Справа № 812/8040/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" липня 2014 р. м. Київ
К/800/8249/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Винокурова К.С.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Стахановського міського центру
зайнятості про скасування наказу від
19.07.2013р. №46, повернення коштів,
виплачених, як допомога по безробіттю,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Стахановського
міського центру зайнятості про
визнання недійсним та скасування
наказу №46 від 19 липня 2013 року про
повернення коштів, виплачених як
допомога по безробіттю, припинення
виплати допомоги по безробіттю, зняття
його з обліку та зобов'язання
відповідача поновити позивача на
обліку в статусі безробітного за
період з 12 лютого 2013 року по 20 вересня
2013 року та виплатити допомогу по
безробіттю, виходячи з розміру
середньої заробітної плати за вказаний
період в сумі 8341 грн., а також визнати,
що в діях відповідача є порушення п.1
ст.25 Загальної декларації прав людини,
п.1 ст.11 Міжнародного пакту про
економічні, соціальні і культурні
права, ст.3 Конвенції про захист прав та
основоположних свобод людини, ст.2
Кодексу законів про працю України.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
наказ від 19 липня 2013 року № 46
Стахановського міського центру
зайнятості про повернення коштів,
виплачених як допомога по безробіттю
ОСОБА_4; в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Додатковою постановою Луганського
окружного адміністративного суду від 26
листопада 2013 року зобов'язано
Стахановський міський центр
зайнятості здійснити нарахування
допомоги по безробіттю ОСОБА_4
відповідно до вимог наказу
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000р. №307 за
період з 20 лютого 2013 року по 19 липня 2013
року та здійснити виплату невиплаченої
допомоги по безробіттю.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року постанову та додаткову постанову
суду першої інстанції було скасовано
та прийнято нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просив рішення
суду апеляційної інстанції скасувати
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідач в запереченнях на касаційну
скаргу просив залишити останню без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін,
оскільки воно, на його думку, ухвалене
відповідно до норм чинного
законодавства й на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що наказом ПАТ
«Стахановський завод технічного
вуглецю» №134-к від 04.07.2012р. позивача
було звільнено з посади начальника
відділу капітального будівництва і
кошторисно-договірної роботи на
підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України в
зв'язку з систематичним невиконанням
обов'язків, покладених трудовим
договором.

Рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від 31.10.2012р. у справі
№1231/4411/2012 ОСОБА_4 було поновлено на
посаді начальника відділу
капітального будівництва та
кошторисно-договірної роботи на ПАТ
«Стахановський завод технічного
вуглецю» з 04.07.2012р.

Наказом ПАТ «Стахановський завод
технічного вуглецю» від 30.11.2012р. №478-л
позивача поновлено на посаді
начальника відділу капітального
будівництва та кошторисно-договірної
роботи з 04.07.2012р., про що внесено запис
до трудової книжки вказаної особи про
поновлення на посаді, а наказом ПАТ
«Стахановський завод технічного
вуглецю» від 07.12.2012р. № 226-к його було
звільнено з займаної посади за згодою
сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП
України із внесенням відповідного
запису до трудової книжки.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 31.01.2013р. у справі №22ц/1290/6054/12
було скасовано рішення Стахановського
міського суду Луганської області від
31.10.2012р. у справі №1231/4411/2012 та прийнято
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Наказом ПАТ «Стахановський завод
технічного вуглецю» від 01.02.2013р. №58/1-п
скасовано накази від 30.11.2012р. № 478-л про
поновлення ОСОБА_4 на посаді та від
07.12.2012р. №226-к про звільнення його за
згодою сторін згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП
України; а записи, внесені до трудової
книжки позивача на підставі цих
наказів, вказано вважати недійсними.

Копію вищевказаного наказу було
направлено позивачу 04.02.2013р.

13.02.2013р. позивачем до центру зайнятості
подано заяву про надання статусу
безробітного, а 20.02.2013р. - заяву про
виплату допомоги по безробіттю.

У період з 19.02.2013р. по 19.07.2013р. позивач
перебував на обліку як безробітний та
йому призначено допомогу по
безробіттю, що підтверджується витягом
із наказів Стахановського міського
центру зайнятості ПК №00003 та
довідкою про розмір призначеної
допомоги по безробіттю за період з
20.02.2013р. по 24.04.2013р. в сумі 1154,06грн.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» з метою уникнення
незаконного витрачання державних
коштів посадовими особами
Стахановського міськрайцентру
зайнятості 12.07.2013р. проведена перевірка
достовірності даних стосовно періоду
роботи, наданих безробітним під час
реєстрації в центрі зайнятості,
результати якої оформлено актом №57, в
якому, зокрема, вказано, що в
реєстраційних даних позивача виявлено
порушення, а саме: стаття звільнення,
дата звільнення та підстава звільнення
згідно з наказом ПАТ «Стахановський
завод технічного вуглецю» від 01.02.2013р.
№58/1-п не відповідають відомостям,
внесеним до трудової книжки.

Наказом від 19.07.2013р. №46 відповідно ч.3
ст.36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування на випадок безробіття» на
підставі вказаного акту перевірки від
12.07.2013р. №57 припинено виплату позивачу
допомоги по безробіттю та знято його з
обліку у зв'язку з призначенням виплати
допомоги по безробіттю на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості, відповідно до п.8 ч.1 ст.36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування на випадок безробіття» та
абз.19 п.п.1 п.37 Постанови Кабінету
Міністрів України від 20.03.2013р. №198 «Про
затвердження Порядку реєстрації,
перереєстрації безробітних та ведення
обліку осіб, які шукають роботу», а
також вказано повідомити ОСОБА_4 про
необхідність повернення виплачених
йому коштів в сумі 1154,06 грн. протягом 15
календарних днів з дня отримання
письмового повідомлення.

Копію вказаного наказу відповідачем
вручено позивачу особисто під підпис
19.07.2013р.

Відповідно до п.6.1 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України №307 від 20.11.2000р. (далі -
Порядок), допомога по безробіттю
призначається та виплачується з 8 дня
після реєстрації особи в установленому
порядку в державній службі зайнятості.

Пунктом 6.2 Порядку передбачено, що
допомога по безробіттю призначається
на підставі особистої заяви
безробітного, довідки (довідок) про
середню заробітну плату (дохід) за
останнім місцем (декількома місцями)
роботи чи служби, трудової книжки,
військового квитка, копії
цивільно-правового договору, за
пред'явленням, у разі наявності,
свідоцтва про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
паспорта або іншого документа, що
посвідчує особу.

Згідно з п.6.4 Порядку для визначення
розміру та тривалості виплати допомоги
по безробіттю центр зайнятості
користується відомостями
персоніфікованого обліку
застрахованих осіб, що накопичуються в
органах Пенсійного фонду України.

За змістом п.п.1 п.2.7 Порядку без
урахування страхового стажу в розмірі,
установленому законодавством,
визначається допомога по безробіттю,
зокрема, особам, звільненим з
останнього місця роботи з підстав,
передбачених пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40,
статтями 41 і 45 Кодексу законів про
працю України , військовослужбовцям,
зазначеним у пункті 2.1 цього Порядку, та
іншим особам, звільненим з останнього
місця роботи (служби) у зв'язку із
застосуванням до них заходів
дисциплінарного впливу, - виплата
починається з 91 календарного дня.

Отже, за змістом вказаного пункту, як
правильно вказав суд апеляційної
інстанції, позивачу, звільненому з
останнього місця роботи за п.3 ч.1 ст.40
КЗпП України, допомога по безробіттю
призначається з 91 календарного дня від
дати надання статусу безробітного, без
урахування страхового стажу.

При цьому, під час реєстрації у
Стахановському міському центрі
зайнятості 13.02.2013р. позивачу було
відомо про законність його звільнення
за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Проте, про вказаний факт, який вплинув
на умови виплати йому забезпечення та
надання соціальних послуг, під час
своєї реєстрації в центрі зайнятості
позивач не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Згідно ж з п.8 ч.1 ст.31 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» виплата допомоги по
безробіттю припиняється в разі
призначення виплати на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

За змістом п.6.14 Порядку, якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин; якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку.

Також, згідно з абз.19 п.п.1 п.37 Порядку
реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку осіб, які
шукають роботу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2013р. №198, територіальний орган
Державної служби зайнятості припиняє
реєстрацію з дня встановлення факту
подання особою недостовірних даних та
документів, на підставі яких прийнято
рішення про надання їй статусу
безробітного, призначення виплати
матеріального забезпечення на випадок
безробіття та надання соціальних
послуг, що мав місце протягом періоду
реєстрації.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що
припинення позивачу виплати допомоги
по безробіттю та зняття його з обліку у
центрі зайнятості було здійснене
відповідачем на законних підставах, а
тому й відсутні підстави для
задоволення позовних вимог.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення спору, а тому підстав для
скасування судового рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 22 січня 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Олексієнко М.М