Справа № 813/1229/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/1229/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування припису
№110ш від 22.11.2013 року, -
ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області (надалі - Інспекція
ДАБК у Львівській області), в якому
просить визнати протиправним та
скасувати припис №110ш від 22.11.2013 року
про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.
Згідно ухвали судді Львівського
окружного адміністративного суду
Москаля Р.М. від 13.02.2014 року, провадження
у даній адміністративній справі
відкрито, а розгляд справи призначено у
попередньому судовому засіданні.
Ухвалою суду від 17.02.2014 року відмовлено
у задоволенні клопотання позивача про
вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалою судді від 07.03.2014 року закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду.
Згідно ухвали Львівського окружного
адміністративного суду від 04.04.2014 року,
провадження у справі №813/1229/14 було
зупинено до 07.05.2014 року включно
(задоволено клопотання представника
Ухвалою суду від 08.05.2014 року задоволено
клопотання представника позивача та
продовжено строк, на який зупинено
провадження у справі №813/1229/14, до 09.06.2014
року включно, а судове засідання у
справі призначено на 10.06.2014 року.
Так, на підставі розпорядження щодо
проведення повторного автоматичного
розподілу справ від 16.05.2014 року №39Р та
на виконання вимог статті 15-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України, здійснений повторний
автоматичний розподіл справи №813/1229/14
між суддями Львівського окружного
адміністративного суду, за
результатами якого останню передано на
розгляд судді Сасевичу О.М.
Ухвалою від 19.05.2014 року справу №813/1229/14
прийнято суддею Сасевичем О.М до свого
У судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив позов задовольнити.
Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання,
зокрема, призначене на 04.08.2014 року із
невідомих суду причин не забезпечив,
хоча у встановленому законом порядку
був повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
наявною у матеріалах справи розпискою.
Таким чином, враховуючи уже попередньо
надані у судових засіданнях усні
пояснення представника відповідача та
письмові заперечення проти позову,
судом було ухвалено здійснювати
розгляд справи у відсутності
Так, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши і
дослідивши подані документи та
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
Судом встановлено, що позивач є
співвласником квартири АДРЕСА_1. Згідно
довідки з місця проживання про склад
сім'ї і прописки №1614, виданої ЛКП
«Варшавське-407» 15.08.2013 року, у квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані і проживають
окрім позивача ще 3 особи: ОСОБА_3,
Розпорядженням Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради «Про визначення і
обстеження і визначення
санітарно-технічного стану
буд.АДРЕСА_1» від 15.09.1995 року №1275
визнано аварійним будинок АДРЕСА_1,
власником якого є Львівська міська
рада. Тож, на час прийняття цього
розпорядження буд.АДРЕСА_1 уже
перебував в аварійному стані та
загрожував обвалом із середнім
відсотком спрацювання конструкцій
Згідно технічних висновків ДПВІ
«Укрпроектреконструкція» (1994 рік),
квартири у будинку не відповідали СНиП
2.08.01-89, оскільки відсутні комунальні
вигоди, господарсько-питтєвий
водопровід, гаряче водопостачання,
Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до ст.41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та Порядку здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 року №553 й
на підставі звернення мешканців
буд.АДРЕСА_1 22.11.2013 року відповідачем
було проведено перевірку дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
щодо самовільної прибудови до квартири
АДРЕСА_1. За результатами перевірки
відповідачем встановлено, що гр.ОСОБА_2,
яка є співвласником квартири АДРЕСА_1,
у 2012-2013 р.р. самовільно здійснено
прибудову до торцевої стіни вказаної
квартири без належним чином
розробленої та затвердженої проектної
документації і без дозволу на
виконання будівельних робіт, чим
порушено ст.ст.7, 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» та ст.34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності». Зазначені
порушення викладені в акті перевірки
№110ш від 22.11.2013 року, де інших порушень,
окрім вищезгаданих, не зафіксовано.
Крім того, позивачем було складено
протокол про адміністративне
правопорушення №110ш від 22.11.2013 року, в
якому викладено ті ж порушення.
Із метою усунення виявлених за
результатами перевірки від 22.11.2013 року
порушень, відповідачем було винесено
припис №110ш від 22.11.2013 року про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил. У
зазначеному приписі вказано, що
відповідачем допущено порушення
законодавства, яке полягало у
здійсненні прибудови до торцевої стіни
квартири АДРЕСА_1 без належним чином
розробленої та затвердженої проектної
документації та без права виконання
будівельних робіт і зобов'язано
позивача знести самовільно збудовану
прибудову в 90-денний термін та привести
вказану квартиру до попереднього
Як свідчать матеріали справи, 28.11.2013
року відповідачем було винесено
постанову №1ш/399-ф про накладення на
позивача штрафу за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.7 ст.96 Кодексу України
про адміністративні правопорушення на
підставі, зокрема, протоколу про
адміністративне правопорушення №110ш
від 22.11.2013 року.
Матеріалами справи підтверджено, що
будь-яких інших порушень у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
допущених позивачем (окрім здійснення
прибудови до творцевої стіни квартири
АДРЕСА_1 без належним чином розробленої
та затвердженої проектної
документації, без права на виконання
будівельних робіт) компетентним
контролюючим органом встановлено не
Основними законами, які регулюють
вказані правовідносини є Закон України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» (надалі - Закон №3038-VI) та
Закон України «Про архітектурну
діяльність» (Закон №687-ХІV).
Відповідно до ст.10 Закону №687-ХІV, для
розміщення і будівництва об'єктів
архітектури, додержання суб'єктами
архітектурної діяльності затвердженої
містобудівної та іншої проектної
документації вимог вихідних даних, а
також з метою захисту державою прав
споживачів будівельної продукції
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль та
Державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури. Державний контроль та
нагляд у системі центрального органу
виконавчої влади з питань будівництва,
містобудування та архітектури
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи.
В силу ч.9 ст.37 Закону №3038-VI, виконання
будівельних робіт без відповідного
документа, який дає право виконувати
такі роботи, вважається самочинним
будівництвом і тягне за собою
відповідальність згідно з законом.
Згідно ч.1 ст.25 Закону України «Про
основи містобудування», особи винні у:
виконанні будівельних робіт без
дозволу та затвердженого у
встановленому порядку проекту або з
відхиленням від нього; недотриманні
екологічних і санітарно-гігієнічних
вимог, встановлених законодавством при
проектуванні, розміщенні та
будівництві об'єктів несуть
відповідальність, передбачену чинним
Загалом, судом з'ясовано, що ПП
«Сам-Проект» на замовлення позивача
було виконано «Проект на відповідність
будівельним нормам самовільно
розпочатої прибудови до існуючого
житлового будинку - АДРЕСА_1», у якому
зроблено висновок про те, що прийняті в
наявності архітектурно-конструктивні
рішення забезпечують надійну
експлуатацію даного перепланування з
прибудовою і відповідають діючим
будівельним нормам.

У грудні 2013 року позивачем було
замовлено у ПОГ «Гільдія інженерів
технічного нагляду за будівництвом
об'єктів архітектури
«Укрбудінжиніринг» послуги з
технічного обстеження квартири
АДРЕСА_1 з метою визначення його
фактичного технічного стану та надання
у разі необхідності рекомендацій щодо
усунення виявлених недоліків для
подальшої безпечної експлуатації. За
результатами проведеного технічного
обстеження об'єкта встановлено, що
прибудова відповідає вимогам
надійності і безпечної експлуатації,
однак при демонтажу вказаної прибудови
є ризик виникнення руйнування та
втрати несучої здатності елементів
основної будівлі.

Відповідно ст.38 Закону №3038-VI, у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа відповідної
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
видає особі, яка здійснила (здійснює)
таке будівництво, припис про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил з
визначенням строку для добровільного
виконання припису.

У разі, якщо особа у встановлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
визнання зведеної будівлі самовільним
будівництвом і вимогою знесення
самочинно збудованого об'єкта та
компенсації витрат пов'язаних з таким
знесенням.

Згідно вимог ст.376 ЦК України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може своїм
рішенням зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику
застосування судами ст.376 ЦК України
(про правовий режим самочинного
будівництва)», при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених норм законів, суд
приходить до переконання, що до
повноважень ДАБК віднесено лише право
виносити припис про усунення порушень
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил.
Однак, вказане може бути здійснено лише
шляхом заявлення та надіслання вимоги
особі, яка вчинила виявлене інспекцією
порушення, про зупинення будівництва,
здійснення заходів, спрямованих на
отримання чи внесення змін до
відповідних дозволу та проекту,
отримання правовстановлюючих
документів на земельну ділянку чи
вчинення інших дій, які усунуть такі
порушення.

При цьому, як свідчать матеріали
справи, позивач неодноразово
зверталась із заявами до Львівської
міської ради для розгляду питань щодо
визнання за нею права власності та
узаконення прибудови до житлового
будинку.

Окрім того, ДАБК не наділено
повноваженнями ставити доконану
вимогу про знесення самочинно
збудованого об'єкта, оскільки вказане
віднесено до виключної компетенції
відповідного місцевого суду загальної
юрисдикції. Вимоги Цивільного Кодексу
України є пріоритетними і домінуючими
над галузевим чи відомчим
законодавством.

Отже, як випливає із матеріалів справи,
вимога про знесення прибудови
обґрунтовується позивачем виключно
здійсненням прибудови без належним
чином розробленої та затвердженої
проектної документації, без права на
виконання будівельних робіт. При цьому,
суд вважає за необхідне відзначити, що
невиконання припису, яким Інспекція
ДАБК обґрунтовує вимогу здійснити
знесення прибудови, не слід вважати
законною підставою для знесення
об'єкта самочинного будівництва (в
розумінні ст.376 Цивільного кодексу
України). Так, вимога виданого
позивачем припису №110ш від 22.11.2013 року,
яким зобов'язано відповідача знести
самочинно зведену прибудову,
суперечить нормі абз.2 ч.7 ст.376
Цивільного кодексу України, якою
передбачено, що об'єкт самочинного
будівництва підлягає знесенню
виключно за рішенням суду. А тому,
припис позивача, сам по собі не є тим
актом, який може бути законною
підставою для примусового знесення
такого будівництва і його слід вважати
таким, що винесений із перевищенням
повноважень та компетенції
контролюючого органу.

Суд також наголошує на тому, що
знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством заходи щодо реагування.
Однак, у даному випадку відсутні
свідчення того, що відповідачем
вживалися заходи, спрямовані на
усунення порушень у сфері
містобудування, зокрема, судом не
встановлено факту видачі відповідачем
позивачу припису про усунення порушень
у сфері містобудування, який був би
прийнятий у відповідності до
повноважень ІДАБК та відповідав би
його компетенції (як зазначено судом
вище, припис про знесення не слід
вважати таким).

Водночас, суд звертає увагу на те, що у
вимозі про знесення прибудови
відповідачем не доведено обставин, які
свідчать про істотність порушення
будівельних норм і правил при її
спорудженні (тобто про недодержання
архітектурних, санітарних,
екологічних, протипожежних та інших
вимог і правил), про істотне відхилення
від проекту, суперечність таких дій
суспільним інтересам або порушення
права інших осіб, істотне порушення
будівельних норм і правил при
будівництві, що веде до неможливості їх
усунення або ж про відмову позивача
усунути такі порушення. Зокрема, такі
обставини не відображені в жодному зі
складених позивачем акті, протоколі чи
приписі, а також не доводиться іншими
доказами, які досліджені у даній
справі. Відповідно, суд приходить до
висновку, що відповідачем не
встановлено та не доведено існування
обставин, визначених ст.376 Цивільного
кодексу України, виключно з якими
пов'язана можливість знесення
самочинного будівництва.

Наведене вище узгоджується із правовою
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною в ухвалах від
02.07.2014 року №К/9991/80784/12, від 17.07.2014 року
№К/9991/70231/12.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно ст.19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Інспекція ДАБК у Львівській області -
відповідач у справі, не надала до суду
достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються її заперечення та нею не
було доведено наявності підстав для
відмови у задоволенні позову.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача є підставними
та підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 128, 156,
158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
припис №110ш від 22.11.2013 року про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
виданий Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області ОСОБА_2.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 сплачений судовий
збір у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова Львівського окружного
адміністративного суду може бути
оскаржена в апеляційному порядку до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 11 серпня 2014 року.