Справа № 809/2488/14
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р.
Справа №
809/2488/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Біньковської Н.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу в сумі 12238,85 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області звернулася
в суд з адміністративним позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення податкового боргу в сумі
12238,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю у
відповідача заборгованості по сплаті
податку на доходи фізичних осіб в сумі
10182,43 грн. в тому числі штраф в розмірі
259,15 грн. та пеня в сумі 1284,74 грн., яка
виникла внаслідок несплати узгодженої
суми податкового зобов'язання згідно
поданої уточнюючої податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2011 рік від 11.11.2013 року та по сплаті
єдиного податку за період з 20.01.2013 року
по 31.12.2013 року в сумі 2056,42 грн.

Представник позивача в судове
засіданні не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду справи позивач
судом повідомлений належним чином,
подав на адресу суду клопотання про
розгляд справи за його відсутності,
зазначивши, що позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився без поважних причин та без
повідомлення ним про причини
неприбуття, хоча відповідач був
повідомлений належним чином про дату,
час та місце судового розгляду.

За таких обставин суд вважає, що, із
врахуванням положень частини 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, розгляд справи
можливий за відсутності позивача і
відповідача та розглянув справу в
порядку письмового провадження на
підставі частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, дослідивши
подані докази, суд прийшов до висновку
про обґрунтованість позовних вимог з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 15.11.2006 року
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
витягом з Єдиного держаного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с.21) та перебуває на
обліку в Державній податковій
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області як платник
податків.

Згідно частини 1 статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до пункту 54.1. статті 54
Податкового кодексу України крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 177.5. статті 177 Податкового
кодексу України передбачено, що
фізичні особи - підприємці подають до
контролюючого органу податкову
декларацію за місцем своєї податкової
адреси за результатами календарного
року у строки, встановлені цим Кодексом
для річного звітного податкового
періоду, в якій також зазначаються
авансові платежі з податку на доходи.

Згідно пункту 177.11. статті 177
Податкового кодексу України фізичні
особи - підприємці подають річну
податкову декларацію у строк,
визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18
статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з
доходами від підприємницької
діяльності мають зазначатися інші
доходи з джерел їх походження з України
та іноземні доходи.

Підпунктом 39.5.4. пункту 39.5. статті 39
визначено, зокрема, що самостійне
коригування проводиться платником
податків протягом календарного року
шляхом відображення в податковій
декларації або шляхом подання
відповідних уточнюючих розрахунків у
порядку, визначеному статтею 50 цього
Кодексу.

Згідно пункту 50.1. статті 50 Податкового
кодексу України у разі якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Платник податків, який самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний, за
винятком випадків, установлених
пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Судом встановлено, що у період до 14.06.2012
року фізична особа-підприємець ОСОБА_1
перебував на загальній системі
оподаткування.

11.11.2013 року відповідачем подана до
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області уточнююча
податкова декларація про майновий стан
і доходи за 2011 рік, де відповідач
самостійно визначив уточнену суму
податкового зобов'язання за звітний
(податковий) період, у якому виявлена
помилка в сумі 8638,54 грн., а також суму
штрафу в розмірі 259,15 грн. та пені в
розмірі 1284,74 грн. (а.с.11-13).

Відповідно до пункту 56.11. статті 56
Податкового кодексу України
самостійно визначене платником
податків податкове зобов'язання
оскарженню не підлягає.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що самостійно визначене податкове
зобов'язання відповідача з податку на
доходи фізичних осіб зазначене ним в
уточнюючій податковій декларації про
майновий стан і доходи за 2011 рік в
загальній сумі 10182,43 грн., є узгодженим з
дня подання такої декларації.

Відповідно до приписів пункту 291.3.
статті 291 Податкового кодексу України
юридична особа чи фізична особа -
підприємець може самостійно обрати
спрощену систему оподаткування, якщо
така особа відповідає вимогам,
встановленим цією главою, та
реєструється платником єдиного
податку в порядку, визначеному цією
главою.

На підставі поданих відповідачем 14.06.2012
року та 14.09.2012 року заяв про
застосування спрощеної системи
оподаткування (а.с.17-18, 15-16), відповідач
перейшов на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності зі
сплати єдиного податку, про що
останньому видано свідоцтво платника
єдиного податку серії А № 222558 (а.с.14).
Відповідно до вказаних заяв відповідач
відноситься до другої групи платників
єдиного податку, а ставка єдиного
податку встановлена для відповідача
згідно обраного виду господарської
діяльності визначена в розмірі 20 % до
розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно пункту 294.1. статті 294 Податкового
кодексу України податковим (звітним)
періодом для платників єдиного податку
першої та другої груп є календарний
рік.

За змістом пунктів 293.1, 293.2 статті 293
згаданого Кодексу встановлені ставки
єдиного податку ставки єдиного податку
встановлюються у відсотках (фіксовані
ставки) до розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року
(далі у цій главі - мінімальна заробітна
плата), та у відсотках до доходу
(відсоткові ставки).

Відповідно до пункту 295.1 статті 295
Податкового кодексу України платники
єдиного податку першої і другої груп
сплачують єдиний податок шляхом
здійснення авансового внеску не
пізніше 20 числа (включно) поточного
місяця. Такі платники єдиного податку
можуть здійснити сплату єдиного
податку авансовим внеском за весь
податковий (звітний) період (квартал,
рік), але не більш як до кінця поточного
звітного року.

Пунктом 295.2 статті 295 Податкового
кодексу України передбачено, що
нарахування авансових внесків для
платників єдиного податку першої і
другої груп здійснюється
контролюючими органами на підставі
заяви такого платника єдиного податку
щодо розміру обраної ставки єдиного
податку, заяви щодо періоду щорічної
відпустки та/або заяви щодо терміну
тимчасової втрати працездатності.

У відповідності до пункту 295.4. статті 295
Податкового кодексу України сплата
єдиного податку здійснюється за місцем
податкової адреси.

Судом встановлено, що позивачем
щомісячно нараховувались фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 авансові
внески в розмірі 229,40 грн., що
підтверджується зворотнім боком
облікових карток платника податків
(а.с.9, 7). Частина нестягнутого у
судовому порядку та несплаченого
податкового боргу з єдиного податку на
момент розгляду справи за період з
20.01.2013 року по 31.12.2013 року становить 2056,42
грн.

На виконання вимог абзацу 1 пункту 59.1.
статті 59 Податкового кодексу України,
Державною податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області
надсилалася відповідачу податкова
вимога форми "Ф" від 13.06.2013 року за № 492-19,
яка отримана фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 22.05.2014 року,
про що свідчить підпис останнього на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення (а.с.20).
На час розгляду справи податкова
вимога є неоскаржена та невідкликана.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1.
статті 16 Податкового кодексу України
платники податків зобов'язані
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи, що,
у відповідності до статті 36 Кодексу, є
податковим обов'язком. Податковий
обов'язок виникає у платника за кожним
податком, збором та є безумовним і
першочерговим стосовно інших
неподаткових обов'язків платника
податків, крім випадків, передбачених
законом. Підстави припинення
податкового обов'язку, крім його
виконання, визначені пунктом 37.3. статті
37 Податкового кодексу України. Згідно
пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу
України виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.
Пунктом 38.2. статті 38 Податкового
кодексу України визначено, що сплата
податку та збору здійснюється
платником податку безпосередньо, а у
випадках, передбачених податковим
законодавством, - податковим агентом,
або представником платника податку.

Судом встановлено, що відповідач свої
податкові зобов'язання належним чином
не виконав та не сплатив до бюджету
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб в сумі 10182,43 грн.
та з єдиного податку в розмірі 2056,42 грн.,
що привело до виникнення
заборгованості в загальній сумі 12238,85
грн.

Підпунктом 14.1.156. пункту 14.1. статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податкове зобов'язання - це сума
коштів, яку платник податків, у тому
числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством (у тому числі сума
коштів, визначена платником податків у
податковому векселі та не сплачена в
установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту
14.1. статті 14 Податкового кодексу
України податковий борг - це сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що сума податкових
зобов'язань з єдиного податку в розмірі
2056,42 грн. та з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 10182,43 грн., є
податковим боргом відповідача, який
ним не сплачено.

Заборгованість відповідача
підтверджується уточнюючої податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2011 рік від 11.11.2013 року (а.с.13),
податковою вимогою форми "Ф" від 13.06.2013
року за № 492-19 (а.с.20), довідкою про борг
(а.с.5), зворотнім боком облікових карток
платника податків, що містяться в
матеріалах справи (а.с.6-9).

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідачем суду не надано.

За таких обставин відповідач
зобов'язаний погасити податковий борг
в розмірі 12238,85 грн. Наявність такого
обов'язку у відповідача є визначальною
для вирішення вказаного спору, крім
того, даний обов'язок забезпечується
статтею 67 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
податкового боргу в сумі 12238,85 грн. є
обґрунтованими, а позов таким що
підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
в дохід бюджету податковий борг в сумі
12238 (дванадцять тисяч двісті тридцять
вісім) гривень 85 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя

Біньковська Н.В.