Справа № 810/3810/14
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №
Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Харченко С.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомІванківського районного
зайнятостідоОСОБА_1простягнення
незаконно одержаної допомоги по
Іванківський районний центр
зайнятості звернувся до суду з позовом
про стягнення з ОСОБА_1 незаконно
одержаної допомоги по безробіттю у
розмірі 2456 грн. 25 коп.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
при проведенні перевірки
обґрунтованості виплати відповідачу
матеріального забезпечення відповідно
до вимог законодавства України на
випадок безробіття робочим органом
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття встановлено, що
ОСОБА_1, в порушення вимог законів
України "Про загальнообов`язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" від 02.03.2000 № 1533-III та
"Про зайнятість населення" від 01.03.1991 №
803-XII, незаконно отримано допомогу по
Робочі органи виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в силу
закону здійснюють функції з проведення
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення, приймають рішення про
повернення коштів, а також, у разі
неповернення коштів у встановлений
строк, стягують їх у судовому порядку, у
зв'язку з чим позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідача
суми вказаної заборгованості.
У судове засідання, призначене на
08.08.2014, представник позивача та
відповідач не з'явились, були своєчасно
та належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду справи.
Матеріали справи містять заяви
представника позивача та відповідача
про розгляд справи за їх відсутності,
що відповідно до приписів статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для здійснення
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, виходячи з
Як вбачається з матеріалів справи, у
травні 2012 року відповідач звернувся до
Іванківського районного центру
зайнятості із заявою від 14.05.2012 (а.с. 10)
про надання йому статусу безробітного
з виплатою допомоги по безробіттю у
відповідності до вимог законів України
"Про загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 № 1533-III та "Про
зайнятість населення" від 01.03.1991
№ 803-XII.
На виконання вимог статей 22, 23
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 № 1533-III позивачем
у період з травня по серпень 2012 року
виплачено ОСОБА_1 допомогу
по безробіттю у загальному
розмірі 2456 грн. 25 коп., а саме: за травень
545 грн. 83 коп., червень 2012 року - 909 грн. 72
коп., липень 2012 року
- 940 грн. 05 коп. та серпень 2012 року - 60 грн.
65 коп. (довідка Іванківського районного
центру зайнятості від 13.06.2014 № 677 (а.с. 19).
Судом встановлено, що у квітні 2014
року посадовими особами позивача, на
підставі пункту 18 частини другої
статті 22 Закону України "Про зайнятість
населення" від 05.07.2012
№ 5067-VІ, статті 20 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 № 1533-III та пункту 3
Порядку розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого спільним
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України та
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 № 60/62 та постановою
правління Пенсійного фонду України від
13.02.2009 № 7-1, проведено перевірку
достовірності даних, що зазначені у
документах, поданих ОСОБА_1 до
державної служби зайнятості під час
його реєстрації та протягом періоду
перебування на обліку як безробітного,
за результатами якої складено акт від
09.04.2014 № 26 (далі - акт перевірки).
Під час перевірки Іванківським
районним центром зайнятості
встановлено, що відомості, зазначені
відповідачем у заяві від 14.05.2012 про
надання статусу безробітного, на
підставі яких йому було виплачено
допомогу по безробіттю у розмірі 2456
грн. 25 коп., не відповідають дійсності.
Так, позивачем виявлено, що
викладена у вказаній заяві інформація
щодо відсутності у відповідача
офіційної трудової діяльності не
відповідає фактичним обставинам,
оскільки на момент його реєстрації у
державній службі зайнятості, надання
йому статусу безробітного та виплати
матеріальної допомоги відповідач
належав до категорії зайнятого
На підставі акта перевірки
позивачем прийнято рішення, оформлене
наказом від 16.04.2014 № НТ140416 (а.с.
18), про повернення ОСОБА_1 коштів у сумі
2456 грн. 25 коп. та направлено на адресу
відповідача претензію від
18.04.2014 (а.с. 20) про необхідність
перерахування вказаної суми коштів.
Кошти відповідачем у встановлений
чинним законодавством строк повернуто
не було, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
Законодавство про страхування на
випадок безробіття складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
від 14.01.1998 № 16/98-ВР (далі - Основи
законодавства № 16/98-ВР), Закону України
"Про загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 № 1533-III та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
страхування на випадок безробіття, а
також міжнародних договорів України,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 1 Основ
законодавства № 16/98-ВР,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.
Одним із видів соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов`язковим державним
соціальним страхуванням відповідно до
статті 25 Основ законодавства № 16/98-ВР є
допомога по безробіттю.
Так, згідно з приписами статті 25 Основ
законодавства № 16/98-ВР, допомога по
безробіттю належить до страхових
випадків, з настанням яких надаються
матеріальне забезпечення та соціальні
Відповідно до частини першої статті 1
Закону України "Про зайнятість
населення" від 01.03.1991 № 803-XII, що був
чинний на момент виникнення спірних
правовідносин, зайнятість - це
діяльність громадян, пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що, як правило, приносить
їм доход у грошовій або іншій формі.
Згідно з частиною третьою вказаної
статті, в Україні до зайнятого
населення належать громадяни, що
проживають на території держави на
законних підставах, які, зокрема,
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
В силу приписів статті 2 Закону України
"Про зайнятість населення" від 01.03.1991
№ 803-XII (далі - Закон України №
803-XII) безробітними визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
Цією ж статтею передбачено, що порядок
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних державною службою
зайнятості визначається Кабінетом
На виконання приписів зазначеного
Закону, постановою Кабінету Міністрів
України від 14.02.2007 № 219 було затверджено
Порядок реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних, що діяв до 03.04.2013.
Пунктом 11 зазначеного Порядку
передбачено, що за відсутності
підходящої роботи рішення про надання
громадянам статусу безробітних
приймається державною службою
зайнятості за їх особистою заявою з
восьмого дня після реєстрації у центрі
зайнятості за місцем проживання як
таких, що шукають роботу, і
оформляється наказом центру
зайнятості, номер і дата якого
зазначаються у картці. З наказом про
надання чи ненадання статусу
безробітного, визначення розміру і
строку виплати допомоги по безробіттю
чи припинення виплати такої допомоги
громадянин повинний ознайомитися та
поставити свій підпис в картці обліку
прийнятих рішень центру зайнятості.
Відповідно до пункту 12 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №
219, для одержання статусу безробітного
громадянин особисто подає у день, що
настає після закінчення встановленого
строку для пошуку підходящої роботи, до
центру зайнятості заяву із зазначенням
у ній інформації про те, що він не
зареєстрований як фізична особа -
підприємець та не займається видами
діяльності, що визначені частиною
третьою статті 1 Закону України "Про
зайнятість населення", і не отримує
пенсію на пільгових умовах.
Частиною першою статті 22 Закону
України "Про загальнообов`язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" від 02.03.2000 № 1533-III (у
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
застраховані особи, визнані у
встановленому порядку безробітними,
які протягом 12 місяців, що передували
початку безробіття, працювали на
умовах повного або неповного робочого
дня (тижня) не менше 26 календарних
тижнів та сплачували страхові внески,
мають право на допомогу по безробіттю
залежно від страхового стажу.
На допомогу по безробіттю без
урахування страхового стажу мають
право особи, визнані в установленому
порядку безробітними, які протягом 12
місяців, що передували початку
безробіття, працювали менше 26
календарних тижнів, а також особи, які
бажають відновити трудову діяльність
після тривалої (більше 6 місяців)
перерви, та застраховані особи,
звільнені з останнього місця роботи з
підстав, передбачених статтею 37,
пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41 і 45
Кодексу законів про працю України
(частина друга статті 22 Закону України
"Про загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 № 1533-III у
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин).
Статтею 23 зазначеного Закону
встановлено, що застрахованим особам,
зазначеним у частині першій статті 22
цього Закону, розмір допомоги по
безробіттю визначається у відсотках до
їх середньої заробітної плати (доходу),
визначеної відповідно до порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, залежно від страхового стажу:
до 2 років - 50 відсотків; від 2 до
6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років
- 60 відсотків; понад 10 років - 70
Допомога по безробіттю виплачується
залежно від тривалості безробіття у
відсотках до визначеного розміру:
перші 90 календарних днів - 100
відсотків; протягом наступних 90
календарних днів - 80 відсотків; у
подальшому - 70 відсотків.
Допомога по безробіттю особам,
зазначеним у частині другій статті 22
цього Закону, визначається у розмірі
прожиткового мінімуму, встановленого
Відповідно до частини шостої статті 23
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 № 1533-III
(далі - Закон України № 1533-III), порядок
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітним
підприємницької діяльності,
встановлюється спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики за погодженням з
Згідно з пунктом 1.3 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000 №
307, допомога по безробіттю
призначається центрами зайнятості, на
які покладено функції робочих органів
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (далі - центри
зайнятості), за місцем перебування
безробітного на обліку і виплачується
в установленому порядку через
банківські установи.
Відповідно до пункту 2 статті 36 Закону
України № 1533-ІІІ, застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
Згідно з пунктом 3 зазначеної статті,
сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.
З метою забезпечення цільового та
ефективного використання коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття спільним наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України та Державної
податкової адміністрації України від
13.02.2009 № 60/62 та постановою правління
Пенсійного фонду України від 13.02.2009 № 7-1
затверджено Порядок розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним (далі - Порядок).
Розслідування згідно з цим Порядком
здійснюється шляхом проведення
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної
Відповідно до абзацу 4 пункту 3
зазначеного Порядку, перевірка
проводиться районними, міськрайонними,
міськими та районними у містах
центрами зайнятості, на які покладено
виконання функцій робочих органів
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, за місцем
реєстрації роботодавця як платника
внесків на загальнообов'язкове
соціальне страхування на випадок
безробіття (далі - центри зайнятості) у
разі, коли під час перебування особи на
обліку як безробітної до центру
зайнятості надійшла інформація від
державних органів, підприємств,
установ, організацій чи громадян про
обставини, що впливають на умови
виплати матеріального забезпечення та
надання соціальних послуг безробітній
особі, яка відрізняється від поданих
нею відомостей, або така інформація
розміщена в засобах масової
Рішення щодо проведення перевірки
приймається керівником центру
зайнятості.

Відповідно до приписів пункту 5
Порядку, обмін інформацією
здійснюється між Державним центром
зайнятості, Державною податковою
адміністрацією України та Пенсійним
фондом України як центральними
органами виконавчої влади.

За результатами звірки або перевірки
оформлюється акт, який підписується
посадовими особами, що її проводили.

Згідно з пунктом 6 Порядку, у разі
встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Пунктом 7 зазначеного Порядку
встановлено, що рішення про повернення
коштів особою чи роботодавцем
оформлюється наказом.

Протягом двох робочих днів після
прийняття рішення центр зайнятості
надсилає особі чи роботодавцю
рекомендованим листом повідомлення
про необхідність протягом 15
календарних днів з дня отримання
повідомлення повернути незаконно
виплачені кошти.

Відповідно до пункту 8 Порядку, у разі
неможливості вручення повідомлення
про необхідність повернення коштів з
підстав, передбачених абзацом першим
пункту 132 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.08.2002 № 1155, відмови особи чи
роботодавця повернути кошти, а також у
разі неповернення їх у встановлений
строк стягнення таких коштів
здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

З аналізу наведених вище правових
актів вбачається, що у разі
встановлення робочим органом
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття належності особи до
категорії зайнятих, така особа
зобов`язана повернути кошти, виплачені
їй у якості допомоги по безробіттю з
моменту виникнення обставин, що
впливають на умови виплати їй
забезпечення. У разі відмови особи від
повернення таких коштів або
неповернення їх у встановлений строк,
незаконно одержана допомога по
безробіттю стягується у судовому
порядку.

З матеріалів адміністративної справи
вбачається, що у квітні 2012 року
відповідачем укладено з Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Корпоративні ресурси" договір підряду
від 17.04.2012, відповідно до умов якого
ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання
виконати доручені його контрагентом
послуги по переміщенню товарів та
матеріалів, а Товариство з обмеженою
відповідальністю "Корпоративні
ресурси" зобов`язалось прийняти
вказані роботи та оплатити їх вартість.

На виконання умов вказаного вище
договору ОСОБА_1 протягом квітня,
травня 2012 року надано Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Корпоративні ресурси" визначені у
заявках послуги по переміщенню
товарно-матеріальних цінностей.

В цей же період між відповідачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпоративні
ресурси" підписано акти
здачі-прийняття виконаних робіт від
30.04.2012 та 31.05.2012 (а.с. 14, 15), відповідно до
яких контрагент позивача прийняв
виконані ОСОБА_1 послуги на загальну
суму 899 грн. 28 коп.

30.06.2012 за згодою сторін дію наведеного
вище договору припинено шляхом
укладення додаткової угоди до договору
від 17.04.2012, яка є його невід'ємною
частиною.

З огляду на вищевикладене, судом
встановлено, що у період з квітня 2012
року по червень 2012 року відповідач
перебував у цивільно-правових
відносинах з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпоративні
ресурси", а отже належав до категорії
зайнятого населення як на момент
реєстрації у державній службі
зайнятості та отримання статусу
безробітного, так і на час одержання
допомоги по безробіттю у період з
травня 2012 року по серпень 2012 року.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, беручи до уваги ту обставину, що
суму заборгованості до Іванківського
районного центру зайнятості у розмірі
2456 грн. 25 коп. відповідач у встановлені
законодавством строки не сплатив;
наявність у нього вказаної
заборгованості підтверджується
доказами, наявними у матеріалах справи;
доказів погашення відповідачем
зазначеної заборгованості на день
винесення рішення не надано, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати стягненню з відповідача не
підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Іванківського районного центру
зайнятості суму незаконно одержаної
допомоги по безробіттю у розмірі 2456
(дві тисячі чотириста п'ятдесят шість)
грн. 25 коп.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Харченко С.В.