міськрайонний,
міжрайонний відділ державної
виконавчої служби, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 10.04.2012р. №549/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 10.04.2012р.
районні у містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні
управління юстиції, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 30.08.2000р. №36/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 30.08.2000р.
за №559/4779 та Положення про Міністерство
юстиції України, затвердженого указом
Президента України від 06.04.2011р. №395/2011,
районні, районні у містах, міські (міста
обласного значення), міськрайонні,
міжрайонні відділи державної
виконавчої служби є структурними
підрозділами районних, районних у
містах, міських (міст обласного
значення), міськрайонних, міжрайонних
управлінь юстиції, які у свою чергу є
територіальними органами Міністерства
юстиції України, яке є центральним
органом виконавчої влади.
З огляду на викладене, суд погоджується
з висновком відповідача, що виконавчий
до виконання відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в місті Києві.
Посилання позивача на недотримання
відповідачем під час складення
оскаржуваної постанови вимог пункту
1.5.1 Інструкції №512/5, суд до уваги не
приймає, оскільки зазначення у
вступній частині постанови прізвища та
ініціалів державного виконавця,
замість імені та по-батькові, а також не
зазначення в резолютивній частині
постанови прізвища, імені та
по-батькові особи, якій надсилається
названа постанова, а вказівка про її
направлення заявнику, жодним чином не
впливає на її правомірність.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Доказів, які б спростовували
правомірність оскаржуваної постанови,
позивач суду не надав.
Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає позовні вимоги
необґрунтованими, а позов таким, що не
підлягає задоволенню.
Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.І. Кузьменко