Справа № 806/8289/13-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"14" серпня 2014 р.
Справа № 806/8289/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Рожко М.М. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"10" липня 2014 р. у справі за позовом
Державного підприємства "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про скасування податкового
повідомлення - рішення , - ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 10 липня 2014
року задоволено позовні вимоги
Державного підприємства "Житомирський
лікеро-горілчаний завод".

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області №000064222 від 15 серпня 2013 року.

В апеляційній скарзі Житомирська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення та ухвалити
нове - про відмову в задоволенні
позовних вимог. Зокрема, апелянт
посилається на те, що суд першої
інстанції не врахував обставин,
встановлених під час перевірки, які
позбавляють позивача права на
включення сум ПДВ до податкового
кредиту за господарськими операціями з
ТОВ «Ферко» у березні 2013 року.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами позапланової виїзної
перевірки ДП "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
експортних операцій, за період з 01.03.2013
року по 30.04.2013 року, Житомирською ОДПІ
було складено акт перевірки від 31
липня 2013 року №499/22-2/00375504, яким
встановлено порушення ДП "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" п.185.1 ст.185,
п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 884988 грн.

На підставі вказаного акту,
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення №000064222 від 15
серпня 2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
1327482 грн. у т.ч. 884988 грн. - за основним
платежем та 442494 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції перевіряючи
правомірність винесення податковим
органом спірного рішення дійшов
висновків, що доводи перевіряючих
контролюючого органу, викладені в
акті, на підставі якого прийнято
податкове повідомлення - рішення,
ґрунтуються лише на припущеннях та не
підтверджені документами.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з вказаним висновком,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст.39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За змістом п. 198.6. ст.198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

В свою чергу, необхідність
підтвердження господарських операцій
первинними документами визначено п.1.2
ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документі - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Зокрема, статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Відповідно до
даної статті, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як встановлено судом першої інстанції,
27 лютого 2013 року ДП "Житомирський
лікеро - горілчаний завод" було
укладено договір поставки №27/1 з ТОВ
"Ферко". Кількість, асортимент, ціна
товару, терміни його передачі та
оплати, місце постачання визначаються
додатками до вказаного договору, які є
його невід'ємними частинами.

На підставі вказаного договору ДП
"Житомирський лікеро - горілчаний
завод" у березні 2013 року придбало у TOB
"Ферко" олію соняшникову, українського
походження, врожаю 2012 року.

Придбання зазначеного товару
підтверджується актами прийому -
передачі, а саме: актом № 1 від 07.03.2013р.
на передачу олії в кількості 53,04 грн. на
загальну суму 563 443,92 грн. в т.ч. ПДВ 93907,32
грн.; актом №2 від 11.03.2013р. на передачу
олії в кількості 146.42 т, на загальну
суму 1 555 419,66 грн., в т.ч. ПДВ 259 2.36,61
грн.; актом №3 від 22.03.2013 р. на передачу
олії в кількості 268.88 т, на загальну суму
2804 149,52 грн., в т.ч. ПДВ 467 358,25 грн.; актом
№4 від 25.03.2013р. на передачу олії в
кількості 37,1 т, на загальну суму 386 915,88
грн., в т.ч. ПДВ 64485,98 грн..

Відповідно до п.2.2. договору перехід
права власності на товар від ТОВ
"Ферко" до позивача підтверджується
видатковими накладними: №2738 від
07.03.2013р., на загальну суму 563 443.92 грн. в
т.ч. ПДВ 93907,32 грн.; №2739 від 11.03.2013р., на
загальну суму 1 555 419,66 грн.. в т.ч. ПДВ 259
236,61грн.; № 2899 від 22.03.2013р.. на загальну
суму 2 804 149,52 грн. в т.ч. ПДВ 467 358,25 грн.;
№2973 від 25.03.2013р., на загальну суму 386 915.88
грн., в т.ч. ПДВ 64 485,98 грн.

Також, згідно умов договору поставки
сторони підтвердили, що передача
товару відбулась у місці поставки -
комплекс з перенавантаження та
переробки тропічних олій, м. Южний.

Посилання податкового органу на те, що
вказані документами не
підтверджується факт передачі товару,
оскільки місцем складання видаткових
накладних та місце передачі товару не
співпадають, є безпідставними,
оскільки зазначені документи мають всі
необхідні реквізити для того щоб
ідентифікувати поставлений товар та
особу, яка видала видаткові накладні,
вказані дані в накладних містять
відомості про придбані товари
(роботи,послуги), їх вартість, дату
здійснення операції та відповідну суму
податку на додану вартість.

Так само, постачальником ТОВ «Ферко»
для позивача були виписані податкові
накладні на отримання олії
соняшникової на загальну суму 5 309 928,98
грн., в т.ч. ПДВ в сумі 884 988, 16 грн.: №52 від
07.03.2013р., на загальну суму 563 443.92 грн. в
т.ч. ПДВ 93 907.32 грн.: №53 від 11.03.2013р., на
загальну суму 1 555 419,66 грн., в т.ч. ПДВ 259
236.61грн.; №187 від 22.03.2013р., на загальну
суму 2 804 149,52 грн., в т.ч. ПДВ 467 358,25 грн.;
№269 від 25.03.2013р. на загальну суму 386 915,88
грн.. в т.ч. ПДВ 64 485.98 грн. Які не містять
зауважено щодо форми та їх змісту.

Розрахунок за придбаний товар
проведений позивачем згідно платіжних
доручень: № ЖЛГ00002140 від 14.03.2013р. на суму
- 563 443,92 грн., в т.ч. ПДВ 93 907,32 грн.; №
ЖЛГ00002141 від 14.03.2013р. на суму - 1555 419,66
грн.. в т.ч. ПДВ 259 236,61 грн.; № ЖЛГ00002531
від 27.03.2013р. на суму - 2 356 631.26 грн., в
т.ч. ПДВ 392 771,88 грн.; № ЖЛГ00002554 від
28.03.2013р. на суму 21 230 грн. ., в т.ч. ПДВ 3 538,33
грн.; № ЖЛГ00002579 від 28.03.2013р. на суму 238 000
грн., в т.ч. ПДВ 39 666. 67 грн.; № ЖЛГ00002651 від
29.03.2013р. на суму 325 905,41 грн., в т.ч. ПДВ 54
317.57 грн.; № ЖЛГ00002704 від 01.04.2013р. на сум 35
849,6 грн., в т.ч. ПДВ 5 974,93 грн.; № ЖЛГ00002791
від 04.04.2013р. на суму 3 552 791.41 грн., в т.ч.
ПДВ 592 131, 90 грн.; (частина даного платежу
в сумі - 213 449,13 грн., в т.ч. ПДВ 35 574, 86 грн.,
відноситься до оплати (остаточного
розрахунку) за товар поставлений
згідно акту №4 від 25.03.2013р.).

Як встановлено судом першої інстанції,
в подальшому, вказаний товар було
використано позивачем у своїй
господарській діяльності шляхом
продажу його на експорт через компанію
"Альфа Трейдінг Лімітед" та
експортована до Об»єднаних Арабських
Еміратів та Саудівської Аравії, що
підтверджується вантажно-митними
деклараціями: ВМД №500010102/2013/002256 від
11.04.13р., на експорт олії в кількості 48.77 т
(за контрактом №СЗРОЛЖК2013/РО263 від
25.02.13р.); ВМД №500010102/2013/002257 від 11.04.13р., на
експорт олії в кількості 150,69 т (за
контрактом №СЗРО/ІЖК2013/РО263 від 25.02.13р.);
ВМД №500010102/2013/002246 від 11.04.13р., на експорт
олії в кількості 305, 98 т (за контрактом
№С8РО/ІЖК2013/РО275 від 19.03.13р.);

Для виконання умов контрактів з
Компанією «Альфа Трейдінг Лімітед»
позивачем було укладено з ТОВ «Дельта
Вілмар СНД» договір доручення №1/246 від
06.03.13р., про надання митно-брокерських
послуг по декларуванню вантажів,
належних позивачу, а саме олії
соняшникової, що експортувалась до
Об'єднаних Арабських Еміратів та
Саудівської Аравії.

Місце передачі товару - Комплекс з
перевантаження та переробки тропічних
олій - м. Южний.

З огляду на вищезазначені обставини та
досліджені судом першої інстанції
докази, позивачем правомірно було
віднесено до податкового кредиту в
березні 2013 року суми податку на додану
вартість по господарській операції з
ТОВ «Ферко».

Посилання податкового органу на те, що
у позивача не було підстав для
включення сум ПДВ до складу
податкового кредиту, оскільки до
перевірки не було надано сертифікати
походження, посвідчення якості та
товарно-транспортні накладні, що
підтверджували перевезення товарів
були заповнені з порушеннями, а тому не
можливо підтверджувати факт отримання
позивачем товару, є безпідставними та
обґрунтовано не прийняті судом першої
інстанції до уваги.

Так, згідно ст.662 Цивільного кодексу
України продавець повинен одночасно з
товаром передати покупцеві його
приналежності та документи (технічний
паспорт, сертифікат якості тощо), що
стосуються товару та підлягають
переданню разом із товаром відповідно
до договору або актів цивільного
законодавства.

Отже, надання документів
підтверджуючих якісні характеристик
товару, стосується лише правовідносин
між продавцем і покупцем щодо
підтвердження першим, дотримання ним
умов договору, що встановлені його
умовами до предмету поставки.

В свою чергу, реальність господарської
операції підтверджено фактом руху
активів та зміною стану зобов'язань
суб'єкта господарювання, а також
наявністю інших юридичних фактів, що
зумовлені результатами досягнення
ділової мети у процесі здійснення
законної підприємницької діяльності.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами.

Так само, обґрунтовано відхилено судом
першої інстанції і доводи відповідача,
що операції по придбанню
товарно-матеріальних цінностей ДП
"Житомирський лікеро - горілчаний
завод" у ТОВ "Ферко" не спричиняють
реального настання правових наслідків,
оскільки у контрагента позивача
відсутні виробничі потужності, основні
засоби та трудові ресурси для
здійснення даного виду господарських
операцій, оскільки відсутність
персоналу, транспортних засобів,
виробничо-складських приміщень не може
свідчити про відсутність
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність фактичних дій спрямованих
на виконання взятих на себе
зобов'язань, що унеможливлює
здійснення господарської діяльності,
оскільки наведені обставини не
позбавляють суб'єкт господарювання
здійснювати посередницьку діяльність,
залучати виробничі та трудові ресурси
інших суб'єктів господарювання для
виконання зобов'язань по укладених ним
договорах.

Не знайшли свого підтвердження і
доводи податкового органу, що
контрагент позивача ТОВ "Ферко"
здійснював діяльність спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам та щодо того, що позивачем не
підтверджено факт отримання товару від
ТОВ "Ферко", оскільки
товарно-транспортні накладні,
вантажоодержувачем за якими є ТОВ
"Дельта Вілмер СНГ" Альфа Трейдін
Лимитед" по контракту ДП "Житомирський
лікеро - горілчаний завод", оформлені
неналежним чином.

Як убачається з матеріалів справи та не
заперечується відповідачем, позивачем
були надані для перевірки
товарно-транспортні накладні. Допущені
помилки при заповненні зазначених
накладних не впливають на обставини
формування позивачем податкового
кредиту, оскільки складання
товарно-транспортних накладних
урегульовано Правилами перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні затверджених Наказом
Міністерства транспорту України №363
від 14.10.1997р., однак, вказані Правила не
встановлюють правил податкового
обліку, а лише встановлюють права,
обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно- транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Окрім того, є слушним посилання суду
першої інстанції на те, що Податковий
кодекс України не ставить в залежність
виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Такі висновки суду першої інстанції
узгоджуються з практикою
Європейського суду з прав людини
(рішення від 22.01.09 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03).

Також, обґрунтовано не прийнято судом
першої інстанції і твердження
відповідача щодо реєстрації
довіреності ОСОБА_7 після попереднього
запису, датованого 26 березня 2013 року,
оскільки судом встановлено, що
довіреність ОСОБА_7 було виписано
вкінці робочого дня, бухгалтером
ОСОБА_8 помилково її не зареєструвано в
журналі в цей день, а зроблено вказане
наступного дня, після реєстрації
акцизних марок. Зазначена обставина, не
впливає на правильність формування
позивачем податкового кредиту,
оскільки сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції.

З урахуванням вищезазначеного, коли
судом першої інстанції безспірно
встановлено, що позивач має усі
первинні документи, які розкривають
зміст господарських операцій,
підтверджують реальність руху активів
позивача, тому вказані документи є
первинними документами в розумінні
закону, які належить складати для
даного виду господарських операцій, а
відтак є належними та допустимими
доказами відповідно до приписів
статті 70 КАС України, які підтверджують
фактичне здійснення господарських
операцій.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правильних висновків
про обґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "10" липня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "14" серпня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Державне підприємство
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
вул. 1-го Травня , 38,м.Житомир,10008

3- відповідачу Житомирська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області м-н
Перемоги,2,м.Житомир,10014

- ,