Справа № 2а-/0370/2932/11
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року Справа № 142578/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Качмара В.Я., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу заступника начальника
Волинського регіонального управління
АТ «УкрСиббанк» з середнього та малого
бізнесу на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
8.11.2011 року в справі за позовом
заступника начальника Волинського
регіонального управління АТ
«УкрСиббанк» з середнього та малого
бізнесу до другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції, третя особа АТ
«УкрСиббанк», про скасування постанови
про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2011 року заступник начальника
Волинського регіонального управління
АТ «УкрСиббанк» з середнього та малого
бізнесу Лапченко О.Л. звернулася до
суду з позовом до другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції, третя
особа АТ «УкрСиббанк», про скасування
постанови про накладення штрафу.

Позивачка просила скасувати постанову
старшого державного виконавця другого
відділу державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
від 10.10.2011 року про накладення на неї
штрафу за не надання інформації по
запиту державного виконавця.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 8.11.2011 року
позивачці в задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила заступник начальника
Волинського регіонального управління
АТ «УкрСиббанк» з середнього та малого
бізнесу Лапченко О.Л., яка в апеляційній
скарзі просить її скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції не взяв до уваги,
що запит державного виконавця, за
невиконання якого вона була піддана
штрафу, не відповідав вимогам чинного
законодавства, зокрема вимогам ст. 62
Закону України «Про банки і банківську
діяльність». До прав державного
виконавця не належить отримання
інформації, що є банківською таємницею,
а порядок розкриття банківської
таємниці передбачає таке розкриття
тільки на письмову вимогу органів
державної виконавчої служби стосовно
стану рахунків конкретної юридичної чи
фізичної особи. Оскільки вимога
відповідача не відповідає закону,
підстав для застосування штрафу за її
невиконання не було.

Особи, які беруть участь в справі, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, проте в
судове засідання не прибули, що є
підставою для її розгляду в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню
підлягає з таких підстав.

В справі встановлено, що старший
державний виконавець другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції 26 вересня
2011 року звернувся в АТ «УкрСиббанк» із
вимогою за №37771, якій на підставі
статті 5, пункту 3 частини 3 статті 11,
статті 52 Закону України «Про виконавче
провадження», пункту 6 частини 1 статті
62 Закону України «Про банки і
банківську діяльність», а також пункту
3.10 Правил зберігання, захисту,
використання та розкриття банківської
таємниці, затверджених постановою
правління Національного банку України
від 14 липня 2006 року за №267, просив в
триденний термін надати інформацію про
стан та наявність карткових, поточних
та депозитних рахунків цілого ряду
боржників згідно додатку, а також про
транзитний рахунок банку, до якого
підкріплені рахунки. Дана вимога
викладена на бланку державного органу,
підписана заступником начальника та
скріплена гербовою печаткою відділу
державної виконавчої служби.

АТ «УкрСиббанк» листом від 5 жовтня 2011
року за №137-2/2320 за підписом позивачки
відмовило в наданні інформації з
посилання на пункт 3.3 Правил
зберігання, захисту, використання та
розкриття банківської таємниці, згідно
якого банки повинні надавати
інформацію, що містить банківську
таємницю, і в тому разі, коли до
належним чином оформленої вимоги
відповідного державного органу
додається перелік найменувань
конкретних юридичних осіб та/або
прізвищ, імен та по батькові фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності та номерів їх рахунків. Банк
відмовляє в розкритті інформації, що
містить банківську таємницю, якщо за
своєю формою або змістом вимога
відповідного державного органу не
відповідає нормам частини другої
статті 62 Закону про банки.

Банк вважав, що запит державної
виконавчої служби щодо інформації про
стан та наявність карткових, поточних
та депозитних рахунків, а також про
транзитний рахунок банку, до якого
підкріплені рахунки, перевищує
встановлений законом обсяг інформації
, яка становить банківську таємницю.
При цьому виходив з свого обов'язку
надавати інформацію тільки щодо стану
рахунків конкретної фізичної чи
юридичної особи.

За ненадання інформації щодо
карткових, поточних, депозитних
рахунків які містяться в АТ
«УкрСиббанк» оскаржуваною постановою
відповідача від 10 жовтня 2011 року на
заступника начальника Волинського
регіонального управління АТ
«УкрСиббанк» з середнього та малого
бізнесу Лапченко О.Л. накладено штраф у
розмірі 102 грн.

Відмовляючи позивачці в задоволенні
позову , суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржувана нею постанова
державного виконавця відповідає
вимогам чинного законодавства.

З такою позицією суду колегія суддів
суду апеляційної інстанції погодитися
не може.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закону України «Про виконавче
провадження» .

Вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень, як зазначено в ст. 5
цього Закону, обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України. Державному виконавцю повинні
бути безоплатно надані у встановлений
ним строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» ( тут і далі в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

Державний виконавець звертає
стягнення на кошти боржника - юридичної
особи, що перебувають у банках або
інших фінансових установах, у порядку,
встановленому цим Законом. Інформацію
про наявні у боржника рахунки і вклади
державний виконавець отримує в
податкових органах, інших органах
державної влади, підприємствах,
установах та організаціях, які
зобов'язані надати йому інформацію у
триденний строк, а також за
повідомленнями стягувача (ст. 65 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність»).

Ст. 62 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» встановлено, що
інформація щодо юридичних та фізичних
осіб, яка містить банківську таємницю,
розкривається банками, в тому числі і
органам державної виконавчої служби на
їх письмову вимогу з питань виконання
рішень судів та рішень, що підлягають
примусовому виконанню відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження», стосовно стану рахунків
конкретної юридичної особи або
фізичної особи, фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності.

Вимога відповідного державного органу
на отримання інформації, яка містить
банківську таємницю, повинна:

1) бути викладена на бланку державного
органу встановленої форми;

2) бути надана за підписом керівника
державного органу (чи його заступника),
скріпленого гербовою печаткою;

3) містити передбачені цим Законом
підстави для отримання цієї
інформації;

4) містити посилання на норми закону,
відповідно до яких державний орган має
право на отримання такої інформації.

Згідно пункту 3.10 Правил зберігання,
захисту, використання та розкриття
банківської таємниці, затверджених
постановою правління Національного
банку України від 14 липня 2006 року за
№267, банк зобов'язаний надати органам
державної виконавчої служби в порядку
та у випадках, визначених у статті 62
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», інформацію про стан
рахунку конкретної юридичної особи або
фізичної особи, фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності,
яка містить інформацію про наявність
або закриття рахунку, про залишки
коштів на рахунку, про арешт на кошти,
які перебувають на рахунку, про
зупинення видаткових операцій за
рахунком. Інформація, зазначена в
абзаці першому цього пункту, надається
у строк, установлений державним
виконавцем відповідно до статті 5
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ч.1 ст. 90 цього ж Закону
за порушення вимог цього Закону,
невиконання законних вимог державного
виконавця фізичними, юридичними чи
посадовими особами, несвоєчасне
подання або неподання звітів про
відрахування із заробітної плати та
інших доходів боржника, неподання або
подання неправдивих відомостей про
доходи і майновий стан боржника, а
також неповідомлення боржником про
зміну місця проживання чи
місцезнаходження або місця роботи
(отримання доходів), а також за неявку
без поважних причин за викликом
державного виконавця винні особи
несуть відповідальність у
встановленому законом порядку.

Отже, невиконання законних вимог
державного виконавця фізичними,
юридичними чи посадовими особами тягне
за собою встановлену законом
адміністративну чи кримінальну
відповідальність.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що в зв'язку з прийняттям нової
редакції Закону України «Про виконавче
провадження», яка набрала чинності з
9.03.2011 року, змінився порядок
притягнення до відповідальності осіб
за невиконання законних вимог
державного виконавця.

За старою редакцією Закону згідно ст. 88
штраф у передбаченому нею розмірах за
невиконання законних вимог державного
виконавця застосовувався постановою
начальника відповідного органу
державної виконавчої служби, якому
підпорядкований державний виконавець,
тобто самим органом державної
виконавчої служби.

З 9.03.2011 року у випадку невиконання
законних вимог державного виконавця
державний виконавець при наявності
відповідних правових підстав
зобов'язаний скласти протокол про
правопорушення, якого передати до суду
для притягнення винних до
адміністративної відповідальності.

Посилання відповідача в оскаржуваній
постанові на ст. 90 Закону України «Про
виконавче провадження» в діючій
редакції є помилковим, оскільки в ній
відсутні будь-які санкції, а сам
державний виконавець притягнути
винного до відповідальності не вправі.

Посилання його ж на ст. 89 цього ж Закону
також є безпідставним, оскільки
відповідно до ч.1 цієї статті у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Суд не врахував, що посадова особа
банку, яка оскаржуваною постановою
відповідача піддана штрафу, не є
боржником у виконавчому провадженні,
оскільки відносно неї не виносилося
судом рішення про зобов'язання вчинити
певні дії.

Таким чином, накладення на позивачку
штрафу є неправомірним.

Суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права
та безпідставно відмовив позивачці в
задоволенні позову, тому оскаржувана
постанова підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
задоволення позову з наведених вище
підстав.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О
В И В :

Апеляційну скаргу заступника
начальника Волинського регіонального
управління АТ «УкрСиббанк» з
середнього та малого бізнесу
задовольнити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 8.11.2011 року в
справі № 2а-0370/2932/11 скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції від 10.10.2011 року про
накладення штрафу на заступника
начальника Волинського регіонального
управління АТ «УкрСиббанк» з
середнього та малого бізнесу в розмірі
102 грн.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
В.Я. Качмар

Д.М.Старунський