Справа № 814/3116/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3116/13-а

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції:
Мороз А. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Баштанської міжрайонної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової служби на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Фермерське Господарство "Маяк"
Кухарука О.А. до Баштанської
міжрайонної державної податкової
інспекції Миколаївської області
Державної податкової служби про
визнання незаконними рішень від 28.02.13 р.
№ 1 і від 01.03.13 р. № 1, зобов'язання
вчинити дії

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року Фермерське
Господарство "Маяк" Кухарука О.А. (далі
ФГ «Маяк» Кухарука О.А.) звернулось з
вищевказаним адміністративним
позовом.

Обґрунтовуючи свої вимоги,
позивач зазначив, що висновок
відповідача про невідповідність
позивача критеріям
сільськогосподарського
товаровиробника в частині
використання земельних ділянок без
належних правових підстав і,
відповідно, менша за 75% частка
сільськогосподарського
товаровиробництва, не ґрунтується на
вимогах законодавства. Вважає, що для
цілей сплати фіксованого
сільськогосподарського податку
значення має виключно виробництво
сільськогосподарських товарів в
процесі власної господарської
діяльності, тоді як правові підстави
використання земельних ділянок не
впливають на правомірність
перебування на спеціальному режимі
оподаткування.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року адміністративний позов було
задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
Рішення № 1 про скасування статусу
платника фіксованого
сільськогосподарського податку,
прийняте Баштанською міжрайонною
державною податковою інспекцією
Миколаївської області Державної
податкової служби 28 лютого 2013 року.

Визнано протиправним та скасовано
рішення № 1 про виключення
сільськогосподарського підприємства з
реєстру суб'єктів спеціального режиму
оподаткування, прийняте Баштанською
міжрайонною державною податковою
інспекцією Миколаївської області
Державної податкової служби 1 березня
2013 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду податковий орган подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, у
зв'язку з чим просить його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
Позивач як юридична особа
зареєстрований Баштанською районною
державною адміністрацією
Миколаївської області 22 грудня 1997 р. та
з 1 січня 2009 року перебуває на
спеціальному режимі оподаткування
податком на додану вартість, як
сільськогосподарське підприємство (а.
с. 9-12).

В січні 2013 р. відповідач провів
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 1 квітня 2012 р. до 31 грудня 2012 р.
Результати перевірки оформлені актом
від 5 лютого 2013 р. № 15/22/23040999 (далі - акт
перевірки) (а. с. 13-24).

Спірним є висновок відповідача про
порушення позивачем ст. 209 п. 209.6.
Податкового кодексу України (далі - ПК
України). Так, в акті перевірки
інспектором вказано на те, що частина
продукції позивача вироблена на
земельних ділянках, правовою підставою
використання яких є договори про
спільну діяльність, які не
передбачають створення окремої
юридичної особи, а платником
фіксованого сільськогосподарського
податку є виключно юридична особа. У
зв'язку із безпідставним, як на думку
відповідача, використанням земельних
ділянок, питома вага
сільськогосподарської продукції
позивача складає 67,27%, тоді як
вищенаведена норма ПК України вимагає,
щоб така частка складала не менше 75%
вартості всіх товарів (послуг).

Викладені обставини послугували
підставою для прийняття відповідачем 28
лютого 2013 р. рішення № 1, яким скасовано
статус позивача, як платника
фіксованого сільськогосподарського
податку, а 1 березня 2013 р. рішення № 1,
яким позивача виключено з реєстру
суб'єктів спеціального режиму
оподаткування (а. с. 50-52).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
будь-яке законне право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані сільськогосподарські
угіддя, є належним для підтвердження
частки сільськогосподарського
товаровиробництва для цілей
справляння фіксованого
сільськогосподарського податку.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України та ПК України.

Відповідно до ст. 209 п. 209.1. ПК України,
резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Згідно ст. 209 п. 209.6. ПК України
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Із змісту ст. 209 п. 209.6. ПК України слідує,
що для визнання підприємства
сільськогосподарським і, відповідно,
отримання ним права перебувати на
спеціальному режимі оподаткування,
використовувані для виробництва
продукції землі повинні знаходитися у
власності чи користуванні такого
виробника.

Водночас ПК України не деталізує вимог
до правового титулу, відповідно до
якого у особи виникає право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані сільськогосподарські
угіддя, а також до правовстановлюючих
документів, якими підтверджуються
відповідні права на земельні ділянки.

Отже, за таких обставин будь-яке
законне право користування земельною
ділянкою, на якій розташовані
сільськогосподарські угіддя, є
належним для підтвердження частки
сільськогосподарського
товаровиробництва для цілей
справляння фіксованого
сільськогосподарського податку.

Таким чином, для розрахунку доходів від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва як
таких, що можуть враховуватися при
визначенні частки
сільськогосподарського
товаровиробництва, можуть включатися
доходи від продажу продукції,
вирощеної (виробленої) на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні особи на
будь-яких умовах.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
перебування особи у статусі платника
фіксованого сільськогосподарського
податку є правомірним, якщо при цьому
дотримано критерій щодо мінімального
обсягу частки сільськогосподарського
товаровиробництва, а саме не менше 75%
вартості всіх товарів (послуг),
незалежно від того який правовий титул
має земельна ділянка.

Аналогічна правова позиція висловлена
в листі Вищого адміністративного суду
України від 28 грудня 2012 р. № 2614/12/13-12.

З приводу включення позивача до
реєстру суб'єктів спеціального податку
судова колегія зазначає, оскільки
визнання судом протиправними та
скасування рішень відповідача, з
набранням законної сили судовим
рішенням і так матиме правовим
наслідком повернення позивача до того
правового стану, який існував до
прийняття скасованих рішень.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно дійшов висновку, що позовні
вимоги Фермерського Господарства
"Маяк" Кухарука О.А. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Баштанської
міжрайонної державної податкової
інспекції Миколаївської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року у справі № 814/3116/13-а - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян