Справа № 643/7569/14-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 р.Справа № 643/7569/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова на постанову Московського
районного суду м. Харкова від 24.06.2014р.
по справі № 643/7569/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач)
звернувся до Московського районного
суду м. Харкова з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова (надалі
по тексту відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова про
відмову в перерахунку йому в
перерахунку довічного грошового
утримання, як судді у відставці;

- зобов"язати Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова провести йому з 03.06.2013р.
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання у розмірі 90%
грошового утримання суддів, працюючого
на відповідній посаді, яка згідно
довідки Апеляційного суду Харківської
області від 17.04.2013р. №02/53-115 становить 21
448,90 грн..

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 24.06.2014р.
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова про
відмову ОСОБА_1 в перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, виходячи з
грошового утримання судді, працюючого
на відповідній посаді на 01.03.2013 року, у
розмірі 90% грошового утримання судді,
працюючого на відповідній посаді.

Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в Московському районі м.
Харкова провести ОСОБА_1 перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання в розмірі 90% грошового
утримання судді, працюючого на
відповідній посаді, яка згідно довідки
апеляційного суду Харківської області
від 17.04.2013 року за № 02-53/115 становить на
березень 2013 року 21 448 грн. 90 коп.,
починаючи з 03 червня 2013 року до надання
нової довідки у разі підвищення
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати
судового збору у розмірі 108 грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції вимог ст. 138 Закону України
"Про судоустрій та статус суддів",
просить оскаржувану постанову
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Виходячи з приписів ст. 197 КАС України,
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є суддею апеляційного суду
Харківської області у відставці на
підставі постанови Верховної Ради
України № 2467-ІІІ від 29 травня 2001 року та
наказу № 135 від 11 червня 2001 року по
Харківському апеляційному суду.

Позивачу було призначено та
виплачувалося щомісячне довічне
грошове утримання судді відповідно до
ст. 43 Закону України "Про статус суддів"
від 15.12.1992 року в розмірі 90% заробітної
плати судді, працюючого на відповідній
посаді.

Відповідно до довідки Апеляційного
суду Харківської області № 02-53/115 від
17.04.2013р. про заробітну плату, для
обчислення довічного грошового
утримання судді у відставці, згідно
якої станом на березень 2013 року вона
становить 21 448 грн. 90 коп..

Для проведення відповідного
перерахунку та виплати довічного
грошового утримання позивач у березні
2014 року звернувся із заявою до УПФУ в
Московському районі м. Харкова.

Рішенням від 18.04.2014р. Управлінням
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова було
відмовлено позивачу в перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання, оскільки відповідно до ч. 4
ст. 138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів", згідно якої у разі зміни
розміру грошового утримання діючих
суддів Конституційного Суду України
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
грошового утримання, а Законом не
передбачено, на думку Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова,
проведення перерахунку довічного
грошового утримання суддям у
відставці, крім суддів Конституційного
Суду України .

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з наявності у
позивача права на перерахунок
щомісячного грошового утримання.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

У частині першій статті 126 Конституції
України закріплено положення, згідно з
яким незалежність і недоторканність
суддів гарантуються Конституцією і
законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального та соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності суддів, їх незалежності
та правової захищеності.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності суддів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів".

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

У зв'язку з набуттям чинності Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" змінено порядок оплати праці
працюючим суддям, яким виплачується
суддівська винагорода.

Статтею 129 цього Закону визначено вид,
склад, розмір суддівської винагороди,
яка складається з грошового утримання,
що включає в себе посадовий оклад та
доплати за вислугу років, перебування
на адміністративній посаді в суді,
науковий ступінь, роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці.

Призначення та нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
проводиться згідно вимог статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Згідно частини 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" в редакції Закону від 07.07.2010
року щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Законом України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року частина 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" була викладена в іншій
редакції, згідно з якою щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України
від 03 червня 2013 року у справі № 1-2/2013 за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) були
визнані неконституційною частина 3
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року N 2453-VI у редакції Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI.

Таким чином, застосуванню підлягає
частина 3 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року N 2453-VI в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Отже, відмова відповідача здійснити
позивачу перерахунок щомісячного
довічного утримання судді у
відповідності до вимог ч.3 ст. 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" є неправомірною.

Щодо тверджень відповідача про те, що
Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
передбачено виключно для суддів
Конституційного Суду України, колегією
суддів не беруться до уваги, з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 2.2 Рішення
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03.06.2013 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці),
визначені Конституцією та законами
України гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за
рахунок держави матеріального
забезпечення (суддівська винагорода,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання тощо) та надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці.
Право судді у відставці на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією належного здійснення
правосуддя і незалежності працюючих
суддів та дає підстави висувати до
суддів високі вимоги, зберігати довіру
до їх компетентності і
неупередженості. Щомісячне довічне
грошове утримання судді спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, зокрема обіймати
будь-які інші оплачувані посади,
виконувати іншу оплачувану роботу.
Конституційний принцип незалежності
суддів означає, в тому числі,
конституційно обумовлений імператив
охорони матеріального забезпечення
суддів від його скасування чи зниження
досягнутого рівня без відповідної
компенсації як гарантію недопущення
впливу або втручання у здійснення
правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням
Європейської хартії про закон "Про
статус суддів" від 10 липня 1998 року, за
якими рівень винагороди суддям за
виконання ними своїх професійних
обов'язків має бути таким, щоб
захистити їх від тиску, що може
спричинити вплив на їхні рішення або
взагалі поведінку суддів і таким чином
вплинути на їхню незалежність та
неупередженість (пункт 6.1); статус
забезпечує судді, який досяг
передбаченого законом віку для виходу
у відставку із посади судді і який
здійснював повноваження судді
протягом певного строку, право на
отримання виплат, рівень яких має бути
якомога ближчим до рівня його
останньої заробітної плати на посаді
судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам щодо суддів:
незалежність, ефективність та
обов'язки від 17 листопада 2010 року N (2010)12,
"оплата праці суддів повинна
відповідати їх професії та виконуваним
обов'язкам, а також бути достатньою, щоб
захистити їх від дії стимулів, через
які можна впливати на їхні рішення.
Мають існувати гарантії збереження
належної оплати праці на випадок
хвороби, відпустки по догляду за
дитиною, а також гарантії виплат у
зв'язку з виходом на пенсію, які мають
відповідати попередньому рівню оплати
їх праці" (пункт 54).

У п.7. Рішення Конституційного Суду
України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року
зазначено, що суб'єкт права на
конституційне подання порушує перед
Конституційним Судом України питання
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI, зі
змісту якого вбачається, що виплата
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) здійснюється
суддям без індексації, без
застосування положень частин другої,
третьої статті 42 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та без проведення інших
перерахунків, передбачених законами
України.

Конституційний Суд України вважає, що
Закон України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року N 3668-VI, поширюючи дію
положень абзацу другого пункту 2
розділу II "Прикінцеві та перехідні
положення", як вбачається з їх змісту,
на правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання), залишив
незмінним зміст права на пенсію та
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, але звузив обсяг цього права та
встановив обмеження в перерахунках
передбачених законами України пенсій
та щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці, чим
знизив досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Таким чином,
зазначені положення Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" в частині поширення їх дії на
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" стосовно
виплати пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) суддів у
відставці суперечать вимогам частини
першої статті 126 Конституції України.

У зв'язку з викладеним, дія абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (п.8
Рішення).

Колегія суддів вважає за необхідне
вказати, що згідно ст. 3 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Як встановлено положеннями ч.4 ст. 17
вказаного Закону, єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно ч.5 ст.109 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" за суддею,
звільненим за його заявою про
відставку, зберігається звання судді
та гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судді, що працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, а саме
нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

Ст. 5 КАС України передбачає здійснення
судочинства відповідно як Законів
України, так і міжнародних договорів,
згода на які надано BP України.
Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принципи
верховенства права.

За змістом ст.17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23.03.2012 року за результатами
розгляду звернень суддів у відставці
щодо їх права на перерахунок довічного
грошового утримання, вважати наявним у
них такого права відповідно до частини
3 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів". При цьому
слід запровадити порядок на рівні
Державної судової адміністрації
України та Пенсійного фонду України, за
яким під грошовим утриманням судді,
який працює на відповідній посаді, слід
вважати єдиний рівень по державі для
суддів відповідної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про наявність у
позивача права на перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці у розмірі, встановленому ч.3
ст.138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів".

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивач має право
на перерахунок щомісячного грошового
утримання в розмірі 90 % грошового
утримання працюючого судді на
відповідній посаді на підставі довідки
про заробітну плату, для обчислення
довічного грошового утримання судді у
відставці, наданої Апеляційним судом
Харківської області № 02-53/115 від 17.04.2013р

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова
залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 24.06.2014р. по справі №
643/7569/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Макаренко Я.М.Судді
Шевцова Н.В. Мінаєва О.М.