Справа № 815/4254/14
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4254/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2014 року
м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді Харченко
Ю.В.

Суддів Єфіменко
К.С.

Завальнюк
І.В.

При секретарі
Кипаренко Н.Ю.

Розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної міграційної служби України
про скасування рішення від 05.06.2014р.
№284-14 про відмову у визнанні біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, та зобов'язання прийняти
рішення про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою, в якій просить суд
скасувати рішення Державної
міграційної служби України від 05.06.2014р.
№284-14 про відмову у визнанні біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, та зобов'язати Державну
міграційну службу України прийняти
рішення про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що він є
громадянином Сенегалу, проживав у
місті Дакар. У 2010році прибув на
навчання до України, однак, після
відрахування з Політехнічного
університету м.Вінниця у 2012році не міг
повернутися на батьківщину через
релігійні проблеми. Зокрема,
сповідуючи мусульманство ОСОБА_2
цікавився християнською релігією, що
негативно сприймається в Сенегалі,
більшість населення якого є
мусульманами. Більше того, в 2013році
ОСОБА_2 одружився з громадянкою України
та має неповнолітню дочку - громадянку
України, а відмова у наданні йому
притулку в Україні призведе не лише до
порушення його прав, передбачених
Конвенцією про статус біженця 1951р.,
Законом України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту», а й порушення
прав його неповнолітньої дочки на
проживання разом з батьками,
передбачених ст.ст. 8, 9 Конвенції про
права дитини 1989року. Оскільки Україна є
членом ООН, взяла на себе обов'язок
підтримувати міжнародний мир і безпеку
та не допущення порушень
фундаментальних прав та свобод людини,
повернення ОСОБА_2 до країни, де його
життю та свободі може погрожувати
небезпека є неприпустимим та призведе
до порушень Україною своїх міжнародних
зобов'язань.

Відповідач - Державна міграційна
служба України, з позовними вимогами не
погоджується та вважає їх
необґрунтованими з підстав, викладених
у письмових запереченнях на
адміністративний позов (від 08.08.2014р.
вхід.№20141/14), наголошуючи, зокрема, на
тому, що співробітниками міграційної
служби проведено аналіз відповідності
заяви вимогам п.1 ч.1 ст.1 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту",
за результатами якого встановлено
відсутність підстав вважати, що ОСОБА_2
має обґрунтовані побоювання стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши наявні у матеріалах справи
письмові докази в сукупності та
системно проаналізувавши приписи
чинного законодавства, суд встановив
наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з
матеріалів справи №2013OД0273 громадянина
Сенегалу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачє
громадянином Сенегал, уродженцем
провінції м.Дакар, район Пікіне Дару
Кхудосс (Афганістан), за
віросповіданням мусульманин. До
України прибув авіарейсом Дакар
(Сенегал) - Стамбул (Туреччина) - Одеса
(Україна). Із Сенегалу позивач виїхав
21.09.2010р. на підставі національного
паспорта та учбової візи. До України
прибув 22.09.2010р., місце перетину кордону
міжнародний аеропорт «Одеса». З метою
отримання додаткового захисту ОСОБА_2
27.09.2013р. звернувся до Управління у
справах біженців ГУ ДМС України в
Одеській області з заявою про надання
додаткового захисту в Україні,
посилаючись на те що, члени його сім'ї
як і він особисто мусульманами, та
підтримують закони Корану. Батько
позивача є проповідником в
мусульманській мечеті. За навчання в
інституті права в м.Дакар, ОСОБА_2
зустрічався з дівчиною - ОСОБА_5
(християнка), яку сильно кохав. ОСОБА_5
запропонувала ОСОБА_2 на свято
католичного різдва разом відвідати
церкву, на що позивач погодився. Після
церкви вона запросили до дому в гості,
де вона проживала разом зі своєю
родиною. ОСОБА_2 пригощали свинячим
м'ясом та алкогольними напоями. Позивач
розумів, що він мусульманин та згідно
своєї віри не має права вживати свиняче
м'ясо та пити алкогольні напої, однак
йому було ніяково відмовитись від
пригощань, а також не хотів образити
родину коханої дівчини. У подальшому в
районі пішли чутки про похід до церкви
і про вищеозначений вчинок, у зв'язку
батько позивача мав з ним дуже серйозну
розмову та сказав, що ОСОБА_2 скоїв дуже
великий гріх і після походу до церкви
вже не мусульманин, а християнин, у
зв'язку з чим не буде сплачувати за
навчання ОСОБА_2, та вигнав його з дому.
Означене стало підставою для
проживання у друга, який мешкав у
іншому районі. Увесь цей час його
таємно відвідувала та допомагала мати.
З позивачем перестали спілкуватися
друзі, оскільки дізнались про похід до
церкви і про те, яку їжу він вживав.
ОСОБА_2 не зміг більше жити в своєму
місті, тому що почались навіть погрози
з боку членів об'єднання «Хібаду», які
являються мусульманами та
проповідують мусульманську віру, котрі
вважали, що тільки християнин може
стати мусульманином, але не на навпаки.
Одного разу коли ОСОБА_2 виходив з дому
товариша його підстерегли
представники «Хібаду» та почали бити, а
один з них навіть витяг ніж і почав
погрожувати. Під час бійки вони
кричали, що якщо батько ОСОБА_2
мусульманин, а позивач вживає свинину
як християнин, то він має померти.
Наступного разу коли до ОСОБА_2 прийшла
матір, то він розповів їй про бійку та
погрози, які були направлені в його
сторону, у зв'язку з чим, за ради
безпеки, мати порадила покинути країну,
та допомогла з оформленням учбової
візи до України.

Судом встановлено, що за результатами
розгляду справи №2013OD0273 громадянина
Сенегалу ОСОБА_2, який 27.09.2013р. звернувся
до Управління по роботі з іноземцями та
біженцями ГУ ДМС України в Одеській
області із заявою щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, провідним
спеціалістом відділу соціальної
інтеграції управління по роботі з
іноземцями та біженцями ГУ ДМС України
в Одеській області Дячук Н.В., на
підставі проведеного інтерв'ю із
зазначеним громадянином та приймаючи
до уваги наведені факти, які вимагають
подальшої перевірки, складено Висновок
щодо прийняття рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, у якому
останній вважає за доцільне прийняти
рішення про оформлення документів для
вирішення питання про визнання
заявника біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

17.10.2013р. відповідно до ст.8 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту», та приймаючи до
уваги висновок провідного спеціаліста
відділу соціальної інтеграції
управління по роботі з іноземцями та
біженцями ГУ ДМС України в Одеській
області, Дячук Н.В., стосовно матеріалів
справи № 2013ОD0273 на громадянина
Сенегалу ОСОБА_2, Управлінням по роботі
з іноземцями та біженцями ГУ ДМС
України в Одеській області видано
Наказ №112 «Про оформлення документів
для вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту», яким наказано
здійснити оформлення необхідних
документів для вирішення питання щодо
надання статусу біженця або
тимчасового захисту громадянину
Сенегалу ОСОБА_2, особова справа
№2013ОD0273.

Судом встановлено, що 17.12.2013р.
Управлінням по роботі з іноземцями та
біженцями ГУ ДМС України в Одеській
області видано Наказ №151 «Про
продовження строків розгляду заяви
щодо визнання біженцем або особо, яка
потребує додаткового захисту», яким
згідно з ч.8 ст.9 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»,
вирішено продовжити строк розгляду
заяви для вирішення питання щодо
надання статусу біженця або
тимчасового захисту для громадянина
Сенегалу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
отримання відповідей з органів Служби
безпеки України, інших органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та об'єднань громадян,
які можуть сприяти встановленню
справжніх фактів стосовно особи, а
також відповідно до ч.12 ст.9 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту» вирішено
підготувати особову справу до
направлення до Державної міграційної
служби України для прийняття
остаточного рішення.

Як з'ясовано судом та вбачається з
наявних у матеріалах справи
документів, 21.04.2014року за результатами
розгляду особової справи заявника -
ОСОБА_2, Управління по роботі з
іноземцями та біженцями ГУ ДМС України
в Одеській області дійшло висновку, що
клопотання громадянина Сенегалу
ОСОБА_2 надано до органу міграційної
служби з метою фактичної легалізації
на території України. При цьому, жодних
доказів щодо його переслідування, та
підтвердження погрози життю ОСОБА_2 не
надано.

Також, керуючись положеннями ст.10
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту», за результатами
розгляду особової справи №2013ОD0273
громадянина Сенегалу ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, Державною міграційною
службою України прийнято Рішення №284-14
від 05.06.2014р. про відмову у визнанні
біженцем або особо, яка потребує
додаткового захисту, яким підтримано
Висновок Головного управління ДМС в
Одеській області, та відмовлено
громадянину Сенегалу ОСОБА_2 у визнанні
біженцем або особо, яка потребує
додаткового захисту, відповідно до
абз.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»,
як особі, стосовно якої встановлено, що
умови, передбачені п.п.1,13 ч.1 ст.1 цього
Закону, відсутні.

Порядок регулювання суспільних
відносин у сфері визнання особи
біженцем, особою, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
втрати та позбавлення цього статусу, а
також встановлення правового статусу
біженців та осіб, які потребують
додаткового захисту і яким надано
тимчасовий захист в Україні, визначено
Законом України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту» від 8 липня 2011року
№3671-VI (зі змінами та доповненнями),
відповідно до п.п.1, 13 ч.1 ст.1 біженець -
особа, яка не є громадянином України і
внаслідок обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства)
і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань; особа,
яка потребує додаткового захисту, -
особа, яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання або
загальнопоширеного насильства в
ситуаціях міжнародного або
внутрішнього збройного конфлікту чи
систематичного порушення прав людини і
не може чи не бажає повернутися до
такої країни внаслідок зазначених
побоювань.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.7 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
оформлення документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, проводиться на підставі заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Така
заява особисто подається іноземцем чи
особою без громадянства або її
законним представником до органу
міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі за місцем тимчасового
перебування заявника. До заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
додаються документи, що посвідчують
особу заявника, а також документи та
матеріали, що можуть бути доказом
наявності умов для визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту. У разі, якщо у заявника
відсутні документи, що посвідчують
його особу, або такі документи є
фальшивими, він повинен повідомити про
цю обставину в заяві про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, а також викласти
причини виникнення зазначених
обставин.

Обґрунтоване побоювання стати жертвою
переслідувань є визначальним у
переліку критеріїв щодо визначення
статусу біженця. Під впливом цієї
суб'єктивної оцінки особа вирішила
покинути країну і стала біженцем, а
тому з'ясування суб'єктивних обставин є
першочерговим завданням судів під час
вирішення таких спорів.

Зі змісту ст.8 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
вбачається, що Центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, який прийняв до
розгляду заяву іноземця чи особи без
громадянства про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, видає заявникові довідку про
звернення за захистом в Україні та
реєструє заявника. Протягом
п'ятнадцяти робочих днів з дня
реєстрації заяви центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, проводить
співбесіду із заявником, розглядає
відомості, наведені в заяві, та інші
документи, вимагає додаткові відомості
та приймає рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, або про
відмову в оформленні документів для
вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, приймається на підставі
письмового висновку працівника, який
веде справу, і оформлюється наказом
уповноваженої посадової особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні
документів для вирішення питань щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
приймаються за заявами, які є очевидно
необґрунтованими, тобто якщо у
заявника відсутні умови, зазначені
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, а також якщо заяви носять
характер зловживання: якщо заявник з
метою визнання його біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, видає себе за іншу особу, а так
само за заявами, поданими особами, яким
було відмовлено у визнанні біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, у зв'язку з відсутністю
підстав, передбачених для визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, встановлених
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, якщо зазначені умови не
змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
протягом трьох робочих днів з дня його
прийняття надсилає заявнику або його
законному представнику письмове
повідомлення з викладенням причини
відмови і роз'ясненням порядку
оскарження такого рішення.

У разі використання особою права на
оскарження центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, до прийняття
рішення за скаргою залишає на
зберігання документи, що посвідчують
особу заявника, та інші документи.

Таким чином, особа, яка звертається із
заявою про надання статусу біженця,
повинна надати конкретні документи,
які б давали підстави вважати реальною
наявність загрози цілком
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань.

Відповідно до ст.12 Закону "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
рішення про відмову в прийнятті заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, протягом п'яти
робочих днів з дня отримання
повідомлення про відмову можуть бути
оскаржені в установленому законом
порядку до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, а також до суду у
строки, встановлені цим Законом.

Рішення, що приймаються центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту, щодо визнання
іноземця або особи без громадянства
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, а також рішення
про втрату чи позбавлення статусу
біженця або додаткового захисту, про
скасування рішення про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, можуть бути
оскаржені в установленому законом
порядку та в установлені цим Законом
строки до суду.

Судом встановлено, що 05.06.2014р. Державною
міграційною службою України прийнято
Рішення №284-14 про відмову у визнанні
біженцем або особо, яка потребує
додаткового захисту, оскільки
встановлено відсутність передбачених
п.п.1,13 ч.1 ст.1 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
умов.

Зокрема, як з»ясовано судом, позивачем -
ОСОБА_2 до суду не надано жодних
належних доказів на підтвердження
дійсно переслідування його у м.Дакар
(Сенегал) за ознаками віросповідання,
національності, громадянства,
належності до певної соціальної групи
або політичних переконань, а відтак суд
дійшов висновку, що оскаржуване
позивачем Рішення №284-14 від 05.06.2014р. про
відмову у визнанні біженцем або особо,
яка потребує додаткового захисту,
прийнято Державною міграційною
службою України на підставі, у межах
повноважень, та у спосіб, що
передбачені Конституцією та чинним
законодавством України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надане,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття такого рішення.

Вищевикладене спростовує твердження
позивача, наведені у позовній заяві.

Згідно зі ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Згідно зі ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Таким чином, беручи до уваги наведене
та оцінюючи надані сторонами по справі
письмові докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_2 до Державної міграційної служби
України про скасування рішення від
05.06.2014р. №284-14 про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, та зобов'язання
прийняти рішення про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, не обґрунтовані,
документально не підтверджені, не
ґрунтуються на положеннях чинного
законодавства, отже задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, ч.6 ст.128, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Державної міграційної
служби України про скасування рішення
від 05.06.2014р. №284-14 про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, та зобов'язання
прийняти рішення про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому приписами ст.254
КАС України.

Головуючий суддя
Харченко Ю.В.

Судді
Єфіменко К.С.

Завальнюк І.В.