Справа № 816/2634/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2014 рокум. ПолтаваСправа №816/2634/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Кльопової І.Г.

та представників сторін:

від позивача - прокурор Рощепа Я.В.,

від відповідача - Шаповал Ю.С., Акатова
А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом заступника прокурора
Полтавської області до виконавчого
комітету Октябрської районної у місті
Полтаві ради про визнання протиправним
та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Полтавської
області звернувся до суду з позовом до
виконавчого комітету Октябрської
районної у місті Полтаві ради та з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог від 28 липня 2014 року
просив визнати протиправним та
скасувати рішення від 13 травня 2014 року
№111 "Про надання статусу дитини,
позбавленої батьківського піклування",
визнати незаконними дії посадових осіб
служби у справах дітей виконавчого
комітету Октябрської районної у місті
Полтаві ради у ході надання статусу
дитини, позбавленої батьківського
піклування ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що оскаржене рішення є
неправомірним, оскільки прийнято з
урахуванням безпідставно складеного 05
березня 2014 року акта про покинуту
дитину. Зазначав, що малолітню дитину
ОСОБА_3 фактично відібрано від батьків
на підставі рішення виконавчого
комітету Октябрської районної у місті
Полтаві ради від 14 січня 2014 року №2, а
відтак, відповідач мав звернутись до
суду з позовом про позбавлення батьків
малолітньої батьківських прав.

Про наведені обставини прокуратура
Полтавської області інформувала
голову Октябрської районної у місті
Полтаві ради Бардінова А.В. шляхом
внесення на ім'я останнього подання від
12 червня 2014 року №08-220вих-14 "Про
скасування рішення виконавчого
комітету Октябрської районної у місті
Полтаві ради від 13.05.2014 №111".

Оскільки листом від 23 червня 2014 року
№02-17/1558 відповідач повідомив про
відхилення зазначеного подання,
прокурор, в порядку статті 23 Закону
України "Про прокуратуру", звернувся до
суду з позовом.

Відповідач позов не визнав. У наданих
до суду письмових запереченнях
посилався на те, що оскаржене рішення
прийнято з огляду на необхідність
забезпечення прав, законних інтересів
та збереження стану здоров'я
малолітньої дитини, а також зважаючи на
бездіяльність осіб, які називали себе
батьками останньої, щодо реалізації
своїх прав та обов'язків відносно
дитини.

Прокурор в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві та заяві про збільшення
позовних вимог.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечували,
просили відмовити у задоволенні
позовних вимог з мотивів, викладених у
письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали
адміністративної справи, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що прокуратурою
Полтавської області, у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням
законів, проведено перевірку
додержання вимог законодавства про
охорону дитинства посадовими особами
органу опіки і піклування Октябрської
районної у м. Полтаві ради у ході
надання статусу дитини, позбавленої
батьківського піклування малолітній
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У ході перевірки встановлено, що
рішенням виконавчого комітету
Октябрської районної у місті Полтаві
ради від 13 травня 2014 року №111 ОСОБА_3
надано статус дитини, позбавленої
батьківського піклування, на підставі
акта про дитину, покинуту у пологовому
будинку, іншому закладі охорони
здоров'я або яку відмовилися забрати
батьки, або інші родичі, про підкинуту
чи знайдену дитину від 05 березня 2014
року /а.с. 15/.

За наслідками перевірки, стверджуючи
про невідповідність зазначеного
рішення вимогам закону та, як наслідок,
його протиправність, позивачем на ім'я
голови Октябрської районної у місті
Полтаві ради Бардінова А.В. внесено
подання від 12 червня 2014 року №08-220вих-14
"Про скасування рішення виконавчого
комітету Октябрської районної у місті
Полтаві ради від 13.05.2014 №111" /а.с. 10/. У
вказаному поданні прокурором порушено
питання про скасування згаданого
рішення та притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників служби у справах дітей
виконавчого комітету Октябрської
районної у місті Полтаві ради ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

Листом від 23 червня 2014 року №02-17/1558
відповідач повідомив заступника
прокурора Полтавської області Феногу
Н.Г. про відхилення зазначеного подання
/а.с. 11/.

З огляду на викладене, прокурор, в
порядку статті 23 Закону України "Про
прокуратуру", звернувся до суду з даним
позовом.

Надаючи правову оцінку
обґрунтованості позовних вимог та
відповідним доводам сторін, суд
виходить з наступного.

Перш за все, суд враховує, що спірні
відносини сторін стосуються
забезпечення прав малолітньої дитини.

У зв'язку з цим, суд акцентує увагу на
приписах пункту 1 статті 3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
підписаної Україною 21 лютого 1990 року та
ратифікованої Верховною Радою
Української РСР 27 лютого 1991 року,
відповідно до якої в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини /пункт 1 статті 9
Конвенції про права дитини/.

За таких обставин, вирішуючи спір по
суті, суд передусім виходить з мотивів
необхідності забезпечення прав
малолітньої дитини.

Як пояснила в судовому засіданні 16
липня 2014 року представник відповідача,
службою у справах дітей виконавчого
комітету Октябрської районної у місті
Полтаві ради у січні 2014 року отримано
інформацію про сім'ю гр. ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, на вихованні яких перебувала
малолітня дитина, що не зареєстрована у
встановленому законом порядку та яку
останні називали ОСОБА_3.

Службою у справах дітей виконавчого
комітету Октябрської районної у місті
Полтаві ради встановлено, що гр. ОСОБА_7
та гр. ОСОБА_8, називаючи себе батьками
малолітньої ОСОБА_3, безвідповідально
відносяться до виконання батьківських
обов'язків, не працюють, зловживають
алкоголем, протягом 4 років не
зареєстрували дитину у органах ДРАЦС.

Оскільки за поданням педіатричної
служби дитячої міської клінічної
лікарні міста Полтави та соціальних
працівників Полтавського міського
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді проживання малолітньої
дитини з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 може
становити загрозу її життю та здоров'ю,
виконавчим комітетом Октябрської
районної у місті Полтаві ради 14 січня
2014 року прийнято рішення №2 "Про
негайне відібрання у гр. ОСОБА_8 та гр.
ОСОБА_7 малолітньої дитини і
направлення її до Кременчуцького
обласного спеціалізованого будинку
дитини" /а.с. 29/.

Так, згідно з частиною другою статті 170
Сімейного кодексу України у виняткових
випадках, при безпосередній загрозі
для життя або здоров'я дитини, орган
опіки та піклування або прокурор мають
право постановити рішення про негайне
відібрання дитини від батьків.

У цьому разі орган опіки та піклування
зобов'язаний негайно повідомити
прокурора та у семиденний строк після
постановлення рішення звернутися до
суду з позовом про позбавлення батьків
чи одного з них батьківських прав або
про відібрання дитини від матері,
батька без позбавлення їх батьківських
прав.

З таким позовом до суду має право
звернутися прокурор.

Частиною п'ятою статті 170 Сімейного
кодексу України визначено, що
положення частин першої - третьої цієї
статті застосовуються до відібрання
дитини від інших осіб, з якими вона
проживає.

Акцентуючи увагу на наведених
положеннях статті 170 Сімейного кодексу
України, суд зазначає, що малолітню
дитину ОСОБА_3 у гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_7
відібрано як у осіб, з якими вона
проживала, адже на момент вчинення
такої дії останні не були у
встановленому законом порядку визнані
батьками дівчинки.

Про прийняте 14 січня 2014 року рішення
відповідач повідомив прокурора
Октябрського району м. Полтави листом
від 16 січня 2014 року вих. №02-16/21 /а.с. 58/.

Як пояснила в судовому засіданні 16
липня 2014 року представник відповідача,
з позовом про позбавлення гр. ОСОБА_7 та
гр. ОСОБА_8 батьківських прав стосовно
малолітньої дитини ОСОБА_3 виконавчий
комітет Октябрської районної у місті
Полтаві ради, на момент внесення
прокурором подання, до суду не
звертався, оскільки вказані громадяни
не зареєстрували дитину в органах
ДРАЦС. Крім того, в ході перевірки
працівниками служби у справах дітей
виконавчого комітету Октябрської
районної у місті Полтаві ради
встановлено, що у згаданих громадян
відсутні документи, що посвідчують їх
особу (паспорт).

Після відібрання у гр. ОСОБА_7 та гр.
ОСОБА_8, малолітню ОСОБА_3 поміщено до
дитячої міської клінічної лікарні
міста Полтави, а в подальшому - до
Комунального закладу "Центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей" Полтавської обласної ради.

Згідно з пунктом 9 Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 року №866, протягом двох
місяців після виявлення дитини, яка
залишилась без батьківського
піклування, служба у справах дітей за
місцем виявлення дитини разом з
адміністрацією закладу, до якого
тимчасово її влаштовано, органами
внутрішніх справ, охорони здоров'я
вживає заходів до встановлення особи
дитини, місця її проживання, відомостей
про батьків або осіб, які їх замінюють,
інших родичів, місця їх проживання
(перебування) та організовує роботу з
повернення дитини на виховання в сім'ю
чи заклад для дітей-сиріт і дітей,
позбавлених батьківського піклування,
який вона самовільно залишила, або
забезпечує підготовку документів для
надання їй статусу дитини-сироти або
дитини, позбавленої батьківського
піклування.

Представник відповідача в ході
судового розгляду справи наголошувала
на тому, що гр. ОСОБА_8 повідомлялась про
місце перебування малолітньої ОСОБА_3,
однак, жодного разу дівчинку не
відвідувала, її долею не цікавилась
/а.с. 52/.

Крім того, службою у справах дітей
виконавчого комітету Октябрської
районної у місті Полтаві ради
вживались дії щодо сприяння у
відновленню гр. ОСОБА_8 втраченого
паспорта, однак остання до органів
міграційної служби не зверталась.

За відсутності у осіб, що називали себе
батьками малолітньої ОСОБА_3,
паспортів, не видалось можливим
провести реєстрацію народження дитини
в органах ДРАЦС.

Наведені вище доводи суд враховує при
прийнятті рішення у справі.

12 березня 2014 року відповідачем
отримано повідомлення Комунального
закладу "Центр соціально-психологічної
реабілітації дітей" Полтавської
обласної ради про те, що малолітню
дитину, яка називає себе ОСОБА_3, ніхто
не відвідує, не цікавиться її долею /а.с.
50 - зворот/.

Разом з даним повідомленням виконавчим
комітетом Октябрської районної у місті
Полтаві ради отримано примірник акта
про дитину, покинуту в пологовому
будинку, іншому закладі охорони
здоров'я або яку відмовилися забрати
батьки, або інші родичі, про підкинуту
чи знайдену дитину від 05 березня 2014
року №3/1902, що складений начальником
Київського районного відділу
Полтавського міського управління
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
полковником міліції Ліщенком В.М.
стосовно малолітньої дитини, яка
називає себе ОСОБА_3 /а.с. 39/.

На підставі даного акта відповідачем 25
березня 2014 року прийнято рішення №71
"Про реєстрацію в Октябрському відділі
ДРАЦС Полтавського МУЮ покинутої
дитини", яким вказано Октябрському
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції на необхідність реєстрації
покинутої дитини, присвоївши їй:
прізвище - ОСОБА_3, ім'я - ОСОБА_3, по
батькові - ОСОБА_3; батьком записати
ОСОБА_7, матір'ю - ОСОБА_8, датою
народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 43/.
Зазначені дані відповідачем наведено з
дубліката медичної довідки про
народження, виданої міським клінічним
пологовим будинком міста Полтави /а.с.
56/ та довідки відділу ДРАЦС
Великобагачанського районного
управління юстиції Полтавської
області про наявність актового запису
про реєстрацію шлюбу між гр. ОСОБА_7 та
гр. ОСОБА_8 /а.с. 50/.

Октябрським відділом ДРАЦС РС
Полтавського МУЮ 29 квітня 2014 року
проведено реєстрацію малолітньої
дитини, про що видано свідоцтво про
народження серії НОМЕР_1 /а.с. 38, 40/.

Суд враховує, що згідно зі статтею 121
Сімейного кодексу України права та
обов'язки матері, батька і дитини
ґрунтуються на походженні дитини від
них, засвідченому органом державної
реєстрації актів цивільного стану в
порядку, встановленому статтями 122 та 125
цього Кодексу.

У спірних відносинах, особи, які
називають себе батьками малолітньої
дитини ОСОБА_3, протягом 4 років не
вчинили жодних дій щодо реєстрації
народження останньої у визначеному
законом порядку.

Тобто, згадані особи не вчинили жодних
залежних лише від них дій щодо
законодавчого визнання себе батьками
дитини.

Крім того, після відібрання дитини гр.
ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_8 жодним чином не
цікавились долею малолітньої ОСОБА_3,
остання перебуває на утриманні у
Комунальному закладі "Центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей" Полтавської обласної ради та
фактично позбавлена будь якого
піклування зі сторони осіб, що
називають себе її батьками.

Статтею 7 Конвенції про права дитини
визначено, що дитина має бути
зареєстрована зразу ж після народження
і з моменту народження має право на ім'я
і набуття громадянства, а також,
наскільки це можливо, право знати своїх
батьків і право на їх піклування.
Держави-учасниці забезпечують
здійснення цих прав згідно з їх
національним законодавством та
виконання їх зобов'язань за
відповідними міжнародними документами
у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б
інакше дитина не мала громадянства.

Зважаючи на вказану норму, суд
погоджується з доводами відповідача
про те, що рішення про реєстрацію
малолітньої дитини ОСОБА_3 на підставі
наявних матеріалів виконавчим
комітетом Октябрської районної у місті
Полтаві ради прийнято з метою
забезпечення права дитини на ім'я та
набуття громадянства.

Враховуючи всі вищенаведені обставини
справи, суд переконаний у тому, що
малолітня дитина ОСОБА_3 фактично
позбавлена батьківського піклування, а
тому надання останній такого статусу
рішенням виконавчого комітету
Октябрської районної у місті Полтаві
ради від 13 травня 2014 року №111 є
обґрунтованим.

При цьому, суд звертає увагу на принцип
доцільності як один із
загальносоціальних принципів, що мають
враховуватись суб'єктом владних
повноважень у своїй діяльності.
Зокрема, суд зазначає, що зміст
конкретного рішення, прийнятого
суб'єктом владних повноважень на
основі адміністративного розсуду, не в
усіх випадках має беззаперечно
випливати прямо з нормативного
припису, закріпленого в законі, адже
при прийнятті конкретного рішення
суб'єкт владних повноважень має діяти
відповідно до фактичних обставин.

На переконання суду, оскаржене рішення
відповідача в повній мірі відповідає
вимогам доцільності, адже при його
прийнятті останній, перш за все,
виходив з необхідності якнайкращого
забезпечення прав малолітньої дитини.

Суд визнає спірне рішення таким, що в
повній мірі відповідає вищенаведеним
положенням Конвенції про права дитини
та беззаперечно спрямоване на захист
прав і законних інтересів малолітньої
дитини.

З набуттям відповідного статусу,
малолітня дитина отримала право на
соціальний захист, забезпечення якого
є першочерговим завданням держави та
метою її діяльності.

У свою чергу, скасування спірного
рішення в судовому порядку позбавить
дитину правової визначеності та
юридично призведе до відновлення
попереднього стану останньої, що,
зважаючи на фактичні обставини справи,
є недопустимим.

З огляду на викладене, відповідне
реагування суду було б грубим
порушенням прав малолітньої дитини і
не співрозмірне з фактичними
обставинами справи та мотивами, що
покладені прокурором в основу даного
позову, зважаючи, зокрема, на
байдужість осіб, що називають себе
батьками малолітньої, до долі
останньої.

Окрім того, в ході судового розгляду
справи представник позивача
неодноразово підтвердила те, що даним
позовом прокуратура Полтавської
області має намір захистити право
малолітньої ОСОБА_3 на можливість
усиновлення разом з ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що де-факто є її братом.

Однак, суд зауважує, що скасування в
судовому порядку рішення виконавчого
комітету Октябрської районної у місті
Полтаві ради про надання ОСОБА_3
статусу дитини, позбавленої
батьківського піклування, жодним чином
не захистить права обох дітей.

На переконання суду позивачем обрано
неналежний спосіб захисту прав
малолітньої дитини ОСОБА_3, адже
виходячи з мотивів даного позову, задля
запобігання розлученню дітей, прокурор
мав звернутися до суду із заявою про
встановлення факту родинних відносин
між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 в порядку
окремого провадження, визначеного
Цивільним процесуальним кодексом
України.

На підставі вищенаведеного, суд,
врахувавши фактичні обставини справи,
беручи до уваги необхідність
забезпечення прав малолітньої дитини
та захисту її законних інтересів,
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову прокурора в частині
щодо визнання протиправним та
скасування рішення виконавчого
комітету Октябрської районної у місті
Полтаві ради від 13 травня 2014 року №111
"Про надання статусу дитини,
позбавленої батьківського піклування".

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що
механізм надання дитині статусу
позбавленої батьківського піклування
являє собою чітку, послідовну
процедуру вчинення суб'єктом
взаємоузгоджених почергових дій:
виявлення дитини, прийняття рішення
про її відібрання у батьків (осіб, з
якими вона проживає), звернення до суду
з позовом про відібрання дитини,
ухвалення судом відповідного рішення,
прийняття органом опіки і піклування
рішення про надання дитині статусу
позбавленої батьківського піклування.

Так, відповідно до вищенаведеної норми
абзацу 2 частини другої статті 170
Сімейного кодексу України у разі
постановлення рішення про негайне
відібрання дитини від батьків орган
опіки і піклування у семиденний строк
після постановлення рішення має
звернутися до суду з позовом про
відібрання дитини від матері, батька
без позбавлення їх батьківських прав.

Частиною п'ятою згаданої статті
визначено, що зазначені положення
застосовуються також до відібрання
дитини від інших осіб, з якими вона
проживає.

У спірних відносинах малолітню дитину
у гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_7 рішенням
виконавчого комітету Октябрської
районної у місті Полтаві ради від 14
січня 2014 року відібрано як у осіб, з
якими вона проживала, адже зазначені
особи не підтвердили факт
материнства/батьківства (не
зареєстрували дитину в органах
державної реєстрації актів цивільного
стану).

Зважаючи на те, що відповідач у спірних
відносинах прийняв рішення про
відібрання малолітньої дитини у осіб, з
якими вона проживала, та вчинив
відповідні дії, суд констатує, що орган
опіки та піклування, керуючись
наведеними вище нормами статті 170
Сімейного кодексу України, мав
звернутись до суду з позовом про
відібрання дитини.

Твердження відповідача про те, що
відповідні дії не вчинено у зв'язку з
відсутністю у гр. ОСОБА_8 паспорта є
необґрунтованими, оскільки дана
обставина не перешкоджає здійсненню
уб'єктом відповідних повноважень.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що відповідачем надано малолітній
ОСОБА_3 статус дитини, позбавленої
батьківського піклування без
дотримання відповідної процедури, що, в
свою чергу, призвело до неналежного
захисту прав малолітньої ОСОБА_3 щодо
встановлення родинних відносин з
батьками та братом.

А тому, позов прокурора в частині
визнання неправомірними дій посадових
осіб служби у справах дітей
виконавчого комітету Октябрської
районної у місті Полтаві ради у ході
надання статусу дитини, позбавленої
батьківського піклування ОСОБА_3,
необхідно задовольнити.

Підстави для розподілу судових витрат
у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов заступника
прокурора Полтавської області до
виконавчого комітету Октябрської
районної у місті Полтаві ради про
визнання протиправним та скасування
рішення задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії посадових
осіб служби у справах дітей
виконавчого комітету Октябрської
районної у місті Полтаві ради у ході
надання статусу дитини, позбавленої
батьківського піклування ОСОБА_3.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено 05
серпня 2014 року.

Суддя
О.О. Кукоба