Справа № 804/4860/14
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
14 травня 2014 р. Справа № 804/4860/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі: судді
Борисенка П.О., при секретарі судового
засідання - Сергієнка В.Ю., за участю
представника позивача -ОСОБА_1,
представників відповідача - Кисельова
А.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
до Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі
Головного управління Міндоходів у
про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення,-
ОСОБА_3 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в якому
просить визнати нечинним податкового
року про збільшення грошового
зобов'язання по орендній платі за землю
з фізичних осіб та штрафних санкцій на
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що висновки акту перевірки
щодо заниження позивачем орендної
плати за земельні ділянки за 2011 рік-
9293,38 грн., за 2012 рік - 9293,38 грн., за 2013 рік -
9293,38 грн. є протиправними. Позивач
вважає, що він не порушував податкового
законодавства, оскільки сплачував
орендну плату у розмірі визначеному в
договорі оренди землі, укладеного
19.04.2007 р. між позивачем та
Дніпропетровською міською радою, який
посвідчений нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі за номером №
902 та який є чинним, а також вважає
вищенаведений висновок Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
протиправним, та таким, що не базується
на нормах чинного законодавства.
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
У судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти
позовних вимог та просив відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
підстави викладені в акті перевірки.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено наступні
З матеріалів справи вбачається, що на
підставі наказу від 05.03.2014 р. № 323 та
повідомлення від 05.03.2014р. № 112, виданого
ДПІ у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області згідно з п.п
75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.1 п. 78.1 ст.78, п. 79.1 та
п.79.2 ст. 79 Податкового Кодексу України
була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ФОП
ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2) з питань повноти
нарахування з орендної плати за землю
за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013р.
Копія наказу ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 05.03.2014 року № 323 та
повідомлення від 05.03.2014р. № 112 про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ФОП
ОСОБА_3 направлені поштою 11.03.2014 року та
отримані позивачем 18.03.2014 року.
За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області було складено акт №
716/173/НОМЕР_2 від 28.03.2014 року «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ФОП
ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2) з питань повноти
нарахування з орендної плати за землю
за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013р.
Відповідно до п. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20 ПК
України контролюючі органи мають право
проводити відповідно до законодавства
перевірки і звірки платників податків
(крім Національного банку України).
Згідно п. 75.1, п. 75.1.2 ст. 75 ПК України
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки
проводяться контролюючими органами в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на контролюючі органи.
Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
Особливості проведення документальної
невиїзної перевірки передбачені ст. 79
ПК України. Так, згідно з п. 79.1 цієї
статті документальна невиїзна
перевірка здійснюється у разі
прийняття керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених ст.ст. 77 та 78
цього Кодексу. Документальна невиїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 цього
Кодексу документів та даних, наданих
платником податків у визначених цим
Кодексом випадках, або отриманих в
інший спосіб, передбачений законом.
Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам контролюючого органу
право розпочати проведення
документальної невиїзної перевірки.
Відповідно до п. 78.1. ст. 78 ПК України
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин: за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
якщо платник податків не надасть
пояснення та їх документальні
підтвердження на обов'язковий
письмовий запит контролюючого органу,
в якому зазначаються можливі порушення
цим платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту; платником податків не подано в
установлений законом строк податкову
декларацію або розрахунки, якщо їх
подання передбачено законом;
платником податків подано
контролюючому органу уточнюючий
розрахунок з відповідного податку за
період, який перевірявся контролюючим
органом; виявлено недостовірність
даних, що містяться у податкових
деклараціях, поданих платником
податків, якщо платник податків не
надасть пояснення та їх документальні
підтвердження на письмовий запит
контролюючого органу, в якому
зазначено виявлену недостовірність
даних та відповідну декларацію
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту; платником податків подано в
установленому порядку контролюючому
органу заперечення до акта перевірки
або скаргу на прийняте за її
результатами податкове
повідомлення-рішення, в яких
вимагається повний або частковий
перегляд результатів відповідної
перевірки або скасування прийнятого за
її результатами податкового
повідомлення-рішення у разі, коли
платник податків у своїй скарзі
(запереченнях) посилається на
обставини, що не були досліджені під
час перевірки, та об'єктивний їх
розгляд неможливий без проведення
перевірки. Така перевірка проводиться
виключно з питань, що стали предметом
оскарження; розпочато процедуру
реорганізації юридичної особи (крім
перетворення), припинення юридичної
особи або підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця, закриття
постійного представництва чи
відокремленого підрозділу юридичної
особи, в тому числі іноземної компанії,
організації, порушено провадження у
справі про визнання банкрутом платника
податків або подано заяву про зняття з
обліку платника податків; платником
подано декларацію, в якій заявлено до
відшкодування з бюджету податок на
додану вартість, за наявності підстав
для перевірки, визначених у розділі V
цього Кодексу, та/або з від'ємним
значенням з податку на додану вартість,
яке становить більше 100 тис. гривень;
щодо платника податку подано скаргу
про ненадання таким платником податків
податкової накладної покупцю або про
порушення правил заповнення
податкової накладної у разі ненадання
таким платником податків пояснень та
документального підтвердження на
письмовий запит контролюючого органу,
в якому зазначаються інформація зі
скарги або про порушення правил
заповнення податкової накладної з дня
його отримання; отримано судове
рішення суду (слідчого судді) про
призначення перевірки або постанову
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
слідчого, прокурора, винесену ними
відповідно до закону; контролюючим
органом вищого рівня в порядку
контролю за діями або бездіяльністю
посадових осіб контролюючого органу
нижчого рівня здійснено перевірку
документів обов'язкової звітності
платника податків або матеріалів
документальної перевірки, проведеної
контролюючим органом нижчого рівня, і
виявлено невідповідність висновків
акта перевірки вимогам законодавства
або неповне з'ясування під час
перевірки питань, що повинні бути
з'ясовані під час перевірки для
винесення об'єктивного висновку щодо
дотримання платником податків вимог
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 86.1. ст. 86 ПК України результати
перевірок (крім камеральних та
електронних перевірок) оформлюються у
формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про
результати перевірки не зараховується
до строку проведення перевірки,
встановленого цим Кодексом (з
урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з
висновками акта такий платник
зобов'язаний підписати такий акт
перевірки із зауваженнями, які він має
право надати разом з підписаним
примірником акта або окремо у строки,
передбачені цим Кодексом.

Згідно п. 86. 7 ст. 86 ПК України у разі
незгоди платника податків або його
законних представників з висновками
перевірки чи фактами і даними,
викладеними в акті (довідці) перевірки,
вони мають право подати свої
заперечення до контролюючого органу за
основним місцем обліку такого платника
податків протягом п'яти робочих днів з
дня отримання акта (довідки). Такі
заперечення розглядаються
контролюючим органом протягом п'яти
робочих днів, що настають за днем їх
отримання (днем завершення перевірки,
проведеної у зв'язку з необхідністю
з'ясування обставин, що не були
досліджені під час перевірки та
зазначені у зауваженнях), та платнику
податків надсилається відповідь у
порядку, визначеному статтею 58 цього
Кодексу для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень. Платник
податку (його уповноважена особа та/або
представник) має право брати участь у
розгляді заперечень, про що такий
платник податку зазначає у
запереченнях.

Не погоджуючись з висновками акту
перевірки, позивач 01.04.2014р. подав до ДПІ
заперечення на акт перевірки.
Заперечення були залишенні
відповідачем без задоволення, про що
було повідомлено позивача листом №
8585/10/17-325 від 03.04.2014 р.

03.04.2014 року ДПІ у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська винесено відносно
позивача податкове повідомлення -
рішення форми «Р» № № від 03
квітня 2014 року про збільшення
грошового зобов'язання за платежем
орендна плата з фізичних осіб за
основним платежем на суму 27 880 грн. 14
коп., за штрафними санкціями на суму 5809
грн. 36 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням,
позивач звернувся до суду про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення.

Досліджуючи правомірність винесення
ДПІ у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів
податкового повідомлення - рішення
форми «Р» № №від 03
квітня 2014 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до висновку Акту перевірки
встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 вимог
п.п. 16.1.4 п. 16.1. ст. 16 та п. 288.35 ст. 288
Податкового кодексу України, внаслідок
чого встановлено заниження орендної
плати за земельні ділянки, розташовані
на території Бабушкінського району, за
за 2011 рік- 9293,38 грн., за 2012 рік - 9293,38 грн.,
за 2013 рік - 9293,38 грн.

В обґрунтування таких висновків,
відповідач в акті перевірки
посилається на наступні обставини:

Згідно п. 5.2 даних договорів цільове
призначення земельної ділянки - землі
історико-культурного призначення.

Пунктом 276.3 статті 276 ПКУ встановлено,
що податок за земельні ділянки
(в межах населених пунктів) на
територіях та об'єктах
історико-культурного призначення
місцевого значення, використання яких
не пов'язано з функціональним
призначенням цих територій та об'єктів,
справляється із застосуванням
коефіцієнту 1,5.

Статтею 67 Конституції України також
визначено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Пунктом 274.1 ст.274 ПКУ визначено, що
ставка податку за земельні ділянки,
нормативну грошову оцінку яких
проведено, встановлюється у розмірі 1
відсотка від їх нормативної грошової
оцінки.

Позивачем згідно наданої до ДПІ
податкової декларації задекларована
орендна плата за землю на 2011 рік, 2012 рік,
2013 рік, лише згідно п.288.5 ст.288 ПКУ, без
урахування коефіцієнту, визначеного п.
276.3 ст. 276 ПКУ.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.04.2007р. між Дніпропетровською міською
радою та ФОП ОСОБА_3 був укладений
Договір оренди земельної ділянки
терміном на 15 років, зареєстрований в
реєстрі за № 902 (державна реєстрація
20.07.07 за №53). Відповідно до п. 1.1
Договору ФОП ОСОБА_3 прийняв в строкове
платне користування земельну ділянку
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 0,2701га, площа частки,
за яку справляється орендна плата
становить 3,56% або 0,0096 га, зареєстрована
в Державному реєстрі земель за
кадастровим номером :02:388:0005.

Відповідно до п. 1.2. вищезазначеного
договору цільове використання
земельної ділянки (УКЦВЗ) 1.11.6 (інша
комерційна діяльність).

Відповідно до п. 4.1. договору річна
орендна плата за земельну ділянку
встановлюється у грошовій формі з
урахуванням п. 2.1 цього договору, у
розмірі земельного податку
збільшеного на коефіцієнт 1,3.

Обчислення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної або
комунальної власності здійснюється з
урахуванням їх цільового призначення
та коефіцієнтів індексації визначених
законодавством, за затвердженими
Кабінетом Міністрів України формами,
заповнюються під час укладання або
зміни умов договору оренди чи
продовження його дії. (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 14.3. невід'ємними
частинами вищезазначених договорів є
розрахунок розміру орендної плати за
земельні ділянки державної або
комунальної власності, грошова оцінка
яких проведена; довідка про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки.

Пунктом 4.3. договорів сторони
встановили, що зміна нормативної
грошової оцінки земельної ділянки та
її індексація проводиться внесення
змін та доповнень до цього договору у
порядку та у випадках передбачених
законодавством України.

Відповідно до п. 12.1 договорів зміна
умов договору здійснюється у письмовій
формі за взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку.

Судом встановлено, що зміни до умов
договору, а саме щодо розміру орендної
плати та порядку його визначення,
сторонами не вносились.

Слід зазначити, що вищезазначений
договір укладався до набрання чинності
Податковим кодексом України - 01.01.2011р.
Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулювалися на той час Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, Законом України «Про оренду
землі», Законом України «Про плату за
землю», та іншими нормативно правовими
актами, прийнятими відповідно до них, а
також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
плату за землю» , який втратив чинність
01.01.2011р.) використання землі в Україні є
платним. Плата за землю справляється у
вигляді земельного податку або
орендної плати, що визначається
залежно від грошової оцінки земель. За
земельні ділянки, надані в оренду,
справляється орендна плата.

Граничний розмір орендної плати за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
встановлено Законом України «Про
оренду землі», що є обов'язковим при
укладанні відповідних договорів.

Відповідно до частини першої статті 21
цього Закону орендна плата - це платіж,
який орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.

Підставою нарахування земельного
податку відповідно до статті 13 Закону
Закону України «Про плату за землю» є
дані державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, - договір оренди такої
земельної ділянки.

За частиною четвертою статті 21 Закону
України «Про оренду землі» річна
орендна плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів, розподіляється і
використовується відповідно до закону
і не може бути меншою для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України «Про
плату за землю»; для інших категорій
земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України «Про плату за землю».

Водночас, відповідно до пункту 13
Типового договору оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.03.2004 № 220,
редакція якого також викладена в
пункті розділу «Орендна плата»
договорів оренди землі, укладених
позивачем із Дніпропетровською
міською радою, передбачено перегляд
розміру орендної плати у разі, зокрема,
зміни розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів, у тому числі
внаслідок інфляції.

Згідно з пунктом 8 частини першої
статті 14 Закону України «Про систему
оподаткування», який втратив чинність
01.01.2011, до загальнодержавних платежів
належить такі податки і збори
(обов'язкові платежі), як плата за землю
(земельний податок, а також орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності).

Приписами статті 21 Закону України «Про
оренду землі» та статті 8 Закону
України «Про плату за землю»
законодавець передбачив внесення змін
до розміру орендної плати за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності.

Статтею 30 Закону України «Про плату за
землю» встановлено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.

При цьому, статтею 654 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміна
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється, якщо
інше не встановлено договором або
законом чи не випливає зі звичаїв
ділового обороту.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Так, 01.01.2011 року набрав чинності
Податковий кодексу України, статтею 288
визначено, що органи виконавчої влади
та органи місцевого самоврядування,
які укладають договори оренди землі,
повинні до 1 лютого подавати
контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
переліки орендарів, з якими укладено
договори оренди землі на поточний рік,
та інформувати відповідний
контролюючий орган про укладення
нових, внесення змін до існуючих
договорів оренди землі та їх
розірвання до 1 числа місяця, що настає
за місяцем, у якому відбулися зазначені
зміни.

Платником орендної плати є орендар
земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна
ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної
плати встановлюються у договорі оренди
між орендодавцем (власником) і
орендарем.

Розмір орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума
платежу:не може бути меншою 3 відсотків
нормативної грошової оцінки; не може
перевищувати: а) для земельних ділянок,
наданих для розміщення, будівництва,
обслуговування та експлуатації
об'єктів енергетики, які виробляють
електричну енергію з відновлюваних
джерел енергії, включаючи технологічну
інфраструктуру таких об'єктів
(виробничі приміщення, бази,
розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), - 3 відсотки нормативної
грошової оцінки; б) для земельних
ділянок, які перебувають у державній
або комунальній власності та надані
для будівництва та/або експлуатації
аеродромів - чотирикратний розмір
земельного податку, що встановлюється
цим розділом; в) для інших земельних
ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків
нормативної грошової оцінки; може бути
більшою граничного розміру орендної
плати, ніж зазначений у підпункті 288.5.2,
у разі визначення орендаря на
конкурентних засадах.

Плата за суборенду земельних ділянок
не може перевищувати орендної плати.

Податковий період, порядок обчислення
орендної плати, строк сплати та порядок
її зарахування до бюджетів
застосовується відповідно до вимог
статей 285-287 цього розділу.

Але в тій же 288 статті Податкового
кодексу України зазначено, що
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Таким чином, відповідно до
законодавства України питання про
установлення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності вирішується за
згодою сторін договору оренди
земельного ділянки із закріпленням
розміру орендної плати в такому
договорі оренди. Підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки.

Договір оренди землі є
цивільно-правовим, а отже, йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про те, що хоча зміна розміру
земельного податку згідно із Законом
України від 03.06.2008 № 309-VІ «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» є підставою для перегляду
встановленого розміру орендної плати
шляхом внесення відповідних змін до
договору оренди землі його учасниками,
зазначене не тягне автоматичну зміну
умов договору щодо розміру орендної
палати, а відтак і відповідного
донарахування податковою інспекцією
суми податкового зобов'язання з
орендної плати із застосуванням
штрафних санкцій за податковим
повідомленням-рішенням.

Таку ж думку виклав Вищий
адміністративний суд України в
ухвалах: від 12.08.2013 у справі № К/9991/74585/12,
від 04.11.2013 у справі № К/9991/35787/11.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 КАС
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 КАС України, полягає
в наступному, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 69 КАС доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 71, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 -
задовольнити.

Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
03.04.2014 року про збільшення грошового
зобов'язання по орендній платі за землю
з фізичних осіб та штрафних санкцій на
загальну суму 33689 грн. 50 коп.

Присудити ОСОБА_3 здійснені ним
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету в сумі 182,70
грн. (сто вісімдесят дві гривні
сімдесят копійок).

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги в порядку,
встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складений 19.05.2014
р.

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили 19.05.2014р. Суддя З
оригіналом згідно Помічник судді
П.О.Борисенко
П.О.Борисенко
І.В.Калита