Справа № 810/2074/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2074/14
Головуючий у 1-й інстанції: Панченко
Суддя-доповідач: Оксененко
У Х В А Л А

Іменем України

07 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2,
представника позивача - ОСОБА_3,
представника відповідача - Юрченко М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
митниці Міндоходів на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Міністерства доходів
і зборів України, Київської обласної
митниці про визнання протиправними і
скасування наказів, поновлення на
роботі та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Міністерства доходів і
зборів України, Київської обласної
митниці, в якому з урахуванням
уточнених позовних вимог просив
визнати протиправними і скасувати
накази Державної митної служби України
від 09.01.2009 № 1-к (правонаступник -
Міністерство доходів і зборів України),
Бориспільської митниці від 10.01.2009 № 4-к
(правонаступник - Київська обласна
митниця); зобов'язати Державну митну
службу України поновити позивача на
посаді інспектора відділу митного
оформлення № 4 Бориспільської митниці;
зобов'язати Державну митну службу
України виплатити позивачеві
заборгованість по заробітній платі за
час вимушеного прогулу.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним
судовим рішенням, Київська митниця
Міндоходів подала апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог - відмовити.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу, які
прибули в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 проходив службу в митних
органах та прийняв присягу державного
службовця. З 07.08.2008 позивач працював на
посаді заступника начальника митного
поста "Одесса-порт" Південної митниці.

Наказом Державної митної служби
України № 2444-к від 17.11.2008 "За
номенклатурою посад Голови Служби"
було прийнято рішення про звільнення
заступника начальника митного поста
"Одесса-порт" Південної митниці ОСОБА_2
із займаної посади з 17.11.2008 у порядку
переведення до Бориспільської митниці
відповідно до пункту 5 статті 36
Кодексу законів про працю України.

Наказом Бориспільської митниці
Державної митної служби України № 1-к
від 08.01.2009 "Про призначення", ОСОБА_2 було
призначено на посаду інспектора
відділу митного оформлення № 4
Бориспільської митниці з 08.01.2009 на
умовах строкового трудового договору
на період відпустки для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку працівника відділу ОСОБА_5 у
порядку переведення з Південної
митниці.

Наказом Державної митної служби
України № 1-к від 09.01.2009 "По особовому
складу митних органів" ОСОБА_2 було
звільнено з займаної посади інспектора
відділу митного оформлення № 4
Бориспільської митниці за порушення
Присяги державних службовців,
відповідно до пункту 6 частини 1 статті
30 Закону України "Про державну службу",
що виявилось у несумлінному виконанні
службових обов'язків.

Вважаючи вказані дії відповідача
протиправними, позивач звернувся з
вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про їх обґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про державну службу»
визначає загальні засади діяльності, а
також статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про державну службу» державна служба
в Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів.

Перебування на державній службі
позивача було припинено на підставі
положень Закону України «Про державну
службу».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про державну службу» крім
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України,
державна служба припиняється у разі
відмови державного службовця від
прийняття або порушення Присяги
державних службовців, передбаченою
статті 17 Закону.

Згідно ч. 1 ст. 17 вказаного Закону
державний службовець відповідно до
прийнятої Присяги зобов'язаний вірно
служити народові України, суворо
дотримувати Конституції та законів
України, сприяти втіленню їх у життя,
зміцнювати їх авторитет, охороняти
права, свободи і законні інтереси
громадян, з гідністю нести високе
звання державного службовця, сумлінно
виконувати свої обов'язки.

Обов'язки державних службовців
встановлені ст. 10 Закону України «Про
державну службу» до яких, зокрема,
належить додержання Конституції
України та інших актів законодавства
України; безпосереднє виконання
покладених на них службових обов'язків,
своєчасне і точне виконання рішень
державних органів чи посадових осіб,
розпоряджень і вказівок своїх
керівників; сумлінне виконання своїх
службових обов'язків, ініціатива і
творчість в роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про державну службу» дисциплінарні
стягнення застосовуються до
державного службовця за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює.

Згідно положень статті 408 Митного
кодексу України правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України , цим Кодексом, а в
частині, що не регулюється ним, -
Законом України «Про державну службу».

Тобто норми Закону України «Про
державну службу» можуть
застосовуватись щодо посадових осіб
митної служби лише у тій частині, що не
урегульована спеціальним митним
законодавством, у тому числі й нормами
Дисциплінарного статуту митної служби
України.

В преамбулі Дисциплінарного статуту
митної служби України, затвердженого
Законом України від 06.09.2005 року № 2805-IV
«Про Дисциплінарний статут митної
служби України» (далі - Дисциплінарний
статут) зазначено, що цей Статут
визначає суть службової дисципліни,
права та обов'язки посадових осіб
митної служби України, яким присвоєно
спеціальні звання, у тому числі
керівників митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, щодо забезпечення та
додержання дисципліни, а також види та
порядок застосування заохочень і
дисциплінарних стягнень. Регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють у митних
органах, здійснюється з урахуванням
вимог Закону України «Про державну
службу».

Тобто і в частині регулювання
правового становища державних
службовців при застосуванні положень
Дисциплінарного статуту митної служби
України вимоги Закону України «Про
державну службу» враховуються, але
здійснюється таке регулювання за
нормами спеціальних законів, зокрема,
Дисциплінарного статуту митної служби
України.

На цій підставі, колегія суддів
зазначає, що Дисциплінарний статут
митної служби України в питаннях
регулювання порядку застосування
дисциплінарних стягнень є спеціальним
по відношенню до Закону України «Про
державну службу», а тому має пріоритет
при застосуванні до працівників митної
служби. При вирішенні питання про
дисциплінарну відповідальність
працівника митної служби Закон України
«Про державну службу» має
застосовуватися лише у випадку
притягнення працівника до
відповідальності за ті діяння, за які
відповідальність Дисциплінарним
статутом митної служби України не
передбачена.

Статтею 21 Дисциплінарного статуту
митної служби України встановлено, що
порушення службової дисципліни -
протиправне, винне (умисне чи
необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Відповідно до положень пункту 1 статті
22 Статуту до діянь, які є порушеннями
службової дисципліни, зокрема,
належать порушення вимог законів та
інших нормативно-правових актів
України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників. Тобто, зазначені у
наказі про звільнення позивача з
посади та припинення перебування на
державній службі порушення, які
кваліфіковані у наказі як неналежне
виконання позивачем своїх посадових
обов'язків, прямо підпадають під
порушення службової дисципліни,
визначені у пункті 1 статті 22
Дисциплінарного статуту митної служби
України, за вчинення яких можуть бути
застосовані види дисциплінарних
стягнень, визначених статтею 23 цього
Статуту, у тому числі і звільнення з
митного органу.

Згідно ст. 27 Дисциплінарного статуту
дисциплінарне стягнення має
відповідати тяжкості вчиненого
дисциплінарного правопорушення та
ступеню вини особи. При визначенні виду
стягнення керівник митного органу
повинен врахувати характер
правопорушення, обставини, за яких воно
було вчинене, попередню поведінку
посадової особи митної служби, її
ставлення до служби і стаж роботи в
митних органах.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач не мав дисциплінарних стягнень
за час роботи в органах митної служби, а
отже при звільненні позивача
відповідачами не було враховано вимоги
вищевказаного пункту Статуту.

Відповідно до ст. 28 Дисциплінарного
статуту, звільнення посадової особи
митної служби, як найсуворіший вид
дисциплінарного стягнення, може мати
місце в разі порушення посадовою собою
митної служби вимог законів та інших
нормативно-правових актів України з
питань митної справи, що призвело до
заподіяння матеріальних збитків
державі, територіальній громаді,
юридичним чи фізичним особам.

Отже, для застосування даного виду
дисциплінарного стягнення необхідно
встановити та довести дії або
бездіяльність особи, вину у формі
умислу або необережності, матеріальні
збитки та причинно-наслідковий зв'язок
між дією (бездіяльністю) та наслідками.

Проте, відповідачами не було
встановлено та доведено даних фактів,
що виключає можливість застосування до
позивача дисциплінарного стягнення у
виді звільнення.

У свою чергу, припинення державної
служби на підставі пункту 6 частини 1
статті 30 Закону України «Про державну
службу» (порушення присяги) є крайнім
заходом відповідальності державного
службовця, який виходить за межі
дисциплінарної відповідальності, а
тому, якщо підставою для припинення
державної служби є порушення посадовою
особою митної служби службової
дисципліни, неможливість застосування
за таке порушення до посадової особи
заходів дисциплінарного впливу аж до
звільнення з митного органу, повинно
бути мотивовано.

Обов'язковість такого мотивування
обумовлена тим, що застосування
заходів дисциплінарного впливу до
посадових осіб митної служби України
чітко урегульовано розділом 4
Дисциплінарного статуту митної служби
України, який визначає види
дисциплінарних стягнень та порядок їх
застосування, що має наслідком
забезпечення належного захисту
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

За правилами статті 31 Статуту
застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.

Порядок проведення службового
розслідування визначається спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи. Застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.

З наведеного вбачається, що
обов'язковою умовою застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення є проведення службового
розслідування, порядок проведення
якого регулюється положеннями Порядку
проведення службових розслідувань у
митних органах України,
спеціалізованих митних установах та
організаціях, затверджений наказом
Державної митної служби України від
29.07.2002 № 408 та зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 15.08.2008за
№ 665/6953, в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин (далі
- Порядок).

Крім цього, таке рішення має бути
мотивовано.

Згідно з абзацом 2 пункту 2.1 Порядку,
службове розслідування проводиться у
разі невиконання або неналежного
виконання посадовими особами митної
служби України службових обов'язків,
перевищення своїх повноважень, що
призвело до людських жертв або
заподіяло значну матеріальну чи
моральну шкоду державі, підприємству,
установі, організації, громадянинові
чи об'єднанню громадян.

Метою службового розслідування є:
об'єктивне й усебічне з'ясування
обставин скоєння порушення; виявлення
причин та умов, що сприяли скоєнню
порушення; установлення винних і
визначення ступеня їх
відповідальності за скоєне порушення;
ужиття заходів до недопущення подібних
порушень у подальшому (п. 2.3 Порядку).

Відповідно до пункту 3.1 Порядку,
рішення про проведення службового
розслідування може бути прийняте
Головою Державної митної служби
України, керівником митного органу або
спеціалізованої митної установи та
організації або особою, що їх заміщує.

Наказом митного органу призначається
голова комісії з проведення службового
розслідування, інші члени комісії,
визначаються мета й дати початку та
закінчення службового розслідування.
Термін службового розслідування не
може перевищувати двох місяців.

Згідно з пунктом 3.3 Порядку, керівник
митного органу або спеціалізованої
митної установи та організації, що
призначив службове розслідування,
контролює хід його проведення,
забезпечує членів комісії всіма
потрібними для нормальної діяльності
умовами, документальними матеріалами,
а при потребі звертається до
правоохоронних органів з метою
забезпечення особистої безпеки членів
комісії.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що
керівник має видати наказ про
проведення службового розслідування з
метою з'ясування усіх обставин
дисциплінарного проступку, встановити
терміни проведення, визначити голову
та інших членів комісії та здійснювати
контроль проведення такого
розслідування.

Проте, як вірно встановлено судом
першої інстанції, в матеріалах справи
відсутній наказ № 795 від 02.12.2008 про
проведення службового розслідування,
на який є посилання в акті службового
розслідування № 17/20-04 від 26.12.2008.

Згідно з пунктом 6.1 Порядку, у ході
розслідування з'ясовуються причини й
мотиви, що сприяли скоєнню порушення:
несумлінне ставлення до виконання
службових обов'язків; недосконалість
технологічних схем митного контролю та
митного оформлення; відсутність
належної організації роботи
підрозділу; недостатня професійна
підготовка тощо.

Відповідно до пункту 7.1 Порядку, за
результатами службового розслідування
члени комісії складають акт службового
розслідування, у якому зазначаються:

- факти й суть звинувачень або підозри,
що стали підставою для проведення
службового розслідування; посада,
прізвище, ім'я та по батькові, рік
народження, освіта, термін служби в
митному органі й перебування на
займаній посаді особи, стосовно якої
проведено службове розслідування,
результати щорічної оцінки виконання
посадовою особою митної служби
покладених на неї завдань та
обов'язків, інформація про застосовані
до неї заохочення, дисциплінарні
стягнення, ступінь участі у виконанні
окремих доручень, завдань;

- висновок комісії з проведення
службового розслідування; обставини,
що пом'якшують або обтяжують
відповідальність; причини та умови, які
призвели до порушення; вжиті або
запропоновані заходи для їх усунення
чи обставини, що знімають з посадової
особи митної служби України
безпідставні звинувачення або підозру;

- обґрунтовані пропозиції щодо
усунення виявлених порушень та
притягнення у разі необхідності винних
осіб до відповідальності згідно із
законодавством.

У разі прийняття рішення щодо
притягнення посадової особи митної
служби до відповідальності комісія
пропонує вид дисциплінарного
стягнення згідно з Дисциплінарним
статутом митної служби України.

З наявного в матеріалах справи акта
службового розслідування № 17/20-04 від
26.12.2008 по факту порушення посадовими
особами митного поста Південної
митниці вимог чинного законодавства
при здійсненні митного контролю й
митного оформлення товару "запасні
частини до велосипедів", який надійшов
на адресу ПП "Рубін" у контейнерах MEDU
8136357 та TTNU 9835647, заявленого за ВМД №
500060735/208/19371 та №500060735/2008/19372 від 17.10.2008
вбачається, що колишнім керівництвом
митного поста "Одесса-порт" Південної
митниці (ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2) не
було забезпечено належний рівень
організації митного контролю відносно
товарів у контейнерах MEDU 8136357 та TTNU
9835647, заявленого за ВМД № 500060735/208/19371 та
№500060735/2008/19372 від 17.10.2008, з урахуванням
отриманої інформації від представника
місії EUBAM про можливе переміщення через
митний кордон України товарів з
порушеннями митних правил.

Згідно пропозицій, викладених у акті
службового розслідування, у зв'язку з
переведенням ОСОБА_2 до Бориспільської
митниці, копію акта службового
розслідування направити до
Бориспільської митниці для вжиття
відповідних заходів реагування.

Таким чином, акт службового
розслідування, на підставі висновків
якого видано оскаржуваний наказ, не
містить рекомендацій щодо звільнення
позивача з займаної посади за
порушення Присяги державного
службовця, що не відповідає приписам
пункту 7.1 Порядку, відповідно до якого у
разі прийняття рішення щодо
притягнення посадової особи митної
служби до відповідальності комісія
пропонує вид дисциплінарного
стягнення.

Крім того, із системного аналізу
Кодексу законів про працю України та ч.
1 ст. 30 Закону України «Про державну
службу» виходить що, при звільненні за
порушення Присяги, як крайнього заходу,
необхідно дотримуватись процедури
звільнення встановленої трудовим
законодавством і таке звільнення
повинно бути застосоване в разі
використання всіх заходів
дисциплінарного впливу до державного
службовця.

В оскаржуваному наказі відповідачем не
зазначено, як саме враховано характер
правопорушення, обставини, за якими
воно було вчинено, попередню поведінку
і ставлення до служби, стаж роботи
позивача в митних органах, при
застосуванні до нього дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення.

Також, колегія суддів враховує, що
відповідачами не надано суду доказів
заподіяння позивачем матеріальних
збитків державі, та правомірність
своїх дій та рішень.

Застосувавши за вчинення дій, які
кваліфіковані як неналежне виконання
позивачем своїх посадових обов'язків,
тобто є порушенням службової
дисципліни відповідно до визначення
статті 21 Дисциплінарного статуту
митної служби України, положення
пункту 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну
службу»(порушення присяги), відповідач
тим самим позбавив позивача права на
належний захист своїх законних прав та
інтересів відповідно до положень
розділу 4 Дисциплінарного статуту
митної служби України.

При цьому неможливість застосування
щодо позивача положень
Дисциплінарного статуту митної служби
України відповідачем не мотивовано.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про
безпідставність застосування при
звільненні позивача положень пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу»(порушення присяги)
при наявності належних підстав для
застосування норм спеціального закону
- Дисциплінарного статуту митної
служби України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що оскаржувані накази є
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

Стосовно посилання апелянта на
відсутність підстав поновлення ОСОБА_2
на роботі, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до вимог частини
першої статті 235 Кодексу законів про
працю України у разі звільнення без
законної підстави працівник повинен
бути поновлений на попередній роботі
органом, що розглядає трудовий спір.

Отже, порушене відповідачем право
позивача на проходження публічної
служби підлягає відновленню шляхом
його поновлення на попередній посаді з
11.01.2009, оскільки відповідно до наявних
матеріалів справи останній робочий
день ОСОБА_2 у митних органах та
отримання заробітної плати є 10.01.2009
включно.

Відповідно до ч.2 статті 235 Кодексу
законів про працю України, при винесені
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більше як за
один рік. Якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 23 Кодексу законів про працю
України, трудовий договір укладається
на визначений строк, встановлений за
погодженням сторін.

Строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Укладення трудового договору, як
зазначено у статті 24 Кодексу законів
про працю України, оформляється
наказом чи розпорядженням власника
підприємства, установи, організації чи
уповноваженого ним органу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 08
січня 2009 року позивачем на ім'я
начальника Бориспільської митниці
подано заяву про призначення його з
08.01.2009 на посаду інспектора відділу
митного оформлення № 4 Бориспільської
митниці на умовах строкового трудового
договору на період відпустки для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку працівника відділу
ОСОБА_5 у порядку переведення з
Південної митниці.

Того ж дня, наказом № 1-к ОСОБА_2
призначено на посаду інспектора
відділу митного оформлення № 4
Бориспільської митниці на умовах
строкового трудового договору на
період відпустки для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку працівника відділу ОСОБА_5 у
порядку переведення з Південної
митниці.

Відповідно до довідки відповідача та
наказу від 10.06.2008 № 531-кв «Про надання
відпустки» ОСОБА_5 знаходилась у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
період з 14.06.2008 по 11.04.2011.

Згідно наказу Київської обласної
митниці № 234-кв від 07.04.2011, ОСОБА_5 -
інспектору відділу митного оформлення
№ 9 Бориспільської митниці надано
відпустку без збереження заробітної
плати з 12.04.2011 по 11.10.2011, як матері,
дитина якої потребує домашнього
догляду.

Тобто, термін дії строкового договору,
укладеного ОСОБА_2 із відповідачами з
формулюванням «на період відпустки для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку працівника відділу
ОСОБА_5» закінчився 11.04.2011.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що вимушеним прогулом у
позивача є період з 11.01.2009 по 11.04.2011
(останній день дії строкового
договору).

Відповідно до ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суд першої інстанції дав
ґрунтовний аналіз нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, що об'єктивно
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду достатньо
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірність
своїх рішень.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської
митниці Міндоходів залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 16
травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В.
Карпушова

Ухвалу в повному тексті
виготовлено 12.08.2014 року.

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.