Справа № 2а-0370/3766/11
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 р.
Справа № 164893/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів :

головуючого судді:
Запотічного І.І.,

суддів:
Кузьмича С.М., Савицької Н.В.,

при секретарі судового засідання:
Белкіній Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Волинської торгово-виробничої
корпорації на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
13.01.2012 року у справі № 2а/0370/3766/11 за
адміністративним позовом Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції до Волинської
торгово-виробничої корпорації про
стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2011 року Луцька ОДПІ звернулася
в суд з позовом до Волинської
торгово-виробничої корпорації про
стягнення податкового боргу з рахунків
в банках, обслуговуючих відповідача, в
сумі 21 923,22 грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 13.01.2012 року
позовні вимоги Луцької ОДПІ
задоволено, стягнуто з рахунків
Волинської торгово-виробничої
корпорації в банках, обслуговуючих
платника податків, в дохід місцевого
бюджету міста Луцька кошти в сумі
податкового боргу - 21 923,22 грн.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції Волинська
торгово-виробнича корпорація
оскаржила її подавши до Львівського
апеляційного адміністративного суду
апеляційну скаргу, та з наведених в ній
підстав з посиланням на порушення
судом першої інстанції, при прийнятті
оскаржуваного рішення, норм
матеріального права та неповне
з'ясування всіх обставин справи
просить скасувати постанову
Волинського окружного
адміністративного суду та прийняти
нову постанову, якою в задоволенні
позовних вимог Луцької ОДПІ відмовити
в повному обсязі.

Представник апелянта в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову
постанову про відмову в задоволені
позовних вимог.

Позивач, будучи повідомленими про час
та місце розгляду справи,явки
представника в судове засідання не
забезпечив, що не перешкоджає розгляду
справи за його відсутності відповідно
до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції не знаходить підстав для її
задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, станом на 12 грудня 2011 року
Волинська торгово-виробнича
корпорація має податковий борг з
податку на доходи фізичних осіб у сумі
21923,22 грн., де 21920,23 грн. - недоїмка зі
сплати податкового зобов'язання згідно
з декларацією за січень 2011 року, а 2,99
грн. - пеня.

Згідно з підпунктом 16.1.4 статті 16
Податкового кодексу України платники
податків зобов'язані сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1
статті 14 ПК України податкове
зобов'язання - це сума коштів, яку
платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством.

Згідно з положеннями п. 54.1, 54.2 статті 54
ПК України платник податків самостійно
обчислює суму податкового та/або
грошового зобов'язання та/або пені, яку
зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою (крім випадків,
передбачених податковим
законодавством). Грошове зобов'язання
щодо суми податкових зобов'язань з
податку, що підлягає утриманню та
сплаті (перерахуванню) до бюджету в
разі нарахування/виплати доходу на
користь платника податку - фізичної
особи, вважається узгодженим
податковим агентом або платником
податку, який отримує доходи не від
податкового агента, в момент
виникнення податкового зобов'язання,
який визначається за календарною
датою, встановленою розділом IV цього
Кодексу для граничного строку сплати
податку до відповідного бюджету.

Колегія суддів вважає, що з аналізу
даних норм закону слідує, що податковий
агент подає розрахунок податкового
зобов'язання з доходів, що підлягають
нарахуванню і виплаті на користь
фізичної особи. При цьому розрахована
сума є узгодженою.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач у податковій декларації від
28 лютого 2011 року № 8653 зазначив
заборгованість з податку на доходи
фізичних осіб станом на 01
січня 2011 року за даними його обліку як
податкового агента у сумі 21981,96 грн., а
відтак в силу статті 54 ПК України таке
зобов'язання є узгодженим.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що згідно з п.57.1 статті 57
ПК України, платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Податковий
агент зобов'язаний сплатити суму
податкового зобов'язання (суму
нарахованого (утриманого) податку),
самостійно визначеного ним з доходу, що
виплачується на користь платника
податку - фізичної особи та за рахунок
такої виплати, у строки, передбачені
цим Кодексом.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи облікової картки відповідача,
станом на 08 вересня 2011 року за платежем
«податок на доходи фізичних осіб» ним
було сплачено 61,73 грн. Таким чином,
недоїмка становить 21920,23 грн.

Згідно з пунктом 129.1.1 статті 129 ПК
України після закінчення встановлених
цим Кодексом строків погашення
узгодженого грошового зобов'язання на
суму податкового боргу нараховується
пеня. За правилами статті 129 ПК України
на суму несвоєчасної сплати
зобов'язання позивачем нараховано пеню
у розмірі 2,99 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1
статті 14 ПК України сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання є податковим боргом.

Отже, несплачене зобов'язання у сумі
21920,23 грн., визначене у декларації
відповідачем, та нарахована пеня у сумі
2,99 грн. є податковим боргом останнього.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо відсутності у
Волинської торгово-виробничої
корпорації належних доказів погашення
податкового боргу згідно з аналізом
рахунку 6411 за 2007-2011 роки,
розрахунково-платіжними відомостями
за грудень 2008 року - листопад 2011 року,
оскільки ці документи в розумінні
статті 70 КАС України не є належними
доказами погашення податкового боргу
чи його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, зважаючи на наявність у
підприємства податкового боргу (у
зв'язку із несплатою у попередніх
податкових періодах самостійно
визначених податкових зобов'язань), а
також з тієї підстави, що податковий
борг не переривався позивачем
вживалися заходи з метою його
погашення відповідно до Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» та ПК
України: відповідачу було надіслано
податкову вимогу від 19 березня 2007 року
№ К1/372 та в подальшому у відповідності
до статті 89 ПК України прийнято рішення
про опис майна у податкову заставу від
25 серпня 2011 року. Разом з тим, вказані
заходи не спричинили повного погашення
відповідачем податкового боргу,
загальна сума якого становить 21923,22 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
висновком суду першої інстанції та
вважає ,що позовні вимоги Луцької ОДПІ
до Волинської торгово-виробничої
корпорації про стягнення 21923,22 грн. з
рахунків у банках, обслуговуючих
відповідача, для погашення податкового
боргу є обґрунтованими, а тому судом
першої інстанції їх задоволено
правильно.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
Волинської торгово-виробничої
корпорації суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
її апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Волинської
торгово-виробничої корпорації
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 13.01.2012 року
у справі № 2а/0370/3766/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
І.І.
Запотічний

Судді
С.М.Кузьмич

Н.В.Савицька

Повний текст ухвали складено 01.08.2014
року.