Справа № 2а-85/13/1213
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/25008/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Донця О.Є.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
року

у справі № 2а-85/13/1213

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6

до Луганської міської ради

третя особа ОСОБА_7

про визнання нечинним та
скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У жовтні-листопаді 2011 року ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулись до Ленінського районного
суду м. Луганська з адміністративним
позовом до Луганської міської ради,
третя особа - ОСОБА_7, про визнання
нечинним та скасування рішення
Луганської міської ради від 13.12.2005 №
37/129.

Постановою Ленінського районного суду
м. Луганська від 25.04.2013 позов
задоволено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15.04.2014
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове - про
залишення адміністративного позову
без розгляду.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2
оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просила
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції з мотивів порушення судом
норм процесуального права та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована серед
іншого тим, що касатор дізналася про
порушення свого права лише у вересні 2011
року під час того, коли ОСОБА_7 розпочав
будівництво автомобільної стоянки. У
той же час, оспорюване рішення
відповідача не опубліковувалось у
засобах масової інформації та касатору
до відома не доводилось. Таким чином,
ОСОБА_2 вважає, що строк звернення до
адміністративного суду розпочався у
вересні 2011 року і нею не пропущено.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судом апеляційної
інстанції, з позовом до суду першої
інстанції ОСОБА_3 звернувся 27.10.2011,
ОСОБА_2 - 27.10.2011, ОСОБА_4 - 28.11.2011, ОСОБА_5 -
21.11.2011, ОСОБА_6 - 27.10.2011.

Ухвалами Ленінського районного суду м.
Луганська від 15.11.2011, від 26.12.2011, від
26.12.2011, від 20.02.2012 вказані
адміністративні позови були об'єднані
в одне провадження.

У позовах та запереченнях на
апеляційну скаргу вказані особи
посилалися, зокрема, на те, що у вересні
- жовтні 2011 року на прибудинковій
території будинків АДРЕСА_1 ОСОБА_7
розпочав будівельні роботи з
будівництва оздоровчого комплексу та
автостоянки.

На підтвердження позовних вимог до
позовів була надана копія листа
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Луганській області від 19.04.2010 № 7/12-758к,
адресованого ОСОБА_8, в якому Інспекція
зазначила, що дозволи третій особі на
виконання підготовчих робіт до
будівництва оздоровчого комплексу та
автостоянки біля будинку АДРЕСА_1 були
надані 03.12.2007 та 29.09.2008. Відповідно до
змісту цього листа будівельні роботи з
розробки ґрунту траншеї, шурфів та
влаштування монолітних фундаментів на
будівельному майданчику ОСОБА_7
здійснював у квітні 2010 року, тобто
після закінчення дії дозволів, за що
був притягнутий до адміністративної
відповідальності.

Ті обставини, що підготовчі будівельні
роботи ОСОБА_7 виконував з 15.10.2008
підтверджуються також листом
Управління архітектури та
містобудування Луганської міської
ради від 27.11.2008 № 02-02/241.

Крім того, як установлено судом
апеляційної інстанції, на
підтвердження того, коли позивачі
дізналися про існування спірного
рішення Луганської міської ради від
13.12.2005 № 37/129 ними до позовів додавалася
копія листа виконавчого комітету
Луганської міської ради від 22.12.2010 №
07-Н5182-2, адресованого ОСОБА_9, в якому
повідомлялося про передачу спірним
рішенням земельної ділянки в оренду
ОСОБА_7

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що оспорюване
рішення відповідачем прийнято з
порушенням вимог чинного на той час
законодавства України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та залишаючи позов без
розгляду, суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що період фактичного
початку ОСОБА_7 будівельних робіт у 2008
році не збігається з тими поясненнями,
які зазначені у позовах, строк
звернення до суду, як річний, так і
шестимісячний, пропущено.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції погоджується зі вказаним
обґрунтованим висновком суду
апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень частин першої
та другої статті 99 КАС України (у
редакції, чинній на час звернення
позивачів до суду) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 100 КАС України
було визначено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Згідно з положеннями частини другої
статті 100 КАС України (у редакції,
чинній на час прийняття судом
апеляційної інстанції оскаржуваної
ухвали) позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Ураховуючи, що судом апеляційної
інстанції установлено здійснення
ОСОБА_7 будівельних робіт з розробки
ґрунту траншеї, шурфів та влаштування
монолітних фундаментів на
будівельному майданчику поблизу
житлових будинків АДРЕСА_1 у квітні 2010
року, а з цим позовом позивачі
звернулись до суду лише у
жовтні-листопаді 2011 року, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про те, що, зокрема, ОСОБА_2 повинна була
дізнатись про порушення своїх прав у
квітні 2010 року. Отже, до суду касатор
звернувся з пропуском установленого
статтею 99 КАС України строку.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються
викладеними норми права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішення суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
КАС України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

О.Є. Донець

Згідно з оригіналом помічник судді

М.Р. Мергель