Справа № 809/2345/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"24" липня 2014 р.
справа № 809/2345/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача: Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області - Григоріва
В.М.,

представника відповідача: Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції - Судака М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції про визнання
неправомірними дій та зобов'язання до
вчинення дій по виконавчому
провадженні ВП №41418836, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 16.07.2014 року
відкрито провадження у справі за
позовом Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі по
тексту - позивач, Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську) до
Відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції (далі по тексту -
відповідач, Відділ державної
виконавчої служби) про визнання
неправомірними дій та зобов'язання до
вчинення дій по виконавчому
провадженні ВП №41418836.

Позов мотивовано тим, що старшим
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Судаком М.М. в
порушення вимог статей 25, 26 Закону
України "Про виконавче провадження",
Кодексу адміністративного судочинства
України, протиправно, без визначених
законом правових підставі, 10.01.2014 року,
прийнято постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа Івано-Франківського окружного
адміністративного суду №809/3116/13-а про
стягнення з платника податку
податкового боргу. Просить суд: визнати
протиправними дії державного
виконавця щодо відмови в прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження;
скасувати постанову державного
виконавця від 10.01.2014 року ВП №41418836 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження; зобов'язати відповідача
відкрити виконавче провадження на
підставі виконавчого листа суду від
05.12.2013 року №809/3116/13-а про стягнення з
приватного підприємства "Скол" 12 591,31
гривень податкового боргу.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
пояснив, що 08.11.2013 року постановою
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду по справі
№809/3116/13-а стягнуто податковий борг з
приватного підприємства "Скол" на суму
12 591,31 гривень. Дана постанова набрала
законної сили. Івано-Франківським
окружним адміністративним судом 05.12.2013
року видано виконавчий лист, який
направлено до Відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції.
Відповідачем постановою від 10.01.2014 року
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження ВП №41418836 на підставі вимог
пункту 8 частини 1 статті 26 Закону
України "Про виконавче провадження". В
оскаржуваній постанові державний
виконавець зазначив, що порядок
стягнення податкового боргу платників
податків регулюється виключно статями
95-99 Податкового кодексу України, за
змістом яких стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини
(пункт 95.3 статті 95 Податкового кодексу
України). Із змісту даної законодавчої
норми відповідач дійшов помилкового
висновку, що Податковим кодексом
України встановлено особовий порядок
виконання судових рішень про стягнення
коштів з платника податків у рахунок
погашення податкового боргу. Органами
стягнення за такими рішеннями, які
здійснюють процедури їх примусового
виконання, є контролюючі органи в
розумінні Податкового кодексу України,
але стягував не позбавлений права
пред'явити на виконання рішення суду у
відповідності до вимог Закону України
"Про виконавче провадження".
Помилковими вважає позивач доводи
державного виконавця про окремий
законодавчо встановлений порядок
примусового виконання судових рішень
про стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу, при
реалізації якого органи державної
виконавчої служби не повинні
залучатися. Представник позивача
зауважив, що Податковим кодексом
України дійсно встановлений
спеціальний спрощений порядок
стягнення із рахунків боржника
податкового боргу за рахунок його
коштів. Втім, реалізація органами
державної податкової служби такого
порядку не виключає можливість
отримання виконавчого листа і
пред'явлення його до виконання через
органи державної виконавчої служби.
Податковим кодексом України не
визначено юридичні обставини, які є
підставами для відмови у відкритті
виконавчого провадження за
виконавчими листами суду про стягнення
із платників податку податкового
боргу. Просив позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача заперечив по
суті заявлених позовних вимог з огляду
на положення Податкового кодексу
України, Закону України "Про виконавче
провадження", Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Національного банку
України від 21 січня 2014 року № 22 (надалі
по тексту - Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті). Зазначив, що державним
виконавцем правомірно відмовлено у
відкритті виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013 року
№809/3116/13-а, оскільки положеннями статей
95-99 Податковий кодекс України у своєму
зв'язку із Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, передбачено окремий порядок
примусового виконання судових рішень
про стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу, до якого
органи державної виконавчої служби не
залучаються. В даному випадку органом,
який забезпечує виконання судового
рішення є територіальні підрозділи
держаної податкової служби. Такий
процес стягнення коштів на погашення
податкового боргу включає обов'язок
позивача вчиняти певні дії, прийняття
рішень із направленням їх до
відповідних фінансових установ на
безспірне списання (стягнення) коштів в
рахунок погашення податкового боргу.
Такий, встановлений Податковим
кодексом України, спеціальний порядок
виконання судового рішення у спірних
відносинах виключає його примусове
виконання через органи державної
виконавчої служби, а відтак у
відповідача були наявні усі правові
підстави, відмовляючи у відкритті
виконавчого провадження, застосувати
положення пункту 8 частини 1 статті 26
Закону України "Про виконавче
провадження". Просив у задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
дослідивши і оцінивши зібрані по
справі докази, в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 05.12.2013 року
видано виконавчий лист №809/3116/13-а щодо
стягнення за рахунок готівки та з
розрахункових рахунків у банку,
обслуговуючих приватного підприємства
"Скол" в дохід державного бюджету
податковий борг в сумі 12 591,31 гривень
(а.с. 10).

З метою виконання даного виконавчого
листа 20.12.2013 року Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
звернулася у Відділ державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції із заявою
про примусове виконання (а.с. 19).

10.01.2014 року старший державний
виконавець Відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції Судак М.М.
прийняв постанову ВП №41418836
про відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) з
примусового виконання виконавчого
листа за №809/3116/13-а (а.с. 8-9).

Із змісту описової і мотивувальної
частини постанови відповідача слідує,
що вона прийнята на підставі пункту 8
частини 1 статті 26 Закону України "Про
виконавче провадження" та в зв'язку з
тим, що порядок стягнення податкового
боргу платників податків регулюється
статтями 95-99 Податкового кодексу
України, а механізм виконання судових
рішень про стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу
передбачений главою 12 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті.

В оскаржуваній постанові зазначено, що
чинне законодавство передбачає
окремий порядок примусового виконання
судових рішень про стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу та
сформовано висновок, що органи
державної виконавчої служби до цієї
процедури не залучаються, оскільки
процедура погашення податкового боргу
є самостійною і регулюється окремими
нормами Податкового кодексу України, а
не законодавством про виконавче
провадження.

Таку правову позицію відповідач
сформував, посилаючись на
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України №
1484/12/13-13 від 24.10.2013 року.

Надаючи правову оцінку діям
відповідача, досліджуючи
правомірність постанови від 10.01.2014 року
ВП №41418836 на предмет наявності
юридичних підстав відмови у відкритті
виконавчого провадження, встановлених
законом, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (надалі по тексту - рішення).

Частинами 1 та 2 статті 2 коментованого
Закону встановлено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(надалі по тексту - державні виконавці).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 11
Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець,
серед іншого, здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (надалі по тексту - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

За змістом пункту 4 частини 2 статті 17
вказаного вище Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою виконавчі листи, що видаються
судами.

Пунктом 1 частини 2 цієї статті Закону
встановлено, що такими документами є:
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Згідно частин 1 і 2 статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

При цьому, підстави для відмови у
відкритті виконавчого провадження
визначені пунктами 1-9 частини 1 статтею
26 коментованого Закону.

Як встановлено з матеріалів справи, у
оскаржуваній постанові про відмову у
відкритті виконавчого провадження
державний виконавець посилається на
пункт 8 частини 1 статті 26 Закону
України "Про виконавче провадження",
тобто на підставі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження. При цьому, відповідач
застосування даної норми Закону
обґрунтовує наявністю окремого
порядку стягнення податкового боргу з
платників податків, який регулюється
статтями 95-99 Податкового кодексу
України та виконується органами
державної податкової служби.

Суд погоджується із частиною даних
тверджень відповідача, в зв'язку з тим,
що згідно пункту 95.3 Податкового
кодексу України стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

З аналізу наведеної норми слідує, що
Податковим кодексом України
встановлено один із способів і
порядків виконання судових рішень про
стягнення коштів з платника податків у
рахунок погашення податкового боргу.
Органами стягнення за такими
рішеннями, які здійснюють їх
примусового виконання, є контролюючі
органи в розумінні Податкового кодексу
України, до яких належить і Державна
податкова інспекція у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області.

Проте, вказані положення Податкового
кодексу України, а також зміст
Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України
№1484/12/13-13 не виключають можливості
здійснення виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа суду,
виданого відповідно до процесуального
законодавства України, в тому числі
Кодексу адміністративного судочинства
України.

На переконання суду, при прийнятті
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження державним
виконавцем не правомірно застосовано
пункт 8 статті 26 Закону України "Про
виконавче провадження", адже статтями
95-99 Податкового кодексу України не
визначено порядок відмови у відкритті
виконавчого провадження за наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Відповідно до частини 2 статті 14
Кодексу адміністративного судочинства
України, статті 13 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" постанови
та ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Частиною 4 статті 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що примусове виконання
судових рішень в адміністративних
справах здійснюється в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

За змістом частини 5 цієї ж статті
Кодексу адміністративного судочинства
України процесуальні питання,
пов'язані з виконанням судових рішень в
адміністративних справах, вирішує
суддя адміністративного суду
одноособово, якщо інше не встановлено
цим Кодексом.

За кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається один
виконавчий лист (частина 1 статті 258
Кодексу адміністративного судочинства
України).

У оскаржуваній постанові державний
виконавець ставить під сумнів
законність видачі судом виконавчого
листа у справі №809/3116/13-а.

У спірних правовідносинах виконавчий
лист в порядку статті 259 Кодексу
адміністративного судочинства України
не визнаний судом, який його видав,
таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки виконавчий лист не був
визнаний таким, що не підлягає
виконанню, у відповідача не було
підстав для відмови у відкритті
виконавчого провадження (відмови в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) із посиланням на пункт 8
статті 26 Закону України "Про виконавче
провадження".

Отримавши виконавчий лист, державний
виконавець із посиланням на пункт 8
статті 26 Закону України "Про виконавче
провадження" необґрунтовано відмовив у
відкритті виконавчого провадження,
протиправно трактуючи норми
законодавства України на власний
розсуд, тим самим затягуючи виконання
судового рішення.

Відносно врахування відповідачем
змісту Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
24.10.2013 №1484/12/13-13 "Щодо порядку виконання
судових рішень про стягнення з
платників податків коштів у рахунок
погашення податкового боргу" суд
зазначає, що такий лист має
рекомендаційний характер, не має
правого статусу закону, відтак
обставини, викладені у ньому, не можуть
виключати здійснення виконавчого
провадження за виданими у
встановленому процесуальним законом
порядку виконавчих листів.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
вказаним листом Вищий
адміністративний суд України надав
рекомендації адміністративним судам в
конкретних випадках перевіряти
наявність достатніх підстав для видачі
у порядку статей 257 та 258 Кодексу
адміністративного судочинства України
органам державної податкової служби
виконавчих листів про примусове
виконання судових рішень про стягнення
податкового боргу із юридичних осіб.

Зазначено, що порядок погашення
податкового боргу за рішенням суду про
стягнення коштів з рахунків платника
податку у банках, які обслуговують
останнього, - є самостійною процедурою,
яка регулюється статтею 95 Податкового
кодексу України, і може здійснюватися
без виконавчого провадження.

При цьому, вказаний лист не надає
рекомендацій щодо необхідності
відмовляти у відкритті виконавчих
проваджень за наявності виданого
виконавчого листа адміністративним
судом про стягнення з юридичної особи
податкового боргу у спосіб визначений
у резолютивній частині постанови суду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
положення Податкового кодексу України,
Кодексу адміністративного судочинства
України і Закону України "Про виконавче
провадження" в питанні погашення в
користь державного або місцевого
бюджету податкового боргу за рішенням
суду про стягнення коштів з рахунків
платника податку у банках, які його
обслуговують, і за рахунок готівки
такого платника податку, не
конфліктують між собою, не виключають і
не суперечать одні з одними.

Відтак, суд вважає, що виконання
судових рішень про стягнення
податкового боргу може здійснюватися
самостійно територіальними органами
державної податкової служби в порядку
пунктів 95.3 і 95.4 статті 95 Податкового
кодексу України, Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, так і за заявою
стягувача - шляхом отримання
виконавчого листа та передачі його на
примусове виконання в органи державної
виконавчої служби в порядку,
визначеному Законом України "Про
виконавче провадження".

Враховуючи наведене та з огляду на те,
що 05.12.2013 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом
виданий виконавчий лист щодо
примусового виконання постанови суду у
справі №809/3116/13-а про стягнення з
приватного підприємства "Скол"
податкового боргу в сумі 12 591,31 гривень,
суд приходить до висновку про
наявність права у Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську на
звернення до виконавчої служби з метою
виконання рішення суду та обов'язку
державного виконавця вирішити питання
про відкриття виконавче провадження.

Вчинення дій суб'єктом владних
повноважень і прийняття ним рішень є
способом здійснення власної
компетенції та являє собою процес
реалізації наданих законом функцій
такому суб'єкту владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Беручи до уваги наведене вище, суд
приходить до висновку про
протиправність постанови Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції від 10.01.2014 року та її
скасування, а також - протиправності
дій щодо відмови у прийнятті до
виконання виконавчого листа
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду.

З приводу позовних вимог про
зобов'язання Відділ державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції відкрити
виконавче провадження по примусовому
виконанню судового рішення по справі
№809/3116/13-а на підставі виконавчого
листа від 05.12.2013 року, суд зазначає
наступне.

Згідно положень частин 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

При цьому, суд не підміняє суб'єкта
владних повноважень в реалізації
відповідних управлінських функцій і
вирішенні питань, віднесених до
виключної компетенції такого суб'єкта.

Питання про відкриття виконавчого
провадження із перевіркою виконавчого
листа на відповідність вимогам,
встановлених законом, дотримання
строків пред'явлення до виконання
такого виконавчого документа
віднесено виключно до компетенції
державного виконавця та не входить до
компетенції суду, а тому вказані
позовні вимоги є такими, що не
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

Водночас, частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, враховуючи висновок суду
про обґрунтованість позовних вимог
щодо необхідності скасування
оскаржуваної постанови, з метою
захисту прав та інтересів позивача, суд
вважає за можливе вийти за межі
позовних вимог та зобов'язати
відповідача повторно розглянути заяву
про примусове виконання виконавчого
листа Івано-Франківського окружного
адміністративного суду за №809/3116/13-а
від 05.12.2013 року щодо стягнення з
приватного підприємства "Скол" 12 591,31
гривень податкового боргу.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Судак М.М. щодо
відмови в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа за
№809/3116/13-а, виданого 05.12.2013 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом, про стягнення
з приватного підприємства "Скол" 12 591,31
гривень податкового боргу.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Судак М.М. від 10.01.2014
року ВП №41418836 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) з примусового виконання
виконавчого листа за №809/3116/13-а,
виданого 05.12.2013 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції повторно
розглянути заяву Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області щодо
примусового виконання виконавчого
листа за №809/3116/13-а, виданого 05.12.2013 року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом, про стягнення
з приватного підприємства "Скол" 12 591,31
гривень податкового боргу.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 5 днів. У зв'язку із
вказаним постанова в повному обсязі
виготовлена 29.07.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.