Справа № 1170/2а-3574/11
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2013-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1170/2а-3574/11

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2013 року

справа № 1170/2а-3574/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Манцова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал" на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2011 р. у справі № 1170/2а-3574/11за позовом Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал" до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області про скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2011 року у задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал" - відмовлено.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, що 09 вересня 2011 року посадовими особами відповідача проведено документальну невиїзну перевірку позивача з питань правовідносин з ТОВ "Гудвіл -1" у травні 2010 року, ПП "Велес - Голд" у квітні та червні 2010 року, ТОВ НВП "Контакт Україна"та ТОВ "МГВ –Трейд" у червні 2010 року, що вплинуло на суму заявленого бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку в деклараціях за травень, червень, липень 2010 року, про що складено акт №415/2330/05814256 від 09 вересня 2011 року (а.с.8-24). Як вбачається з вказаного акту, в ході перевірки, виявлено порушення: - п.1.8 ст.1, пп.7.7.10, п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" в результаті чого позивачем: 1) Завищено податковий кредит в декларації з ПДВ за квітень 2010 року на 2 467,20 грн., а відповідно завищено від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту в декларації з ПДВ за квітень 2010 року. В результаті чого позивачем завищено суму ПДВ, заявлену до відшкодування з бюджету в податковій декларації за травень 2010 року на 2 467,20 грн. 2) Завищено податковий кредит в декларації з ПДВ за травень 2010 року на 1 466,25 грн., а відповідно завищено від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту в декларації з ПДВ за травень 2010 року. В результаті чого позивачем завищено суму ПДВ, заявлену до відшкодування з бюджету в податковій декларації за червень 2010 року на 1 466,25 грн. 3) Завищено податковий кредит в декларації з ПДВ за червень 2010 року на 28 008,67 грн., а відповідно завищено від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту в декларації з ПДВ за червень 2010 року. В результаті чого позивачем завищено суму ПДВ, заявлену до відшкодування з бюджету в податковій декларації за липень 2010 року на 28 008,67 грн. 4) Завищено податковий кредит в декларації з ПДВ за липень 2010 року на 2 633,33 грн., а відповідно завищено від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту в декларації з ПДВ за липень 2010 року. В результаті чого позивачем завищено суму ПДВ, заявлену до відшкодування з бюджету в податковій декларації за серпень 2010 року на 2 633,33 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як свідчить пункт 1.8 Закону України "Про податок на додану вартість", визначено поняття "бюджетне відшкодування", тобто сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Як випливає з матеріалів справи, спірним у цій справі не є питання правомірності здійснення бюджетного відшкодування позивачу, а про правомірність формування податкового кредиту позивача на підставі податкової звітності.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

У відповідності до абз. 1 та 2 п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв’язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 цього ж пункту встановлено, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) – актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Із зазначеного слідує, що для віднесення платником податку до податкового кредиту суми податку на додану вартість, зокрема, необхідно підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факти отримання товару (послуги) та його оплати, а також наявність мети отримання послуг, пов’язаної із подальшим використанням отриманих послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 7.1 ст. 7, п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 вказаного Закону поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість. При здійсненні господарської операції у момент виникнення податкових зобов’язань продавця складається податкова накладна у двох примірниках.

Абзацом 3 підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 того ж Закону платник податку зобов’язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно, податкова накладна не підтверджує всі необхідні юридичні факти для віднесення суми ПДВ до податкового кредиту, а тому не може бути визнана безумовною підставою для включення суми ПДВ до податкового кредиту.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з акту перевірки представника позивача зазначені податкові накладні були виписані при здійсненні господарської операції придбання позивачем у ПП "Велес - Голд"фарби порошкової, у ТОВ НВП "Контакт Україна"тиристорі, у ТОВ "МГВ –Трейд"гальваносостави, у ТОВ "Гудвіл -1"листа.

На виконання ухвали суду від 16.11.2011 позивачем не надано письмових доказів щодо підтвердження товарності операцій із зазначеними контрагентами та підтвердження використання отриманого товару у господарській діяльності, а саме документи на підтвердження умов договорів з ТОВ НВП "Контакт Україна", ТОВ "Гудвіл -1", передачі товару, транспортування та зберігання товару надано не було. Як вказано вище, згідно вимог чинного законодавства податкові накладні не можуть бути визнані безумовною підставою для віднесення суми ПДВ до податкового кредиту.

Позивач не зміг підтвердити відповідними бухгалтерськими документами ні перед податковим органом, ні перед судом наявність факту отримання товару.

Аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин справи у своїй сукупності дозволяє зробити висновок про те, що позивачем в порушення приписів податкового законодавства у перевіряємому періоді, віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по товарам сплаченим, але фактично не отриманим, при цьому вартість таких товарів не відносилась до складу валових витрат, тобто у Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал"було відсутнє право на збільшення валових витрат до отримання товару, і, відповідно, відсутнє право на віднесення відповідних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, а тому висновок податкового органу про завищення підприємством податкового кредиту . є обґрунтованим та правомірним, у зв’язку з чим колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про безпідставність позовних вимог позивача.

Приймаючи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, рішення суду про відмову у позові прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду від 07 грудня 2011р. у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не допущено порушень норм матеріального і процесуального права, а викладені в ньому висновки відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду першої інстанції – без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал" - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2011 р. у справі № 1170/2а-3574/11 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов