Справа № 2а-6791/11/1370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
Справа №
75624/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сучасний Дизайн» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 7 липня 2011
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сучасний
Дизайн» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції в м. Львові про
визнання недійсною податкову
консультацію та зобов'язання вчинити
дії,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Сучасний Дизайн» 10.06.2011 року
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції в м. Львові, в
якому просило визнати податкову
консультацію №7437/31-029 від 15.04.2011 року
про не включення до складу витрат
платника податку та не врахування при
визначенні оподатковуваного прибутку
суми відшкодування витрат за
електропостачання та водопостачання
за договором оренди нежитлових
приміщень недійсною та зобов'язати
надати нову податкову консультацію з
урахуванням рекомендацій суду.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 7 липня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ТОВ «Сучасний Дизайн»
оскаржило його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити з підстав невірного
застосування норм матеріального права.

Апелянт не згідний з висновком суду
першої інстанції про те, що
відшкодування за спожиту
електроенергію є складовою частиною
орендної плати. Оскільки, орендна плата
- це фіксований, сталий платіж, який
орендар сплачує орендодавцю за
користування майном та домовленістю
сторін, що зафіксовано у договорі
оренди. На відміну від плати за
користування майном, сума
відшкодування за спожиту
електроенергію є різною, оскільки
залежить від показників лічильника.

Окрім того, суд не врахував, що дана
фізична особа-підприємець
(наймодавець) не є власником таких
матеріальних активів як
електроенергія чи вода, а отже не може
її реалізовувати наймачеві ( позивачу ).

Думка суду першої інстанції про те, що
платник податку (позивач) не має права
включати до витрат суми відшкодування
за спожиту електроенергію, через те, що
відшкодування є складовою частиною
орендної плати, а отже, це вважаються
витрати понесені у зв'язку з придбанням
послуг оренди у фізичної особи-
підприємця, що сплачує єдиний податок є
хибною. Оскільки, оренда - не є ні
послугою, ні товаром. Вищевказане
твердження підтверджується та
роз'яснюється Листом № Х-11-19 від 23.02.2004
р. виданого Міністерством юстиції
України щодо роз'яснень деяких
положень Цивільного кодексу України.

Предметом договору про надання послуг
та договору найму є різні об'єкти
цивільних прав. Так, предметом договору
найму є неспоживча річ (стаття 760 ЦКУ, а
предметом договору про надання послуг
є послуга, яка споживається в процесі
вчинення певної дії або здійснення
певної діяльності (стаття 901 ЦКУ).

Отже, оскільки, оренда - не є ні
послугою, ні товаром, п.139.1.12. ст. 139
Податкового кодексу України щодо
заборони віднесення платником податку
собі на витрати суми придбанням
товарів (робіт, послуг) у фізичної особи
- підприємця, що на єдиному податку, не
поширюється на правовідносини
пов'язані з наймом (орендою) приміщення.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що позивач
згідно укладеного договору оренди
приміщення № 1/2010 від 02 січня 2010 p. для
господарської діяльності орендує
нежитлові приміщення у фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, яке знаходиться за
адресою АДРЕСА_1. Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 перебуває на
спрощеній системі оподаткування
(платник єдиного податку).

Для з'ясування того чи може позивач
(наймач) відносити до складу витрат
суми відшкодування витрат за спожиту
електроенергію відшкодовані ФОП
ОСОБА_1( наймодавцеві), позивач
звернувся до Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м,
Львова за консультацією згідно ст, 52,53
Податкового кодексу України.

Відповідач у листі № 7437/31-029 від 15.04.2011 р.
надав консультацію, в якій посилаючись
на п.п. 139.1.12. ст. 139 розділу 111
Податкового кодексу України, вважає, що
сума відшкодування витрат за
електроенергію та водопостачання
згідно з договорами оренди нежитлових
приміщень, укладеними з фізичними
особами-підприємцями, що перебувають
на спрощеній системі оподаткування не
включаються до складу витрат платника
податку та не враховуються при
визначенні оподатковуваного
прибутку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що дана консультація є
правильною.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, так як він відповідає нормам
чинного законодавства.

Так, як видно з матеріалів справи,
позивач згідно укладеного договору
оренди ( найму) № 1/2010 від 02 січня 2010 p.
для господарської діяльності орендує
нежитлові приміщення у фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, яке знаходиться за
адресою АДРЕСА_1

Згідно розділу 2 договору оренди плата
за користування орендованим майном
складається з фіксованої суми 17095,85 грн.
в місяць ( п.2.1 договору), а також
відшкодування наймачем на час
користуванням майном наймодавцю
понесені ним витрати на оплату
спожитої електроенергії та за
водопостачання відповідно до
показників лічильника ( п.2.5 договору)(
а.с.6).

Тому, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відшкодування за спожиту
електроенергію та водопостачання є
складовою частиною орендної плати,
позаяк це прямо вказано у розділі 2
укладеного договору оренди.

Згідно з п.п.139.1.12 п. 139.1 ст.139 розділу 111
Податкового кодексу України, який діяв
на час виникнення спірних
правовідносин, до складу витрат не
включаються витрати, понесені у зв'язку
із придбанням товарів (робіт, послуг) та
інших матеріальних і нематеріальних
активів у фізичної особи - підприємця,
що сплачує єдиний податок (крім витрат,
понесених у зв'язку із придбанням
робіт, послуг у фізичної особи -
платника єдиного податку, яка здійснює
діяльність у сфері інформатизації).

Оскільки, фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі
оподаткування (платник єдиного
податку), що сторонами не
заперечується, то вказана вище
консультація податкового органу
містить виклад відповідної норми
Податкового кодексу, а відтак є
правильною і підстав для визнання її
недійсною немає.

За таких обставин, інші доводи
апеляційної скарги норму Податкового
кодексу України та видану на її
підставі консультацію податкового
органу не спростовують.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, а тому така задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сучасний
Дизайн» залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 7 липня 2011
року у справі №2а-6791/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

В.Я. Качмар