Справа № К/9991/1912/12-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/1912/12

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Гаманка О.І., Головчук С.В.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Державної
автомобільної інспекції управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області, управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області про стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу за
касаційною скаргою управління
Державної автомобільної інспекції
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області
на постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 5 грудня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що наказом начальника УМВС
України в Житомирській області «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності окремих працівників
УМВС України в Житомирській області»
від 11 вересня 2009 року № 361 о/с та наказом
від 22 вересня 2009 року № 384 о/с ОСОБА_1 був
звільнений з органів внутрішніх справ
з посади старшого інспектора ДПС
взводу із забезпечення супроводження
УДАІ при УМВС України в Житомирській
області. Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 вересня 2011 року скасовано накази
від 11 вересня 2009 року № 361 о/с та від 22
вересня 2009 року № 384 о/с та поновлено
ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора
ДПС взводу із забезпечення
супроводження УДАІ при УМВС України в
Житомирській області. Проте
відповідачем не проведено нарахування
та виплату середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу.
Просив з урахуванням уточнень позовних
вимог визнати протиправною
бездіяльність відповідачів щодо не
проведення позивачу нарахування та
виплати середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу; зобов'язати
відповідачів провести нарахування
позивачу середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу; стягнути з
відповідачів на користь позивача
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 60000 грн.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2011
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов'язано управління Державної
автомобільної інспекції управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 11 вересня 2009
року, але не більше ніж як за один рік. В
решті позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 5 грудня 2011
року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено. Постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 27
жовтня 2011 року змінено. Позов ОСОБА_1
задоволено частково. Зобов'язано
управління Державної автомобільної
інспекції управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Житомирській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 11 вересня 2009
року по 14 вересня 2011 року. В решті
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2011
року залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Державної автомобільної
інспекції управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Житомирській області, апеляційним
судом неповне з'ясування обставин, які
мають значення у справі, та порушення
норм чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що наказом начальника
УМВС України в Житомирській області
«Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності окремих працівників
УМВС України в Житомирській області»
від 11 вересня 2009 року № 361 о/с та наказом
від 22 вересня 2009 року № 384 о/с ОСОБА_1 був
звільнений з органів внутрішніх справ
з посади старшого інспектора ДПС
взводу із забезпечення супроводження
УДАІ при УМВС України в Житомирській
області.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року визнано протиправними та
скасовано накази УМВС України в
Житомирській області від 11 вересня 2009
року № 361 о/с та від 22 вересня 2009 року №
384 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби
внутрішніх справ та поновлено позивача
на посаді старшого інспектора ДПС
взводу із забезпечення супроводження
УДАІ при УМВС України в Житомирській
області.

На підставі поданої позивачем
письмової заяви та постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року наказом начальника управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області від 22 вересня 2011
року № 224 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді
старшого інспектора ДПС взводу із
забезпечення супроводження УДАІ при
УМВС України в Житомирській області,
проте йому не було виплачено середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позов частково,
застосував до спірних правовідносин
частину другу статті 233 Кодексу законів
про працю України, оскільки
правовідносини щодо оплати вимушеного
прогулу регулюються частиною 2 статті
235 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 24 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1991 року № 114, в редакції до 5
грудня 2012 року, тобто чинній на час
існування спірних правовідносин, у
разі незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді). У разі поновлення на роботі
(посаді) орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно вирішує питання про
виплату особі рядового і
начальницького складу середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більше як за один рік.

У редакції Положення від 5 грудня 2012
року пункт 24 доповнено абзацом другим
відповідно до якого якщо заява про
поновлення на службі розглядається
більше одного року не з вини особи
рядового, начальницького складу, така
особа має право на отримання грошового
забезпечення за весь час вимушеного
прогулу.

Суд апеляційної інстанції застосував
до спірних правовідносин положення
частини 2 статті 235 Кодексу законів про
працю України, чинної на час існування
спірних правовідносин, відповідно до
яких якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

На думку колегії суддів, застосування
апеляційним судом у зазначених
правовідносинах положень частини 2
статті 235 Кодексу законів про працю
України відповідає правовим позиціям
Верховного Суду України, який у
постанові від 6 листопада 2013 року
(Справа № 21-389а13) зазначив, що
ураховуючи те, що перебування особи на
державній службі є однією із форм
реалізації закріпленого у статті 43
Конституції України права на працю, то
посилання касаційного суду на статтю 233
КЗпП як таку, що врегульовує строки
звернення до адміністративного суду
при вирішенні питання щодо звільнення
з публічної служби, ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Державної
автомобільної інспекції управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 5 грудня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Гаманко О.І.

Головчук С.В.