Справа № 814/147/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 р. Справа № 814/147/14

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Марич Є. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.

розглянувши у письмовому провадженні у
приміщенні Одеського апеляційного
адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на Постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Братської районної державної
адміністрації Миколаївської області
про скасування розпорядження від 19.05.2011
року № 170-р, -

встановиЛА:

Позивач звернувся до Миколаївського
окружного адміністративного суду з
позовом до Братської районної
державної адміністрації Миколаївської
області про скасування розпорядження
від 19.05.2011 року № 170-р.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року у задоволені адміністративного
позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
суд апеляційної інстанції скасувати
Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року та прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є необґрунтованим,
незаконним та прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Крім того, позивач зазначає, що
судом першої інстанції під час
розгляду справи не було встановлено
усі обставини справи.

Сторони по справі сповіщались належним
чином про час, дату та місце проведення
судового засідання, однак своїм правом
на участь в розгляді апеляційної
скарги не скористались та у судове
засідання не з'явилися, тому судовий
розгляд справи здійснено в порядку
письмового провадження згідно ч. 3 ст.
122, ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що
19 травня 2011 року відповідач видав
розпорядження № 170-р "Про припинення
права користування земельними
ділянками" (далі - Розпорядження),
згідно якого позивача було позбавлено
права постійного користування
земельними ділянками. Як слідує з цього
Розпорядження, підставою для
позбавлення позивача права
користування землею, стала несплата
ним земельного податку (а. с. 8).

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року у задоволені адміністративного
позову ОСОБА_4 про скасування
розпорядження від 19.05.2011 року № 170-р
відмовлено. Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 17 Земельного кодексу України
від 25.10.2001 року, визначені повноваження
місцевих державних адміністрацій у
галузі земельних відносин. До
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить: розпорядження
землями державної власності в межах,
визначених цим Кодексом; участь у
розробленні та забезпеченні виконання
загальнодержавних і регіональних
(республіканських) програм з питань
використання та корови земель;
координація здійснення землеустрою та
державного контролю за використанням
та охороною земель; підготовка
висновків щодо надання або вилучення
(викупу) земельних ділянок; викуп
земельних ділянок для суспільних
потреб у межах, визначених законом;
підготовка висновків щодо
встановлення та зміни меж сіл, селищ,
районів, районів у містах та міст;
здійснення контролю за використанням
коштів, що надходять у порядку
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
пов'язаних із вилученням (викупом)
земельних ділянок; координація
діяльності державних органів
земельних ресурсів; вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 18, 19 Земельного
кодексу України, до земель України
належать усі землі в межах її
території, в тому числі острови та
землі, зайняті водними об'єктами, які за
основним цільовим призначенням
поділяються на категорії. Земельні
ділянки кожної категорії земель, які не
надані у власність або користування
громадян чи юридичних осіб, можуть
перебувати у запасі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» від
09.04.1999р. №586-14, виконавчу владу в
областях, районах, районах Автономної
Республіки Крим, у містах Києві та
Севастополі здійснюють обласні,
районні, Київська та Севастопольська
міські державні адміністрації.

Згідно з п.12 Розділу X Земельного
кодексу України, який був чинний на
момент виникнення спірних
правовідносин, до розмежування земель
державної і комунальної власності,
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Виходячи з вищезазначеного, на час
прийняття Розпорядження діяло правило,
за яким землями в межах населених
пунктів розпоряджаються органи
місцевого самоврядування в особі
відповідних рад, а за межами населених
пунктів - органи виконавчої влади,
якими згідно ст. 1 ч. 1 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації" є
райдержадміністрації.

Позивач надав суду державний акт на
право постійного користування землею,
в якому зазначено, що земельна ділянка
знаходиться на території
Новокостянтинівської сільської ради, а
не на території с. Новокостянтинівка,
як вказує позивач (а. с. 9).

Отже, за правилами п. 12 розділу X
Перехідних положень ЗК України,
розпорядження цією земельною ділянкою
входить до сфери компетенції РДА, а не
сільради.

Що стосується доводів позивача про те,
що серед повноважень голови РДА,
закріплених ст. 39 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації",
відсутнє право на видання
розпорядження про припинення права
користування землею, слід зазначити, що
позивач безпідставно ототожнює права
голови РДА, передбачені зазначеною
статтею і повноваження самої РДА,
визначені ст. 13 цього ж Закону.
Порівняльний аналіз цих статей дає
підстави для висновку про те, що
законодавцем до повноважень
райдержадміністрації, як органу,
віднесено виконання функцій
управління у певних галузях
господарства, тоді як до відома голови
райдержадміністрації, як окремої
посадової особи, відносяться
адміністративні функції забезпечення
керівництва та створення належних умов
функціонування райдержадміністрації.

Згідно ст. 13 п. 7 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації", до
відання місцевих державних
адміністрацій у межах і формах,
визначених Конституцією і законами
України, належить вирішення питань
використання землі. Той факт, що спірне
Розпорядження підписано головою РДА, в
сенсі вищевикладеного, не означає, що
воно прийнято головою РДА.

Як зазначено у Розпорядженні,
підставою для його прийняття
послугувала ст. 141 п. "д" ЗК України,
згідно якої підставами припинення
права користування земельною ділянкою
є систематична несплата земельного
податку або орендної плати. Означені
обставини підтверджуються довідкою
Новокостянтинівської сільської ради
Братського району Миколаївської
області від 05 лютого 2014 р. № 46, згідно
якої позивач не сплачував земельний
податок з 2008 (а. с. 51).

Разом з тим, вищенаведена норма не
визначає хто саме приймає рішення про
припинення права користування землею,
оскільки саме відповідач наділений
правом розпорядження земельними
ділянками за межами населених пунктів
і діє від імені власника землі -
держави, прийняття саме ним рішення про
позбавлення раніше наданого права, не
суперечить приписам ЗК України. Стаття
6 ч. 1 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації" визначає, що
єдиним регуляторним актом, який має
право приймати райдержадміністрація, є
розпорядження.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про
скасування розпорядження від 19.05.2011
року № 170-р належним чином не
обґрунтовані, не підтвердженій
наявними у справі матеріалами та
задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити
без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року по справі № 814/147/14, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль