Справа № 817/583/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/583/14

12 серпня 2014 року 17год. 06хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Жуковської Л.А. за
участю секретаря судового засідання
Рибачок С.С. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача1: не з'явився,

позивача 2: ОСОБА_2,

представник позивача 2: ОСОБА_3,

відповідача: представник Крук В.Р.,

третя особа: ОСОБА_4,

представник третьої особи: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 ОСОБА_2

доРеєстраційної служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_4 про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись в суд з
позовом до Реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області, третя
особа без самостійних вимог на стороні
відповідача - ОСОБА_4. В позові просили
визнати протиправними дії
Реєстраційної служби в частині, що
стосується внесення в реєстр права
власності господарської будівлі "Б-1" на
користь ОСОБА_4, а також зобов'язати
Реєстраційну службу внести відповідні
записи в правоустановчі документи,
реєстр права на нерухоме майно, що
належить їм, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 2/3 частини
господарської будівлі "Б-1" та ОСОБА_4 - 1/3
частина.

Вимоги в повній мірі підтримані в
судовому засіданні позивачем ОСОБА_2 та
його представником, які на їх
обґрунтування зазначили, що рішенням
Апеляційного суду Рівненської області
від 21.06.2007 року, за позивачем і його
дружиною ОСОБА_1 визнано право
власності на 2/3 частини недобудованого
житлового будинку АДРЕСА_1 (готовність
88%), решта - 1/3 частина, відповідно до
договору дарування від 24.05.2001 року, який
в цій частині недійсним не визнаний, є
власністю ОСОБА_4 Покликаючись на
положення ст.132 ЦК України 1963 року,
пункту 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на житловий будинок" №7 від
04.10.1991 року, вказали, що підсобні
будівлі складають із будинками одне
ціле, тому при відчуженні жилого
будинку такі підсобні будівлі
переходять до нового власника разом із
будинком, якщо при укладенні договору
про відчуження не було обумовлено їх
знесення, або перенос попереднім
власником. Відповідно, вважають, що
Реєстраційна служба безпідставно
зареєструвала всю господарську
будівлю "Б-1" за ОСОБА_4, в той час, як 2/3
частини даної господарської будівлі
повинна бути зареєстрована за
позивачами, як за власниками 2/3 частки
недобудованого житлового будинку, який
є головною річчю по відношенню до
господарської будівлі, яка є її
приналежністю. За наведеного, просили
визнати протиправними відповідні дії
відповідача та зобов'язати його внести
відповідні записи в правоустановчі
документи та реєстр права на нерухоме
майно.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
прибула, про день та час його
проведення повідомлялась належним
чином, клопотань про відкладення
судового розгляду не подавала.

Представник відповідача, державний
реєстратор Крук Віра Романівна,
позовні вимоги не визнала, суду
пояснила, що 11.03.2013 року до
Реєстраційної служби надійшла заява
ОСОБА_4 про державну реєстрацію права
власності на частину будинковолодіння
по АДРЕСА_1. Реєстрація проведена в
електронному реєстрі 28.03.2013 року з
урахуванням особливостей реєстрації
незавершеного будівництва. В основу
покладені правовстановлюючі
документи, а саме договір дарування від
24 травня 2001 року, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстрований в
реєстрі за №1618, за яким ОСОБА_7 увесь
недобудований житловий будинок
АДРЕСА_1 готовністю 88 % подарував
відповідачці ОСОБА_4 та рішення
Апеляційного суду Рівненської області
№22-462 від 21.06.2007 року, відповідно до
якого вказаний договір визнаний
недійсним в частині дарування 2/3 частин
цього будинку. З огляду на те, що в
договорі дарування фігурує
недобудоване будинко-володіння, яке
складається з недобудованого
житлового будинку готовністю 88 % та "Б-1"
- господарської будівлі, вона, вносячи
відповідні записи до Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно про реєстрацію за ОСОБА_4 права
спільної часткової власності на
незавершене будівництво, не могла не
вказати про наявність такої
господарської будівлі в складі даного
об'єкту нерухомості. За наведеного,
просила в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник в
судовому засіданні позов не визнали,
суду пояснили, що згідно договору
дарування незавершеного будівництва
ОСОБА_4 набула право власності на два
об'єкти: незавершений будівництвом
будинок і господарську будівлю, яка має
позначення "Б-1". Дана господарська
будівля є окремо стоячою будівлею,
будувалась на підставі окремого
дозволу на будівництво і на момент
дарування була повністю завершена. В
довідці БТІ вартість вказаної будівлі
була визначена окремо від вартості
недобудованого будинку. Рішенням
Апеляційного суду Рівненської області
від 21.06.2017 року договір дарування
скасований лише в частині дарування 2/3
частин недобудованого будинку АДРЕСА_1.
Щодо господарської будівлі і щодо
земельної ділянки на якій вона
розміщена рішення судом не приймалось.
В задоволенні заяви позивачів про
роз'яснення даного рішення суду таким
чином, що режим спільної часткової
власності поширюється і на
господарську будівлю, відмовлено.
Відповідно до цього, вважають, що
господарська будівля "Б-1" є приватною
власністю ОСОБА_4 і 2/3 її частини не може
бути зареєстровано за позивачами. За
наведеного просили в позові відмовити
повністю.

Дослідженими у справі доказами, в тому
числі копією реєстраційної справи,
судом встановлено наступне.

11.03.2013 року для проведення державної
реєстрації права власності на об'єкт
незавершеного будівництва за
місцезнаходженням: АДРЕСА_1, до
Реєстраційної служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області із відповідною
заявою звернулася ОСОБА_4 Бланк заяви
заповнено нею особисто, її особа
встановлена на підставі паспорта
громадянина України серії НОМЕР_1
виданого Рівненським МВ УМВС України в
Рівненській області 22.03.2002 року, копія
якого долучена до заяви. При подачі
заяви заявницею сплачено відповідні
суми державного мита (а.с.164-166,187).

Для реєстрації права власності були
подані наступні документи:

- дублікат договору дарування від 24.05.2001
року, посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за
№1618 (а.с.167),

- копія розпорядження міського голови
№2863-Р від 22.12.2000 року про погодження
продовження розпочатого будівництва
нового житлового будинку згідно з
представленим будівельним паспортом
(а.с.168),

- копія рішення Апеляційного суду
Рівненської області №22-462 від 21.06.2007
року, відповідно до якого договір
дарування визнаний частково недійсним
(а.с.169-172).

28.03.2013 року Крук В.Р. - державний
реєстратор Реєстраційної служби
Рівнен-ського міського управління
юстиції Рівненської області, яка
прийняла заяву ОСОБА_4, звернулася із
відповідними запитами та отримала
витяг з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна відносно ОСОБА_4 та
Інформацію з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна (а.с.174-181).

За даними Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно будо
встановлено, що 2/3 частини такого
об'єкта нерухомого майна, як:
незавершене будівництво за адресою:
АДРЕСА_1, 30.07.2008 року зареєстровано на
праві спільної сумісної власності за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішення
Апеляційного суду Рівненської області
№22-462 від 21.06.2007 року.

Реєстрація права власності на
вищезгаданий об'єкт нерухомого майна
була проведена Комунальним
підприємством "Рівненське міське бюро
технічної інвентаризації", що
підтверджено листом №377 від 28.03.2013 року,
яким державному реєстратору також
підтверджено той факт, що станом на
01.01.2013 року право власності на 1/3
частину незавершеного будівництвом
житлового будинку не зареєстровано
(а.с.182-183).

На підставі вказаних документів, 28.03.2013
року державний реєстратор прав на
нерухоме майно Крук В.Р. прийняла
рішення №1209576 про проведення державної
реєстрації права власності на
незавершене будівництво, що
розташоване: АДРЕСА_1 за суб'єктом:
ОСОБА_4, форма власності: приватна,
спільна часткова, розмір частки 1/3. Цим
же рішенням відкрито розділ у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та реєстраційну справу
на об'єкт нерухомого майна (а.с.184).

Цього ж дня, ОСОБА_4 надано Витяг з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
№1728596, яким підтверджено проведення
державної реєстрації на об'єкт
нерухомого майна: незавершене
будівництво, об'єкт житлової
нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, якому
присвоєно реєстраційний номер: 1.
Витягом підтверджено право спільної
часткової власності ОСОБА_4 на даний
об'єкт, розмір частки визначено: 1/3. В
графі "Додаткові відомості" зазначено:
незавершений будівництвом житловий
будинок, готовність якого складає 88% та
"Б-1" - господарська будівля (а.с.185).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення представників сторін та
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов до
задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV
від 01.07.2004 року державна реєстрація
прав проводиться, зокрема, на підставі
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом (пункт 1), рішень
судів, що набрали законної сили (пункт
5), інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою (пункт 6).

Також, згідно з пунктом 27 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22.06.2011 року (який був чинним на
час звернення третьої особи до
відповідача), документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
визначено, зокрема, і укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат. Також
до таких документів віднесено рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Як встановлено судом, державна
реєстрація, правильність проведення
якої оспорюється позивачами, проведена
на підставі дублікату договору
дарування від 24.05.2001 року, що
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за
№1618, за яким ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4
прийняла у дар незавершене
будівництвом домоволодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1, розташоване на
земельній ділянці, площа якої буде
визначена при обмірі земель. На
вказаній земельній ділянці
розташований незавершений
будівництвом житловий будинок,
готовність якого складає 88% та "Б-1" -
господарська будівля. Вказане
незавершене будівництвом
домоволодіння належало дарителю на
підставі договору дарування,
посвідченого Першою Рівненською
державною нотаріальною конторою 27.09.1989
року та довідки БТІ №8266 від 20.04.2001 року.
В договорі окремо зазначено
інвентаризаційну оцінку незавершеного
будівництвом житлового будинку і
господарської будівлі. При проведенні
державної реєстрації враховано
рішення Колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області від 21.06.2007 року в
справі №22-462/2007, згідно якого договір
дарування від 24 травня 2001 року, який був
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за
№1618, за яким ОСОБА_7 увесь
недобудований житловий будинок
АДРЕСА_1 готовністю 88% подарував
відповідачці ОСОБА_4, в частині
дарування 2/3 частин цього будинку
визнано недійсним. Цим же ж рішенням
визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право
власності на 2/3 частини недобудованого
житлового будинку АДРЕСА_1 готовністю
88%. Також судовим рішенням визначено,
що решту - 1/3 частину цього
недобудованого домоволодіння, до
укладення договору дарування між
ОСОБА_7 і ОСОБА_4, тобто до 24.05.2001 року,
слід рахувати власністю ОСОБА_7, а після
укладення такого договору, тобто після
24.05.2001 року, залишити у власності ОСОБА_4

Отже, суд вважає, що ОСОБА_4, звертаючись
до відповідача із заявою для
проведення державної реєстрації права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва, надала необхідні
документи у повній відповідності до
вимог діючого законодавства України.
Причому, документи, які подані нею на
посвідчення свого права власності,
повністю відповідали заявленим правам.

В свою чергу, державний реєстратор прав
на нерухоме майно Крук В.Р. у повній
відповідності до вимог Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV
від 01.07.2004 року та Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №703 від
22.06.2011 року (який був чинним на той час)
прийняла рішення №1209576 про проведення
державної реєстрації права власності
на незавершене будівництво, що
розташоване: АДРЕСА_1 за суб'єктом:
ОСОБА_4, форма власності: приватна,
спільна часткова, розмір частки 1/3. Слід
зауважити, що в рішенні реєстратора
господарська будівля "Б-1" взагалі не
фігурує.

Відповідно до пунктів 16-19 Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1141 від 26.10.2011 року, на підставі
прийнятого рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
державний реєстратор відкриває розділ
Державного реєстру прав та вносить
записи до Державного реєстру прав.
Розділ Державного реєстру прав
відкривається державним реєстратором
на кожний окремий об'єкт нерухомого
майна, право власності на який заявлено
вперше. Розділ складається з чотирьох
частин, які містять відомості про:
нерухоме майно; право власності та
суб'єкта цього права; інші речові права
та суб'єкта цих прав; обтяження прав на
нерухоме майно та суб'єкта цих прав.
Після відкриття державним
реєстратором розділу Державного
реєстру прав та внесення до нього
запису державний реєстратор присвоює
об'єкту нерухомого майна реєстраційний
номер. Реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна є ідентифікатором
розділу Державного реєстру прав,
відкритого державним реєстратором на
такий об'єкт.

Пунктом 20 цього Порядку
конкретизовано, які відомості
вносяться державним реєстратором до
запису про нерухоме майно з метою
проведення державної реєстрації
виникнення права власності в
залежності від того, щодо якого об'єкта
нерухомого майна проводиться державна
реєстрація. Так, щодо об'єкта
нерухомого майна державний реєстратор
вносить такі відомості, як: тип об'єкта
нерухомого майна (житловий будинок,
будівля, споруда, квартира, житлове
приміщення, нежитлове приміщення тощо);
призначення об'єкта нерухомого майна
(житловий або нежитловий); площа об'єкта
нерухомого майна (загальна та (за
наявності) житлова); відомості про
складові частини об'єкта нерухомого
майна (найменування та/або присвоєння
літера, загальна та (за наявності)
житлова площа об'єкта нерухомого майна,
який є складовою частиною складної
речі та призначений для обслуговування
іншої (головної) речі, пов'язаний з нею
спільним призначенням та є її
приналежністю); адреса об'єкта
нерухомого майна; підстава для
внесення запису про нерухоме майно
(назва, дата та індексний номер
рішення). А щодо об'єкта незавершеного
будівництва державний реєстратор
вносить такі відомості, як: технічна
характеристика об'єкта незавершеного
будівництва; місце розташування
об'єкта незавершеного будівництва;

реєстраційний номер земельної ділянки,
на якій розташований об'єкт
незавершеного будівництва; підстава
для внесення запису про нерухоме майно
(назва, дата та індексний номер
рішення).

Оскільки реєстрація за ОСОБА_4
права приватної спільної часткової
власності на незавершене будівництво,
що розташоване: АДРЕСА_1 проведена з
урахуванням особливостей проведення
реєстрації незавершеного будівництва,
то відомості про господарську будівлю
"Б-1" внесені до Державного реєстру, як
технічна характеристика даного об'єкта
незавершеного будівництва і як
відомості про складові частини об'єкта
нерухомого майна. Відповідно, доказів
тому, що господарська будівля "Б-1"
внесена в реєстр права власності на
користь ОСОБА_4, немає.

В силу вимог статті 25 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV
від 01.07.2004 року при проведенні
державної реєстрації права власності
кожному окремо визначеному об'єкту
нерухомого майна присвоюється
реєстраційний номер, який є
індивідуальним номером та який не
повторюється на всій території України
і залишається незмінним протягом
усього часу існування такого об'єкта.

Порядок присвоєння реєстраційного
номера об'єкту нерухомого майна
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України №1117 від 08.12.2010 року.
Згідно з пунктами 4-8 цього Порядку,
реєстраційний номер присвоюється
таким об'єктам нерухомого майна, як:

- земельна ділянка,

- підприємство як єдиний майновий
комплекс,

- житловий будинок,

- будівля, споруда або їх окремі
частини,

- квартира,

- житлове та нежитлове приміщення.

Реєстраційний номер присвоюється
державним реєстратором прав на
нерухоме майно об'єкту нерухомого
майна, право власності на який
реєструється вперше в Державному
реєстрі прав. У разі переходу права
власності на об'єкт нерухомого майна
або зміни опису (даних) об'єкта
нерухомого майна його реєстраційний
номер не змінюється. Реєстраційний
номер не присвоюється об'єкту
нерухомого майна, який є складовою
частиною складної речі та призначений
для обслуговування іншої (головної)
речі, пов'язаний з нею спільним
призначенням та є її приналежністю.

Як вбачається з Витягу з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №1728596,
такому об'єкту нерухомого майна, як
"незавершене будівництво, об'єкт
житлової нерухомості" за адресою:
АДРЕСА_1, присвоєно реєстраційний
номер: 1. Господарській будівлі
"Б-1", яка є окремо стоячою спорудою,
окремого номера присвоєно не було.
Відповідно дана споруда кваліфікована
державним реєстратором, як складова
частина усього об'єкту житлової
нерухомості, як будівля, яка призначена
для обслуговування житлового будинку
(головної речі) і його приналежність,
що відповідає вимогам статті 186
Цивільного кодексу України. З огляду
на те, що в Державному реєстрі прав на
нерухоме майно об'єкт житлової
нерухомості з реєстраційним номером:
1 зареєстрований за ОСОБА_4 на
праві спільної часткової приватної
власності, правових підстав
стверджувати, що господарська будівля
"Б-1" зареєстрована за нею на праві
особистої приватної власності немає,
оскільки один об'єкт нерухомого майна
не може належати особі на підставі двох
видів речових прав. Право спільної
часткової власності припиняється у
разі поділу, об'єднання, знищення
об'єкта нерухомого майна або виділення
частки з об'єкта нерухомого майна. При
цьому, відповідно до пунктів 9-10 Порядку
присвоєння реєстраційного номера
об'єкту нерухомого майна затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1117 від 08.12.2010 року, в такому випадку
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна скасовується, і об'єкту
нерухомого майна, який утворився у
результаті поділу, об'єднання або
виділення частки з об'єкта нерухомого
майна, присвоюється новий
реєстраційний номер.

З огляду на наведене, позовні вимоги
про визнання протиправними дій
відповідача в частині, що стосується
внесення в реєстр права власності
господарської будівлі "Б-1" на користь
ОСОБА_4, до задоволення не підлягають з
огляду на те, що в судовому засіданні не
знайшов свого підтвердження той факт,
що дана господарська будівля внесена в
Державний реєстр прав на нерухоме
майно як окремий об'єкт нерухомості,
який на праві особистої приватної
власності належить ОСОБА_4

Що стосується вимог про зобов'язання
відповідача внести відповідні записи в
правоустановчі документи, реєстр права
на нерухоме майно, що належить їм,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 2/3 частини
господарської будівлі "Б-1" та ОСОБА_4 - 1/3
частина, то такі також не можуть бути
задоволені, як з огляду на те, що ОСОБА_2
та ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області з питанням
реєстрації права власності на
вищезгаданий об'єкт не зверталися, так
і з огляду на те, що вони не оскаржували
ні державну реєстрацію, ні дії
реєстратора Комунального підприємства
"Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації", який 30.07.2008 року
проводив державну реєстрацію їх права
спільної сумісної власності (2/3 частки)
на незавер-шений будівництвом житловий
будинок в АДРЕСА_1 відповідно до вимог
чинного на той час законодавства (а.с.4).
Закладаючи даний позов до суду,
позивачі навіть не з'ясували, чи
проводилась під час цієї реєстрації
технічна інвентаризація об'єкта і чи
фігурувала в складі незавершеного
будівництвом житлового будинку
господарська будівля "Б-1", як окрема
споруда, призначена для його
обслуговування.

В силу вимог частини другої
статті 162 КАС України суд може прийняти
постанову про зобов'язання відповідача
вчинити певні дії, однак таке
зобов'язання допустимо лише тоді, коли
суб'єкт владних повноважень ухиляється
вчинити ті дії, які він зобов'язаний
вчинити в силу вимог Закону. Позовні
вимоги про зобов'язання Реєстраційної
служби Рівненського міського
управління юстиції Рівненської
області внести до Державного реєстру
прав на нерухоме майно записи про те, що
2/3 частини господарської будівлі "Б-1"
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не
ґрунтуються на тому, що відповідач
ухилився від покладеного на нього
законодавством обов'язку і не провів
реєстраційну дію, про яку його просили
позивачі і яку він був зобов'язаний
провести в силу вимог чинного
законодавства, а зводяться фактично до
визнання права власності на частину
будівлі, хоча така вимога заявлена не
була, а якщо б і була заявлена, то вона
не підлягала розгляду за правилами
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Адміністративний суд в рамках
розгляду адміністративного позову не
може самостійно визначати або
змінювати правовий режим об'єкта
нерухомості, а беззаперечних доказів
тому, що право власності на
господарську будівлю "Б-1" набуте ОСОБА_2
та ОСОБА_1 за рішенням Апеляційного
суду Рівненської області від 21.06.2007
року, як на споруду, яка призначена для
обслуговування іншої житлового
будинку (головної речі) і є його
приналежністю, не надано. Так, за даним
судовим рішенням було достеменно
встановлено лише факт спорудження
спільними зусиллями та коштами членів
сім'ї недобудованого житлового будинку
в АДРЕСА_1. Питання хто, коли і на яких
умовах споруджував господарську
будівлю "Б-1" даною судовою інстанцією
не досліджувалося. Заява ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 від 27.02.2013 року про роз'яснення
даного рішення в частині тотожності
понять житловий будинок і
домоволодіння і приналежності
господарської будівлі до житлового
будинку, залишена без задоволення
через те, що вказане рішення вже
виконане, реєстрація права власності
проведена (а.с.134-135). Окремо слід
зауважити, що жодними поданими суду
документами не визначено, на чиїй
земельній ділянці розташована дана
споруда, хоча з огляду на те, що
земельна ділянка, розташована в
АДРЕСА_1, площею 0,18 га. була подарована
ОСОБА_7 для ОСОБА_4 окремо від об'єкту
житлової забудови (договір від 12.12.2008
року), і на таку земельну ділянку ОСОБА_4
видавався державний акт, чинність
якого підтверджена судовими рішеннями,
а також на те, що в подальшому вона
залишила у своїй власності лише 0,06 га.,
а решту подарувала своїм двом
неповнолітнім дітям по 0,06 га кожному,
дані обставини мають неабияке значення
(а.с.204-217).

За сукупністю усіх наведених
обставин, позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до
задоволення не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат
відповідно до ст.94 КАС України -
відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жуковська Л.А.