Справа № 813/3321/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3321/14
адміністративний суд у складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
при секретарі Косів М.Б.
представника прокуратури - Клака Ю.Г.
представника позивача - Кузика Ю.І.
представника відповідача 2 - Труба О.М.
представника третьої особи - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому
з асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом Прокурора
Франківського району м. Львова в
інтересах держави в особі Львівської
міської ради до Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
"Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки", Реєстраційної
служби Львівського міського
управління юстиції, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_5
та ОСОБА_6 про скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії, -
Прокурор Франківського району м.
Львова звернувся з адміністративним
позовом в інтересах держави в особі
Львівської міської ради до Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради "Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки",
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що заочним рішенням
Франківського районного суду м. Львова
від 30.12.2010р. у справі № 2-5637/2010 за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 за участю третьої
особи Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про визнання права
власності на нежитлове приміщення
позов задоволено, визнано за ОСОБА_5
право власності на нежитлове
приміщення - павільйон, загальною
площею 250,00 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
зареєструвати свідоцтво про право
власності на вказане приміщення.
Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 16.12.2013 у справі №465/2-5637/10
апеляційну скаргу Львівської міської
ради, до якої приєдналася Франківська
районна адміністрація задоволено,
заочне рішення Франківського
районного суду м. Львова від 30.12.2010
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_5 про визнання права власності на
нежитлове приміщення та його
реєстрацію. 05.04.2011 реєстратором
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» проведено державну
реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення - павільйон,
загальною площею 250,00 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що
внесено запис до Реєстру прав
власності на нерухоме майно на
підставі заочного рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 30.12.2010 у справі № 2-5637/2010. З
інформаційної довідки з Реєстру права
власності на нерухоме майно (індексний
номер документа: 20040880) від 04.04.2014
вбачається, що реєстраційний номер
майна: 33328285, власник: ОСОБА_5 та тип
майна: нежитлове приміщення -
павільйон, загальною площею 250 кв.м.
Враховуючи те, що підставою виникнення
права власності на вищезазначене
нежитлове приміщення, а в подальшому і
для здійснення реєстрації права
власності стало заочне рішення
Франківського районного суду від
30.12.2010, яке скасоване рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 16.12.2013, рішення реєстратора БТІ про
державну реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення - павільйон по
АДРЕСА_1, загальною площею 250 кв.м. за
ОСОБА_5 підлягає скасуванню, з
подальшим внесенням запису про
скасування державної реєстрації права
власності на вказане вище приміщення.

Представник Львівської міської ради
надав суду письмові пояснення, в яких
вказує, що ОСОБА_5 здійснила
будівництво нежитлового приміщення -
павільйону без виділення для цього
земельної ділянки, у відсутності
розпорядчо-дозвільних документів
виконавчих органів Львівської міської
ради, без відповідних дозволів на
виконання будівельних органів
Львівської міської ради, без
відповідних дозволів на виконання
будівельних робіт, що також,
встановлено рішенням Апеляційного
суду Львівської області від 16.12.2013 року
у справі №465/2-5637/10. Отже, самочинно
збудоване нежитлове приміщення -
павільйон на АДРЕСА_1 знаходиться на
земельній ділянці, яка є комунальною
власністю, у відповідності до чинного
законодавства України, повноваження
щодо розпорядження нею належать
виключно територіальній громаді м.
Львова в особі Львівської міської ради.

Представник прокуратури та
представник позивача в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, які викладені в позовній
заяві та уточненнях до позову. Просили
позов задовольнити.

Представник відповідача-1 Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради "Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки"
заперечував проти позову, посилаючись
на те. що з 01.01.2013 року повноваження
реєстраторів БТІ, як спеціальних
суб'єктів на яких було покладено
функції державного реєстратора прав на
нерухоме майно - було припинено.
Відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
реєстратори прав власності ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО», які здійснювали державну
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно були звільнені з роботи і
повноваження, які були покладені на
реєстраторів БТІ в тому числі, щодо
внесення змін в Єдиному реєстрі прав
власності на нерухоме майно, внесення
відповідних записів в архівній справі
про реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомого майна (його
скасування) і т.д. теж припинилися.
Станом на сьогоднішній день БТІ
здійснює свої повноваження згідно
«Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна» затвердженої
наказом Держбуду України від 24.05.2001р. за
№127, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.07.2001р. за №582/5773 (із
змінами і доповненнями від 28.12.2012р. за
№658 та 08.01.2013р. за №2), де не передбачено
процедури скасування рішення
реєстратора про реєстрацію права
власності на об"єкт нерухомого майна у
випадку із визнанням його недійсним.

В судовому засіданні представник
відповідача-1 заперечення підтримав,
просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідача-2
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції проти
позову заперечив, мотивуючи тим, що
технічно здійснити дії щодо
перенесення записів з Реєстру прав
власності до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно та
внесги запис про скасування державної
реєстрації прав неможливо, оскільки
законодавчо не врегульованим є питання
щодо самої процедури перенесення
державним реєстратором прав на
нерухоме майно записів з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, який діяв
до 01.01.2013р., до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник
відповідача-2 заперечення підтримав,
просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник третьої особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача- Каряки
Інни Олександівни проти позову
заперечив, мотивуючи тим, що позивач не
зазначив обставин порушення свого
права та інтересу і якого саме, а
зазначив загальні поняття щодо:
дискредитації породження недовіри, та
припущень. У позовній заяві наводяться
нормативні документи, які стосуються
реєстрації права власності на нерухоме
майно, але при цьому позивач не навів
норм права, які були порушенні
відповідачами та норм права, які можуть
зобов'язати відповідача 2 вчинити
відповідну дію. Новим Законом „Про
внесення змін до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" та інших
законодавчих актів України"та
нормативними актами з 01.01.2013р. було
припинено дію та повноваження
державних реєстраторів - працівників
БТІ, без права передачі прав та
обов'язків новим державним
реєстраторам. При проведені державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень Реєстраційна
служба керується Законом після 01.01.2013р.,
«Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» і
«Порядком надання інформації з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно», затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22.06.2011 р. Відповідно до ст.ст. 9, 26
саме державний реєстратор прав на
нерухоме майно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, вносить зміни записів та
записів про скасування державної
реєстрації прав до Державного реєстру
згідно наданих йому виключних
повноважень. Отже він є особою,
зобов'язаною здійснювати владні
повноваження з питання реєстрації
речових прав. Суд не може перебирати на
себе функцій суб'єкта владних
повноважень в реалізації відповідних
управлінських функцій і вирішенні
питань, віднесених до виключної
компетенції такого суб'єкта та
зобов'язувати його приймати рішення,
які входять до його компетенції.

В судовому засіданні представник
третьої особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача- Каряки І.О.
заперечення підтримав, просить в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи представників
сторін, з'ясувавши обставини, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень та дослідивши
докази, якими вони обґрунтовуються,
суд, даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, виходив з наступного.

Прокуратурою Франківського району м.
Львова встановлено, що заочним
рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 30.12.2010 у справі № 2-5637/2010 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 за участю
третьої особи Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про визнання права
власності на нежитлове приміщення
позов задоволено, визнано за ОСОБА_5
право власності на нежитлове
приміщення - павільйон, загальною
площею 250,00 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
зареєструвати свідоцтво про право
власності на вказане приміщення.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 16.12.2013 у справі №465/2-5637/10
апеляційну скаргу Львівської міської
ради, до якої приєдналася Франківська
районна адміністрація задоволено,
заочне рішення Франківського
районного суду м. Львова від 30.12.2010
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_5 про визнання права власності на
нежитлове приміщення та його
реєстрацію.

05.04.2011 реєстратором Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
проведено державну реєстрацію права
власності на нежитлове приміщення -
павільйону, загальною площею 250,00 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про
що внесено запис до Реєстру прав
власності на нерухоме майно на
підставі заочного рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 30.12.2010 у справі № 2-5637/2010.

З інформаційної довідки з Реєстру
права власності на нерухоме майно
(індексний номер документа: 20040880) від
04.04.2014 вбачається, що реєстраційний
номер майна: 33328285, власник: ОСОБА_5 та
тип майна: нежитлове приміщення -
павільйон, загальною площею 250 кв.м.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Пунктом восьмим частини першої статті
3 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
позивач - особа, на захист прав, свобод
та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

За змістом частини першої статті 55
Конституції України, пункту другого
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 9-зп від
25 грудня 1997 року (справа за зверненням
жителів міста Жовті Води) будь-яка
особа має право звернутись до суду,
якщо її права порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

З системного аналізу
вказаних норм та висновку
Конституційного Суду України слідує,
що адміністративний суд під час
розгляду справи повинен встановити
факт або обставини, які б свідчили про
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача з боку відповідача.

Адміністративне судочинство
спрямоване на захист саме порушених
прав осіб у сфері публічно-правових
відносин, тобто для відновлення
порушеного права в зв'язку із
прийняттям рішення суб'єктом владних
повноважень особа повинна довести,
яким чином відбулось порушення її прав.

Таким чином підставами для визнання
акта недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів позивача у справі.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір,
суд повинен надати об'єктивну оцінку
наявності порушеного права чи інтересу
на момент винесення оспорюваного акту,
а також визначити, чи відповідає
обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття судом
рішення про відмову в позові.

Суд приходить до
висновку, що оскаржуваним рішенням не
порушені права, свободи або інтереси
позивача, виходячи з наступного.

Процесуальною підставою звернення
прокурора до суду, як зазначено в
позовній заяві, є стаття 36-1 Закону
України «Про прокуратуру», яка
передбачає представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді.

Підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави.

Зміст ст. 36-1 Закону «Про прокуратуру»
кореспондується із змістом ст. 60 КАС
України, яка зазначає, що з метою
представництва інтересів громадянина
або держави в адміністративному суді
прокурор в межах повноважень,
визначених законом, звертається до
суду із адміністративним позовом для
представництва інтересів громадянина
або держави. В позовній заяві (поданні)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах.

Ці норми закону прокурором при
зверненні до суду із адміністративним
позовом дотримані не були.

В позовній заяві зазначено, що позов
прокурором заявлено в інтересах
держави в особі Львівської міської
ради та в загальному вказує, що
порушення інтересів держави полягає у
тому, що реєстрація права власності на
об'єкт нерухомості здійснена на
підставі рішення суду першої
інстанції, яке скасоване в
апеляційному порядку призвела до
порушення інтересів територіальної
громади м. Львова яку представляє
Львівська міська рада, що в свою чергу,
породжує недовіру до органів місцевого
самоврядування, їх підприємств,
установ, організацій, підриває їх
авторитет у цілому, порушує нормальну
діяльність органів державної влади,
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, може завдати
істотної шкоди правам і законним
інтересам фізичних і юридичних осіб.

В позовній заяві та під час
слухання справи в суді прокурор не
довів порушення інтересів держави
та в чому це полягало.

Разом з тим, ст. 6 КАС України
передбачає, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб»єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Представник Львівської міської ради
вказує, що ОСОБА_5 здійснила
будівництво нежитлового приміщення -
павільйону без виділення для цього
земельної ділянки, у відсутності
розпорядчо-дозвільних документів
виконавчих органів Львівської міської
ради, без відповідних дозволів на
виконання будівельних органів
Львівської міської ради, без
відповідних дозволів на виконання
будівельних робіт, що також,
встановлено рішенням Апеляційного
суду Львівської області від 16.12.2013 року
у справі №465/2-5637/10. Отже, самочинно
збудоване нежитлове приміщення -
павільйон на АДРЕСА_1 знаходиться на
земельній ділянці, яка є комунальною
власністю, у відповідності до чинного
законодавства України, повноваження
щодо розпорядження нею належать
виключно територіальній громаді м.
Львова в особі Львівської міської ради.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження. Спадщина, визнана судом
відумерлою, переходить у власність
територіальної громади за місцем
відкриття спадщини. Органи місцевого
самоврядування від імені та в
інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Суд не приймає до уваги вищевказане
твердження про те, що це є самочинно
збудоване будівництво, здійснене без
виділення для цього земельної ділянки,
у відсутності розпорядчо-дозвільних
документів виконавчих органів
Львівської міської ради, без
відповідних дозволів на виконання
будівельних органів Львівської
міської ради, без відповідних дозволів
на виконання будівельних робіт,
оскільки це було предметом спору у
справі №465/2-5637/10, яка розглядалася
Франківським районним судом м.Львова
та Апеляційним судом м.Львова і не
стосується даного предмету спору.

Представником позивача не надано
жодного доказу про те, що нежитлове
приміщення - павільйон належить
Львівській міській раді на праві
комунальної власності чи користування.

Що стосується твердження представника
позивача про те, що нежитлове
приміщення знаходиться на земельній
ділянці, яка є комунальною власністю
суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься: копія
договору оренди земельної ділянки
загальною площею 0,0080га, яка
знаходиться на АДРЕСА_1, укладеного
29.03.2010р. між Львівською міською радою
та ФОП - ОСОБА_5; лист ДПІ у
Франківському районі м.Львова від
10.07.2014 р. №10418/10/15-216 адресований СПД ФО
ОСОБА_5 про сплату нею орендної плати за
вищевказану земельну ділянку. Суд не
бере до уваги лист відділу
Держземагенства у м.Львові від 18.06.2014 р.
№40/3/513 про те, що земельна ділянка
загальною площею 0,0080га, яка
знаходиться на АДРЕСА_1 нікому не
надана у власність або користування,
оскільки СПД ФО ОСОБА_5 є орендарем, а не
власником чи землекористувачем
земельної ділянки.

Позивачем не надано жодного доказу про
те, що орендні відносини між Львівською
міською радою та ФОП - ОСОБА_5
припинені. Крім того, знаходження
нежитлового приміщення-павільйону на
земельній ділянці, яка за твердженням
представника позивача належить до
комунальної власності не тягне за
собою автоматичне набуття Львівською
міською радою права комунальної
власності на нежитлове приміщення.

Згідно з ст.60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
підставою для набуття права
комунальної власності є передача майна
територіальним громадам безоплатно
державою, іншими суб'єктами права
власності, а також майнових прав,
створення, придбання майна органами
місцевого самоврядування в порядку,
встановленому законом.

Отже, суд приходить до висновку про
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством.

Крім того, виходячи з меж заявлених
позовних вимог доказів порушення прав
та інтересів Львівської міської ради,
зокрема, документів, які б
підтверджували, що міська рада є
власником чи користувачем нежитлового
приміщення - павільйону на АДРЕСА_1 суду
не надано.

В процесі судового розгляду
суб'єкт владних повноважень - Львівська
міська рада доводів про те, яким чином
оскаржуване рішення обмежує права
територіальної громади чи
повноваження органів та посадових осіб
місцевого самоврядування не навела, у
зв'язку з цим, суд вважає, що саме з цих
підстав у задоволенні позову слід
відмовити.

Враховуючи вимоги норм
матеріального та процесуального права,
як були підставою звернення прокурора
до суду, положення статей 2, 5, 6, 11, 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, межі заявлених позовних вимог,
суд дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову прокурора.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України,-

Постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя
Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений
15.08.2014 року