Справа № 2-а-4368/08/1770
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року м. Київ
К/9991/9308/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Костопільської міжрайонної державної
податкової інспекції Рівненської
області

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2009 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року

у справі № 2-а-4368/08/1770

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Костопільської міжрайонної
державної податкової інспекції
Рівненської області

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2009 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року, позов Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 (далі
- СПД-ФО ОСОБА_3; позивач) до
Костопільської міжрайонної державної
податкової інспекції Рівненської
області (далі - Костопільська МДПІ
Рівненської області; відповідач)
задоволено повністю. Податкове
повідомлення-рішення № /0 від 07
липня 2008 року визнано протиправним та
скасовано в повному обсязі з моменту
його прийняття. Присуджено з
Державного бюджету України на користь
СПД-ФО ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3,40
грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Костопільська МДПІ Рівненської
області, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 17
березня 2009 року, ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 грудня 2011 року та прийняти нове
рішення у справі.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
виїзну планову перевірку СПД-ФО ОСОБА_3
за період з 01 січня 2007 року по 31 березня
2008 року, за результатами якої складено
акт № 522/17/НОМЕР_1
від 20 червня 2008 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 07 липня 2008 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 32 890,50 грн. (21 927,00 грн.
- основний платіж, 10 963,50 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
СПД-ФО ОСОБА_3 підпунктів
7.2.1, 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) з огляду на
неправомірне включення до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість на підставі податкової
накладної № 4321 від 03 грудня 2007 року,
виписаної на його адресу Товариством з
обмеженою відповідальністю «Ферум-М»,
яке не мало статусу платника податку на
додану вартість.

Задовольняючи позов повністю,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1
Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Як встановлено судами на підставі
листа Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва № 2271/9/10-209
від 05 березня 2009 року,
ТОВ «Ферум-М» зареєстровано в якості
платника податку на додану вартість
21 лютого 2005 року
(Свідоцтво № 37676969).

18 січня 2008 року Свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість № 37676969 анульовано у зв'язку з
перереєстрацією товариства та цього ж
дня видано нове Свідоцтво № 100090364.

Отже, на момент виписки на адресу
позивача податкової накладної
№ 4321 від 03 грудня 2007 року контрагент
СПД-ФО ОСОБА_3 мав статус платника
податку на додану вартість, що виключає
підстави для зменшення сформованого
підприємцем податкового кредиту на
суму податку на додану вартість у
розмірі 21 927,00 грн.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 17
березня 2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 грудня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Костопільської
міжрайонної державної податкової
інспекції Рівненської області
відхилити, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 17
березня 2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.