Справа № 2а-10753/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/15957/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко
Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі м. Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20.10.2010

та постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.02.2011

у справі № 2а-10753/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фундамент»

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі м. Києва

про визнання незаконними результатів
перевірки та скасування податкового
повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20.10.2010 позов задоволено частково.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва від 16.04.2010 № /0. В
задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.02.2011
скасовано постанову суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову про визнання
результатів невиїзної документальної
перевірки своєчасності сплати
узгоджених податкових зобов'язань
такими, що не відповідають вимогам
чинного законодавства, та закрито
провадження у справі в цій частині.

ДПІ у Дарницькому районі м. Києва
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову повністю,
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.
Наголошує на тому, що фактичне подання
у банк платіжних доручень в рахунок
погашення податкових зобов'язань без
зарахування їх на бюджетні рахунки не
може бути підставою для визнання таких
зобов'язань погашеними в межах
граничного строку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
невиїзної документальної перевірки за
своєчасністю сплати позивачем
узгоджених податкових зобов'язань до
бюджету складено акт від 31.03.2010 № 1987, в
якому зафіксовано порушення вимог п. 5.3
ст. 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 N 2181-III
(далі - Закон N 2181-III), що полягало у
несвоєчасній сплаті позивачем
узгодженого податкового зобов'язання з
податку на прибуток.

Вказані порушення, викладені в акті від
31.03.2010 № 1987, слугували підставою для
прийняття ДПІ у Дарницькому районі м.
Києва оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 16.04.2010 №
/0 про нарахування штрафних
санкцій у розмірі 20 %, що складає 4600, 40
грн., за затримку сплати узгодженого
податкового зобов'язання з податку на
прибуток за ІІІ квартал 2008 року на 41
день в сумі 23002 грн.

Висновки контролюючого органу щодо
прострочення сплати податкового
зобов'язання ґрунтуються на тому, що
незважаючи на ініціювання позивачем
сплати податку на прибуток за ІІІ
квартал 2008 року в сумі 87000 грн. на
підставі платіжного доручення від
17.11.2008 № 1466, надходження вказаних
коштів на бюджетні рахунки органу
державного казначейства відбулося
лише 31.12.2008.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 16.04.2010 №
/0, суд першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що датою погашення
платником податку податкового
зобов'язання є дата отримання банком
розрахункового документу.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, на які посилається відповідач у
касаційній скарзі, та вважає, що судами
повно встановлені обставини у справі,
яким надана правова оцінка на підставі
законодавства, що врегульовує спірні
відносини.

Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України
«Про систему оподаткування» від 25.06.1991
№ 1251-XII (із змінами та доповненнями)
платники податків і зборів
(обов'язкових платежів) зобов'язані
сплачувати належні суми податків і
зборів (обов'язкових) платежів у
встановлені законами терміни.

Обов'язок юридичної особи щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) припиняється із сплатою
податку, збору (обов'язкового платежу)
або його скасуванням або списанням
податкової заборгованості відповідно
до Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992
№ 2343-XII.

Відповідно до п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону №
2181-ІІІ визначено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього
Закону для подання податкової
декларації.

Згідно п.п. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ
узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у встановлені строки,
визнається сумою податкового боргу
платника податків (відповідача),
порядок погашення якого регулюється
нормами статей 6-15 вказаного Закону.

Виходячи з положень ст. 8 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин), за якими банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження, положень п. 22.4 ст. 22 цього ж
Закону, за якими при використанні
розрахункового документа ініціювання
переказу вважається завершеним з
моменту прийняття банком платника
розрахункового документа на виконання,
погашення платником податків
податкового зобов'язання відбувається
в момент подання до банку платіжного
доручення на перерахування суми
податку до бюджету.

Покладення на платника податків
відповідальності за неперерахування
чи несвоєчасне перерахування банком до
бюджету податків, зборів (обов'язкових
платежів) не ґрунтується на положеннях
законодавства, зокрема на п.п. 16.5.1 п. 16.5
ст. 16 Закон N 2181-III, згідно із якими
відповідальність за порушення строків
зарахування податків, зборів
(обов'язкових платежів) до бюджетів або
державних цільових фондів,
встановлених законодавством, з вини
банку, покладається на такий банк. При
цьому платник податків, зборів
(обов'язкових платежів) звільняється
від відповідальності за несвоєчасне
або неповне зарахування таких платежів
до бюджетів та державних цільових
фондів, включаючи нараховану пеню або
штрафні санкції.

Таким чином, висновки судів про
неправомірність застосування до
позивача штрафних санкцій за
несвоєчасну сплату узгодженого
податкового зобов'язання з податку на
прибуток є обґрунтованими з огляду на
достовірно встановлені обставини щодо
наявності на особовому банківському
рахунку достатніх належних позивачеві
коштів для списання у рахунок
погашення податкових зобов'язань з
податку на прибуток в сумі 23002 грн. і
щодо неперерахування їх банком з
причин, які не стосуються
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Фундамент».

З огляду на те, що встановлені судами
обставини спростовують висновки
контролюючого органу про вчинення
позивачем порушення щодо порушення
граничного строку сплати узгодженого
податкового зобов'язання, а також межі
перегляду справи судом касаційної
інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, касаційна скарга залишається
без задоволення, а постанова суду
апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва залишити без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.02.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун