Справа № 2а-1870/2286/11
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 р. Справа № 2а-1870/2286/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представників сторін: позивача -
Цуканова В.В., Шипіль О.М., відповідача -
Пишного Р.Ю.,

Прокурора - Зеленського М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лінея-С" на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 29.07.2011р. по справі №
2а-1870/2286/11

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лінея-С"

до Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області
за участю Прокуратури Сумської
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лінея-С" (далі по
тексту - позивач, ТОВ "Лінея-С")
звернулось до Сумського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції в м.
Суми (далі по тексту - відповідач, ДПІ в
м. Суми) за участю Прокуратури Сумської
області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№/0/90542 від 26.11.2010 року, № /1/90542
від 22.12.2010 року, № /2/90542 від 31.01.2011
року, якими визначено податкове
зобов'язання по податку на прибуток (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) в розмірі 27 290 825, 00 грн., з яких:
13 438 299, 00 грн. основний платіж, 13 852 526, 00
грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№/0/90539 від 26.11.2010 року, № /1/90539
від 22.12.2010 року, № /2/90539 від 31.01.2011
року, якими визначено податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) по податку на
додану вартість в розмірі 19 852 452, 00 грн.,
з яких: 13 234 968, 00 грн. основний платіж, 6
617 484, 00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції. Постановою Сумського
окружного адміністративного суду від 29
липня 2011 року у задоволенні позову ТОВ
"Лінея-С".

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2011
року у задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лінея-С» до
Державної податкової інспекції в місті
Суми про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № /0/90542 від
26.11.2010 р., № /1/90542 від 22.12.2010 р., №
/2/90542 від 31.01.2011 р., якими визначено
податкове зобов'язання по податку на
прибуток (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) в розмірі 27290825, 00
грн. та податкових повідомлень-рішень
№ /0/90539 від 26.11.2010 р., № /1/90539
від 22.12.2010 р., № /2/90539 від 31.01.2011 р.,
якими визначено податкове зобов`язання
(з урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) по податку на додану вартість
в розмірі 19852452, 00 грн. - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року апеляційну скаргу ТОВ "Лінея-С"
задоволено. Скасовано постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 29 липня 2011 року та прийнято
нову постанову, якою задоволено
позовні вимоги ТОВ "Лінея-С".

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.05.2014 року постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року - скасовано, справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лінея-С" до Державної
податкової інспекції в м. Суми за
участю Прокуратури Сумської області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В ухвалі від 29.05.2013 року Вищим
адміністративним судом зазначено, що
при постановленні рішення апеляційним
судом не перевірено реальність та
товарність здійснення господарських
операцій між сторонами, залишено поза
увагою, що в матеріалах справи відсутні
первинні документи, які б
підтверджували факт виконання
договорів комісії. Вказано, що судами
попередніх інстанцій неповно з`ясовані
всі важливі обставини по справі в
порушення ст. 159 КАС України.

Частиною 5 ст. 227 КАС України
передбачено, що висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення, є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при розгляді справи.

Отже, в даному апеляційному
провадженні справа розглядається з
урахуванням наведених висновків суду
касаційної інстанції.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 29.07.2011р. в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального та процесуального права,
просив суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
29.07.2011р. по справі №2а-1870/2286/11; прийняти
нове рішення, яким задовольнити позов
ТОВ "Лінея-С" у повному обсязі.

В апеляційній скарзі та його
представник в судовому засіданні
посилається на порушення судом першої
інстанції норм ч. 1 ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656
ЦК України, пп. 1.22.1 п. 1.22, п. 1.32 ст. 1, пп.
4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5, п. 6.1 ст. 6 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 1.7 ст. 1, пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3,
пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість». Стверджує, що висновки ДПІ в
м. Суми щодо удаваності договорів
комісії, укладених з ТОВ «Корнеліс» та
ТОВ «Нафтова компанія «Лагросс» є
безпідтавними, оскільки вказані
договори укладені відповідно до норм
цивільного законодавства і є саме
договорами комісії, а не договорами
поворотної фінансової допомоги. Вказує
на те, що безпідставними є також
висновки відповідача щодо нікчемності
договорів купівлі-продажу (поставки)
нафтопродуктів, укладених з ТОВ
«Славія», ТОВ «Агістель» та ТОВ
«Рейнбоу ЛТД», оскільки товар від
зазначених контрагентів фактично був
отриманий, оприбуткований та
використаний у власній господарській
діяльності підприємства.

Відповідач, у надісланих письмових
поясненнях та його представник у
судовому засіданні, вважає
встановленим факт неповернення коштів
протягом звітного періоду, невиконання
умов договорів комісії та використання
коштів, що надійшли на виконання
договорів комісії у власній
господарській діяльності позивача, у
зв`язку з чим зроблено висновок, що
вказані кошти набули ознак фінансової
допомоги, що повинна оподатковуватись
згідно вимог пп. 1.22.1 п. 1.22 ст.1, пп. 4.1.6 п.
4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що не було зроблено позивачем. Також,
вважає не підтвердженим здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентами ТОВ «Славія», ТОВ
«Агістель» та ТОВ «Рейнбоу ЛТД». Просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, прокурора,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лінея-С»
зареєстроване Виконавчим комітетом
Сумської міської ради 26 вересня 2008 року
та перебуває на обліку в Державній
податковій інспекції м. Суми як платник
податків з 29 вересня 2008 року.

На підставі направлень № 3637 від 30.09.2010
р. та № 3968 від 21.10.2010 р. головними
державними податковими
ревізорами-інспекторами Кореневою
С.М., Данілюк Н.А., Ієвлєвою Н.М., Гризуном
В.М. та старшим державним податковим
ревізором-інспектором Таран Л.В.,
відповідно до ст. 11-1 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» та плану-графіка, була
проведена планова виїзна перевірка
позивача з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 01.04.2009 року по 30.06.2010 року, за
результатами якої 10 листопада 2010 року
складено акт № 9170/2312/36067248/85 (т. 1, а.с.
12-123).

Зазначеним актом ДПІ в м. Суми
встановлено порушення ТОВ «Лінея-С» ч.1
ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України, пп. 1.22.1 п.
1.22, п. 1.32 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп.
5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п. 6.1 ст. 6 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 1.7 ст. 1, пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п.
7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого були
донараховані податок на прибуток та
податок на додану вартість.

На підставі висновків акту перевірки,
відповідачем 26 листопада 2010 року були
прийняті податкове
повідомлення-рішення № /0/90542 (т. 1,
а.с. 136), яким ТОВ «Лінея-С» встановлено
порушення пп. 1.22.1 п. 1.22, п. 1.32 ст. 1, пп. 4.1.6
п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5, п. 6.1 ст. 6 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та визначено суму податкових
зобов'язань по податку на прибуток (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) в загальному розмірі 27 290 825, 00
грн., з яких: 13 438 299, 00 грн. основний
платіж, 13 852 526, 00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції та податкове
повідомлення-рішення № /0/90539 (т. 1,
а.с. 139), яким за порушення п. 1.7 ст. 1, пп.
7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.5 п. 7.4,
пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» визначено
суму податкових зобов'язань з податку
на додану вартість (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) в
загальному розмірі 19 852 452, 00 грн., з яких:
13 234 968, 00 грн. основний платіж, 6 617 484, 00
грн. - штрафні (фінансові) санкції
санкції.

Позивач скористався процедурою
адміністративного оскарження,
передбаченою ст. 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами». ДПІ в м.
Суми згідно рішення від 22.12.2010 року (т. 1,
а.с. 142-14717-18), ДПА в Сумській області
згідно рішення від 31.01.2011 року (т. 1, а.с.
149-156) та ДПА України, згідно рішення від
06.04.2011 року (т. 1, а.с. 158-165) залишили
скарги ТОВ «Лінея-С» без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, щодо визнання неправомірними
дій відповідача щодо нарахування
позивачу податку на прибуток
підприємств за операціями з ТОВ
«Корнеліс» та ТОВ «Нафтова компанія
«Лагросс», суд першої інстанції
виходив з того, що суми отримані
позивачем в якості авансу за
договорами комісії № 09/11-001К від 23.11.2009
року та № 02/10-К від 29.03.2010 року від
зазначених контрагентів є поворотною
фінансовою допомогою, оскільки суми
авансу, в день їх надходження були
використані позивачем у власній
господарській діяльності та згодом
були повернуті без виконання вказаних
договорів комісії. Щодо визнання
неправомірними дій відповідача з
приводу визначення позивачу
податкових зобов'язань з податку на
прибуток та податку на додану вартість
за договором купівлі-продажу
нафтопродуктів, укладеним між
позивачем та ТОВ «Славія», суд першої
інстанції виходив з його нікчемності .

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валовий доход включає
доходи з інших джерел, у тому числі, але
не виключно, у вигляді сум поворотної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному періоді,
що залишається неповерненою на кінець
такого звітного періоду від осіб, що не
є платниками цього податку (у тому
числі нерезидентів), або осіб, які
згідно із законодавством мають пільги
з цього податку, включаючи право
застосовувати ставку податку нижчу,
ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або
статтею 10 цього Закону.

Згідно з п.1.22 ст.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» ,
фінансова допомога - безповоротна
фінансова допомога або поворотна
фінансова допомога.

У відповідності до п.п.1.22.1 п.1.22 даного
Закону, безповоротна фінансова
допомога це:

- сума коштів, передана платнику
податку згідно і договорами дарування,
іншими подібними договорами, які не
передбачають відповідної компенсації
чи повернення таких коштів (за винятком
бюджетних дотацій і субсидій), або без
укладання таких угод;

- сума безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після її списання, якщо така безнадійна
заборгованість була попередньо
включена до складу валових витрат
кредитора;

- сума заборгованості платника податку
перед іншою юридичною чи фізичною
особою, що залишилася нестягнутою
після закінчення строку позовної
давності;

- основна сума кредиту або депозиту,
наданих платнику податку без
встановлення строків повернення такої
основної суми, за винятком кредитів,
наданих під безстрокові облігації, та
депозитів до запитання у банківських
установах, а також сума процентів,
нарахованих на таку основну суму, але
не сплачених (списаних);

- сума процентів, умовно нарахованих на
суму поворотної фінансової допомоги,
що залишається неповерненою на кінець
звітного періоду, у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги.

п.п.1.22.2 п.1.22 ст.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначено, що поворотна фінансова
допомога - це сума коштів, передана
платнику податку у користування на
визначений строк відповідно до
договорів, які не передбачають
нарахування процентів або надання
інших видів компенсацій як плати за
користування такими коштами.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу
України, за договором комісії одна
сторона (комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

Аналізуючи наведену норму, колегія
суддів вказує на те, що договір комісії
передбачає обов'язкову компенсацію
комісіонером наданих в оплату за
договором комісії грошових коштів у
вигляді вчинення правочинів від свого
імені але за рахунок комітента.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було укладеного договір
комісії № 09/11-001К від 23.11.2009 року з ТОВ
«Корнеліс» (т. 1, а.с. 174-175) та договір
комісії № 02/10-К від 29.03.2010 року з ТОВ
«Нафтова компанія «Лагросс» (т. 1, а.с.
180).

Відповідно до умов зазначених
договорів позивач, як комісіонер,
зобов'язувався від свого імені, але за
дорученням та за рахунок комітентів
(ТОВ «Корнеліс» та ТОВ «Нафтова
компанія «Лагросс») укласти договори
про купівлю нафтопродуктів, а саме: для
ТОВ «Корнеліс» - бензину А-92 в кількості
67705,500 т., по ціні 8 523, 00 грн. за тону на
загальну суму 577 053 976, 50 грн.; для ТОВ
«Нафтова компанія «Лагросс» - бензину
А-95 в кількості 43709,000 т., по ціні 7 550, 00
грн. за тону на загальну суму 330 000 000, 00
грн.

Згідно з п. 2.1 вказаних договорів
комісії, ТОВ «Корнеліс» зобов'язувався
в строк до 31.12.2010 року перерахувати ТОВ
«Лінея-С» авансову суму платежу в
розмірі 192 349 907, 04 грн., а ТОВ «Нафтова
компанія «Лагросс» - 110 000 000, 00 грн. в
строк до 31.03.2010 року.

Згідно з п. 2.6 договорів комісії ТОВ
«ЛІНЕЯ-С» зобов'язано діяти в інтересах
ТОВ «Корнеліс» або ТОВ «НАФТОВА
КОМПАНІЯ ЛАГРОСС», домагатися
найкращого виконання замовлення
Комітента, враховуючи умови, зазначені
в Договорі, з моменту отримання повної
грошової суми, передбаченої договором
комісії з ТОВ «Корнеліс» та ТОВ
«НАФТОВА КОМПАНІЯ ЛАГРОСС».

Відповідно до п. 2.13 зазначених
договорів, Комісіонер має право в
термін дії Договору не виконувати
замовлення Комітента, якщо в процесі
дії договору виникли зміни кон'юнктури
ринку або виникли обставини, не залежні
від Комісіонера, що роблять виконання
замовлення неможливим.

Як встановлено в ході апеляційного
розгляду, виходячи з аналізу п. 2.1
вказаних договорів комісії, комітент
зобов'язаний перерахувати комісіонеру
авансову суму платежу у визначеному
розмірі на поточний (а не спеціальний)
рахунок комісіонера до встановленої
дати та забезпечити Комісіонера всім
необхідним для укладення та виконання
договору комісії.

На виконання умов зазначених
договорів, 23.11.2009 року TOB «ЛІНЕЯ-С» було
отримано від TOB «Корнеліс» 192 349 907,04 грн.
з передбачених договором 577 053 976, 50 грн.
(т.4 а.с. 115-118). 23.03.2010 року 70 975 000,00 грн.
було повернуто TOB «Корнеліс» (т. 4 а.с.
119-120) на їх письмову вимогу (т. 1 а.с. 176).

Як вбачається з матеріалів справи,
частина заборгованості перед ТОВ
«Корнеліс» на суму 154 639,40 грн. була
погашена на підставі договору № 18/05/2011
від 18 травня 2011 року про відступлення
права вимоги між ТОВ «Лінея-С» -
первісний кредитор, ТОВ «Корнеліс» -
новий кредитор та ВАТ «Нафтохімік
Прикарпаття» - боржник і листа від ТОВ
«Корнеліс» про залік зустрічних
взаємних вимог (т.12 а.с. 58,59) Відповідні
бухгалтерські проводки
підтверджуються карткою рахунку: 68
Контрагенти: Корнеліс ТОВ за 01.04.09 -30.06.11
та карткою рахунку:36 Контрагенти:
Нафтохімік Прикарпаття ВАТ за
01.04.09-30.06.11 (т.12 а.с. 57,60). В матеріалах
справи також наявні інші копії
бухгалтерських проводок, а саме: карти
рахунків, платіжні доручення, виписки
по рахунку (т.1 а.с. 177,178, т. 4 а.с. 114-119).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що решта суми
заборгованості перед ТОВ «Корнеліс»,
станом на теперішній час, не повернута,
оскільки 09 липня 2010 року Ковпаківським
районним судом м.Суми було накладено
арешт на рахунки ТОВ «Лінея-С» без
встановлення суми коштів та зупинено
проведення усіх видаткових операцій по
ним, за виключенням операцій пов'язаних
зі сплатою податків та інших
обов'язкових платежів (т.4 а.с. 244, т.12 а.с.
57,60).

Крім того, 30.03.2010 року TOB «ЛІНЕЯ-С» було
отримано від ТОВ «Нафтова компанія
«Лагросс» 110 000 000, 00 грн. з
передбачених договором 330 000 000,00 грн. (т.
4 а.с. 122-124). 30.06.2010 року зазначена грошова
сума була повернута TOB «Нафтова
компанія «Лагросс» на його вимогу (т. 4
а.с.125-127).

Розрахунки між ТОВ «ЛІНЕЯ-С» та ТОВ
«НАФТОВА КОМПАНІЯ ЛАГРОСС»
підтверджуються наявними у матеріалах
справи документами: договір, карти
рахунків, журнали проводок, платіжні
доручення, виписки по рахунку ( т.1 а.с.
180-185, т. 4 а.с. 122-125).

Станом на теперішній час рахунки
залишаються заблокованими, що
підтверджується постановою
Ковпаківського районного суду м.Суми
від 09.07.2010 року (т.15 а.с.30) та листом ПАТ
КБ «Приват Банк» від 04.04.2014 р. (т.15 а.с.31).

З огляду на викладене, приймаючи до
уваги вимоги п.п. 2.6 та 2.13 зазначених
Договорів комісії та не перерахування
ТОВ «Корнеліс» та ТОВ «НАФТОВА
КОМПАНІЯ ЛАГРОСС» грошових коштів на
розрахункові рахунки позивача в
повному обсязі, колегія суддів вважає,
що ТОВ «Лінея-С» не було зобов'язано
здійснювати пошук продавця
нафтопродукту та укладати договори в
інтересах комітентів (ТОВ «Корнеліс»,
ТОВ «НАФТОВА КОМПАНІЯ ЛАГРОСС») до
надходження грошових коштів від
контрагентів в повному обсязі .

Також, як вбачається з матеріалів
справи, відповідно до договорів
комісії, укладених з ТОВ «Корнеліс» та
ТОВ «Нафтова компанія «Лагросс»,
грошові кошти були перераховані ТОВ
«Лінея-С» в якості авансу за майбутнє
надання послуг без зазначення
будь-якого строку для їх використання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
грошові кошти, отримані позивачем за
договорами комісії від його
контрагентів не є поворотною
фінансовою допомогою в розумінні
п.п.1.22.2 п.1.22 ст.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Крім того, колегія суддів приймаючи до
уваги вищевикладене, також вважає, що
кошти отримані позивачем за договорами
комісії не є безповоротною фінансовою
допомогою, в розумінні п.п. п.п.1.22.1 п.1.22
ст.1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», так як кошти
було повернуті позивачем у зазначених
вище обсягах, до початку податкової
перевірки та строк давності на
стягнення суми боргу на час проведення
перевірки не сплив, підприємства
комітенти не були ліквідовані та не
знаходились на стадії ліквідації.
Зазначені доводи були підтверджені в
ході апеляційного розгляду.

Згідно п.п.4.1.6. ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» 28
грудня 1994 року N 334/94-ВР валовий доход
включає доходи з інших джерел, у тому
числі, але не виключно, у вигляді сум
поворотної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, що залишається неповерненою
на кінець такого звітного періоду від
осіб, що не є платниками цього податку
(у тому числі нерезидентів), або осіб,
які згідно із законодавством мають
пільги з цього податку, включаючи право
застосовувати ставку податку нижчу,
ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або
статтею 10 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«ЛІНЕЯ-С» від ТОВ «Корнеліс» та ТОВ
«НАФТОВА КОМПАНІЯ ЛАГРОСС» були
платниками податків на загальній
системі, тому всі були платниками
податку на прибуток підприємств, що
належно та допустимо підтверджується
відповідними свідоцтвами платників
податків (т.11 а.с. 171-218).

Враховуючи вищевикладене, колегія
вказує на те, що кошти отримані ТОВ
«ЛІНЕЯ-С» від ТОВ «Корнеліс» та ТОВ
«НАФТОВА КОМПАНІЯ ЛАГРОСС» не є
фінансовою допомогою, та приходить до
висновку, що податкове
повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми щодо
донарахування податку на прибуток по
господарським операціям з ТОВ
«Корнеліс» та ТОВ «Нафтова компанія
«Лагросс» через порушення позивачем
вимог п.1.22 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» є неправомірним.

Щодо тверджень відповідача про не
підтвердження господарської
діяльності позивача із контрагентами
ТОВ «Славія», ТОВ «Агістель» та ТОВ
«Рейнбоу ЛТД» колегія суддів вказує на
наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Таким чином, до складу валових витрат
відноситься лише ті суми витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, які фактично понесені на
придбання товарів (робіт, послуг) для
подальшого використання їх у власній
господарській діяльності.

Згідно абзацу четвертого підпункту 5.3.9
п. 5.3 ст. 5 вищезгаданого Закону не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Отже, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платників податків.

Згідно з ч.1,2 ст.67 Господарського
кодексу України від 16 січня 2003 року N
436-ІУ відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів. Підприємства
вільні у виборі предмета договору,
визначенні зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Господарського
кодексу України від 16 січня 2003 року N
436-ІУ принципами господарювання в
Україні є свобода підприємницької
діяльності у межах, визначених законом,
заборона незаконного втручання
органів державної влади, їх посадових
осіб у господарські відносини.

У відповідності ч. 1-3 ст. 180
Господарського кодексу України
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 1 статті 180 Господарського
кодексу України встановлено, що крім
вище визначених істотних умов, договір
повинен відповідати умовам,
встановленим для даного виду договорів
законом.

Згідно з ч. 1-З ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

ч.4 ст.203 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин має вчинятися
у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.5 ст.203 Цивільного
кодексу України правочин має бути
спрямований на реальне настання ових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст. 204 ЦКУ діє презумпція
правомірності правочину, а саме:
правочин є правомірним, якщо
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
вимоги щодо документального
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку визначені
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.99 р. № 996-Х1У та Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів від
24.05.95р. №88 (зареєстровано в Мін'юсті
України 05.06.95р. №168/704).

За змістом частини другої статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підтвердженням здійснення
господарської операції є належним
чином оформлені первинні документи, що
містять дані про зміст господарських
операцій.

У відповідності до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Мінфіну України від 24.05.95р. №88,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та звітність в
Україні" первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів для
цілей ведення податкового обліку лише
в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в ході апеляційного
розгляду, що в перевіряємий період
позивач мав відносини із контрагентами
ТОВ «Славія», ТОВ «Агістель», ТОВ
«Рейнбоу ЛТД»

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
позивач уклав договір купівлі-продажу
№ 47-09/08-ЛС від 25.09.2008 року з ТОВ «Славія»
відповідно до якого, ТОВ «Славія»
зобов'язався поставити і передати у
власність ТОВ «Лінея-С» нафтопродукти,
а саме: бензин А-76, А-80, А-92, А-95, дизельне
пальне, а також масла, присадки,
автошини, товари нафтохімії, а ТОВ
«Лінея-С» зобов'язався прийняти
вказаний товар і оплатити його (т. 1 а.с.
186-188).

Згідно п. 1.2 вказаного договору,
найменування, повний асортимент, ціна,
кількість, одиниці виміру товару
визначається в додаткових угодах, які є
невід'ємною частиною договору.

На виконання умов договору, а також
відповідно до укладених додаткових
угод до нього (т. 1, а.с. 189-241, т. 10, а.с. 116-117)
ТОВ "Славія" було поставлено позивачу
нафтопродукти відповідно до
видаткових накладних (т. 2, а.с. 33-92) та на
адресу позивача були виписані
податкові накладні (т. 2, а.с. 94-152).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ТОВ «Славія» зберігало
нафтопродукти на складах ВАТ
«Дніпронафтопродукт», відповідно до
договорів зберігання №0108/08-3 від01.08.2008
року та №2412/09-24 від 24.12.209 року (т.14
а.с.25-29) у зв`язку з чим при купівлі
продажу нафтопродуктів товариством з
обмеженою відповідальністю «Лінея-С» у
товариства з обмеженою
відповідальністю «Славія» потреби в
додатковому перевезенні вантажу не
було.

Оплата за товар позивач проводив в
безготівковій формі, про що свідчать
наявні в матеріалах справи платіжні
доручення (т. 2, а.с. 159-213).

Тов "Славія" листом від 28.02.2012 року
№2802/с-1 підтвердила укладання та
виконання у мов договору між ТОВ
"Славія" та ТОВ "Лінес-С" від 25.09.2008 року
№47-09/08-ЛС та надало копії первинних
документів , щодо виконання умов
зазначеного договору ( т. 14 а.с. 3-207).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем було укладено
договір поставки № 2009-30-П від 01.06.2009
року з ТОВ «Агістель» (т. 2, а.с. 214-215) та
договір поставки № П-326/2009 від 20.03.2009 р.
з ТОВ «Рейнбоу ЛТД» (т. 3, а.с. 49-50).

Відповідно до зазначених договорів ТОВ
«Агістель» та ТОВ «Рейнбоу ЛТД»
зобов'язувались поставити
нафтопродукти в кількості, по цінам та
в строки, визначені згідно додаткових
угод та специфікацій (т. 2, а.с. 216-235), а
ТОВ «Лінея-С» зобов'язувалось прийняти
і оплатити отриманий товар. Поставка
вказаного товару від ТОВ «Агістель» та
ТОВ «Рейнбоу ЛТД» в адресу ТОВ
«Лінея-С» відбувалась на умовах EXW
склад ВАТ «Дніпронафтопродукт», згідно
Інкотермс (2000 р.).

На виконання умов зазначених договорів
ТОВ «Агістель» та ТОВ «Рейнбоу ЛТД»
поставлено позивачу продукцію
відповідно до видаткових накладних (т.
2, а.с. 236-250, т. 3, а.с. 1-5, 57-62), а також в
зв'язку з реалізацією нафтопродуктів
на адресу позивача виписано податкові
накладні (т. 3, а.с. 7-25, 64-66).

На підтвердження оплати
нафтопродуктів в матеріалах справи
наявні копії платіжних доручень (т. 3,
а.с. 29-48, 69).

Доставка нафтопродуктів позивачу
здійснювалась ВАТ
«Дніпронафтопродукт», ТОВ «Еквіла» та
ТОВ «ТД
«Кременчукнафтопродуктсервіс».

Так, між позивачем та ВАТ
«Дніпронафтопродукт» для здійснення
перевезення нафтопродуктів укладені
договори перевезення вантажів №2710/08
від 27.10.2008 рок (т.3 а.с.239) та №2512/09-13 від
25.12.2009року (т.4 а.с. 36-37).

Фактичне виконання зазначених
договорів перевезення підтверджують
акти виконаних робіт та реєстри до
актів (т.3, а.с. 241-250, т. 4, а.с. 1-31, 38-53), акти
звірки (т. 4, а.с. 32-35), податкові накладні
(т. 4, а.с. 55-84), платіжні доручення про
оплату послуг (т. 4, а.с. 88-102),
товарно-транспортні накладні (т.5, а.с.
34-250, т. 6-9, т. 10, а.с. 1-93)

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, операції та розрахунки з ВАТ
«Дніпронафтопродукт» підтверджуються,
крім вищезазначеного: реєстром
документів по контрагенту ВАТ
«Днепронефтепродукт» копіями
податкових накладних (т.4 с. 54-84),
аналізом рахунка по субконто,
контрагент ВАТ «Дніпронафтопродукт»
(т.4 а.с. 85), журналом проводок,
контрагент ВАТ «Дніпронафтопродукт»
(т.4 а.с. 86-87), платіжними дорученнями (т.4
а.с. 88-102).

Листом ПАТ «Дніпронафтопродукт» від
27.02.2012 р. підтверджено, що в період з
01.04.2009 р. по 30.06.2010 р. підприємство
поставкою нафтопродуктів взагалі не
займалося, а надавало ТОВ Лінея-С»
послуги зберігання нафтопродуктів та
послуги з їх перевезення (т.14 а.с. 2).

Крім того, позивачем для здійснення
перевезення нафтопродуктів було
укладено з ТОВ «Еквіла» договір № 2 на
автопослуги від 01.09.2009 року (т.З а.с. 70).

На підтвердження виконання
зазначеного договору, в матеріалах
справи наявні: реєстр документів по
контрагенту ТОВ «Еквіла» (т.З а.с. 71-81),
реєстр до актів виконаних робіт за
договором № 2 (т.З а.с. 82-100), акти звірки
(т.З а.с. 101-110), реєстру документів по
контрагенту ТОВ «Еквіла» з копіями
податкових накладних ТОВ «Еквіла» (т.З
а.с. 111-121), аналізу рахунка по субконто,
контрагент ТОВ «Еквіла» (т.З а.с. 122),
журнал проводок, контрагент ТОВ
«Еквіла» (т.З а.с. 123), платіжні доручення
(т.З а.с. 124-127).

Крім того, перевезення вантажів
автотранспортом, здійснювало ТОВ «ТД
«Кременчукнафтопродуктсервіс» згідно
договору № 250 про перевезення вантажів
автомобільним транспортом від 27.04.10р (т.
З а.с. 128).

На підтвердження виконання
зазначеного договору, матеріали
справи містять: акти виконаних робіт
по договору №250 (т.З а.с. 129-131), реєстри до
актів виконаних робіт згідно договору
№250(т.З а.с. 132-135), реєстр документів по
контрагенту ТОВ «ТД
«Кременчукнафтопродуктсервіс» та
копії податкових накладних згідно
договору №250 (т.З а.с. 136-138) , аналізу
рахунка по субконто (т.З а.с. 139), карта
рахунку 631 по контрагенту ТОВ «ТД
«Кременчукнафтопродуктсервіс» (т.З а.с.
140).

Факт транспортування товару
підтверджено товарно-транспортними
накладними про перевезення
нафтопродуктів (бензини, диз.пальне,
масла, присадки, авто хімія, тощо) (т.5
а.с. 33 -т.10 а.с. 93), та перевезення газу
скрапленого (т.10 а.с. 118- т.11 а.с.113).

Як встановлено в ході апеляційного
розгляду справи, розрахунки ТОВ
«Лінея-С» з контрагентами
підтверджуються, зокрема, платіжними
дорученнями та виписками по
розрахунковому рахунку (т.4 131-178),
підшивками документів: «ТОВ Лінея-С»
Банківські виписки Товарний рахунок за
квітень-червень, жовтень-грудень
2009року, січень - червень 2010року, що
наявні в матеріалах справи.

Отримання фасованих нафтопродуктів
(ФНП), а саме: авто мастила, присадки,
рідини для вузлів та агрегатів
автомобілів, тощо, підтверджується
наявними у матеріалах справи
товарно-транспортними накладними та
ТТН на повернення ФНП за періоди 2009 рік,
січень-лютий 2010 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
придбані у контрагентів ТОВ «Славія»,
ТОВ «Агістель», ТОВ «Рейнбоу ЛТД»
нафтопродукти зберігались на складах
ВАТ «Дніпронафтопродукт».

Так, між позивачем та ВАТ
«Дніпронафтопродукт» були укладені
договори зберігання №2710/08-7 від 27.10.2008
року та №2212/09-4 від 22.12.2009 року,
відповідно до яких ТОВ
«Дніпронафтопродукт» зобов'язався
зберігати нафтопродукти, які належать
позивачу ( т.3 а.с.153-155, 204-206).

На підтвердження виконання зазначених
договорів зберігання, в матеріалах
справи наявні протоколи погодження
ціни (т. 3, а.с. 157-165, 207-212), акти виконаних
робіт (т. 3, а.с. 166-173, 213-218), акти
приймання-передачі ПММ (т. 3, а.с. 175-203,
219-238), платіжні доручення про оплату
послуг по зберіганню (т. 4, а.с. 88-102).

В подальшому придбані нафтопродукти
були використані позивачем в його
господарський діяльності та
реалізовані на АЗС, які були орендовані
ТОВ «Лінея-С» у ТОВ «Суминафтосервіс»,
що підтверджується наданими позивачем
до суду апеляційної інстанції
наступними документами:

- Підшивка документів: «ТОВ «Лінея - С»
Інвентаризація II кварта
Інвентаризація III квартал 2009 року»,
«ТОВ Лінея -С» Інвентаризація IV квартал
2009 року, ТОВ «Лінея - С» Інвентаризація
І квартал 2010 року», «ТОВ Лінея -С»
Інвентаризація II квартал 2010 року»;

- Книги обліку розрахункових операцій
РРО (додаток №2 до порядку реєстрації і
ведення книг - обліку розрахункових
операцій та розрахункових книжок) з 01
травня 2009 р. по 13 липня 2010р.: АЗС №1 (2 шт.),
АЗС №2 (2шт.), АЗС №7 (2шт.), АЗС №14 (2шт.),
АЗС №15 (2шт.), АЗС №21 (2шт.), АЗС №22 (2шт.),
АЗС №23 (2шт.),АЗС №26 (2шт.);

- Книги обліку розрахункових операцій
РРО (додаток №2 до порядку реєстрації і
ведення книг - обліку розрахункових
операцій та розрахункових книжок) з 01
травня 2010 р. по 13 липня 2010р.: АЗС N216 (1шт.);

- Книги обліку розрахункових операцій
РРО (додаток №2 до порядку реєстрації і
ведення книг - обліку розрахункових
операцій та розрахункових книжок) АГЗС
за період березень 2010 .-липень 2010р.: АГЗС
№53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62 (10 шт.);

- Підшивка документів: «ТОВ Лінея - С»
Товарно-транспортні та накладні на
повернення ФНП за 2009 рік», «ТОВ Лінея-
С» Фасовані нафтопродукти Товарно -
транспортні накладні за січень-лютий
2010 р.», «ТОВ «Лінея-С»
Товарно-транспортні накладні за
червень 2010 року»;

- Підшивка документів: «ТОВ Лінея-С»
Видаткові накладні за серпень 2009року»,
«ТОВ Лінея-С» Видаткові накладні за
вересень 2009 року», «ТОВ Лінея-С»
Видаткові накладні за жовтень 2009 року»;

- Підшивки документів: «ТОВ Лінея-С»
Реєстр видаткових накладних за
листопад 2009 року», І «ТОВ Лінея-С»
Реєстр видаткових накладних за лютий
2010 року», «ТОВ «Лінея-С» Реєстр
видаткових накладних за березень 2010
року, «ТОВ Лінея-С» Реєстр видаткових
накладних за квітень 2010 року», «ТОВ
Лінея-С» Реєстр видаткових накладних
за травень 2010 року» з видатковими
накладними за відповідний період;

-Підшивки документів: «ТОВ Лінея-С»
Банківські виписки Товарний рахунок за
квітень-червень, жовтень-грудень
2009року, січень - червень 2010року;

-Підшивки документів: ТОВ
«Лінея-С» Реєстр виданих податкових
накладних за квітень, жовтень,
листопад, грудень 2009 року з податковими
накладними за відповідний період.

-Підшивка документів: «ТОВ
Лінея-С» Реєстр отриманих податкових
накладних за період квітень - грудень
2009 року, травень-червень 2010року з
податковими накладними за відповідний
період.

-Підшивка документів: «ТОВ
Лінея-С» Реєстр виданих податкових
накладних за період травень- вересень
2009, січень-червень 2010року з
відповідними податковими накладними;

-Підшивками документів: «ТОВ Лінея- С»
Змінні звіти АГЗС за лютий, березень,
травень, червень 2010 року, АЗС за
серпень - грудень 2009 року;

-Підшивки документів :ТОВ Лінея-С» Каса
АЗС за червень 2010 року (10 шт.).

-Касові книги (типова форма КО-4)
АГЗС ТОВ «Лінея-С» розпочаті з лютого
2010 року по червень 2010 року 30 шт.;

-Касові книги (типова форма КО-4)
АЗС ТОВ «Лінея-С» розпочаті з травня 2009
року по червень 2010 року: за 2009 рік - 37 шт.,
за 2009-2010 рік - 7шт., 2010 рік - 40 штук;

-Підшивки документів: «ТОВ Лінея-С»
Каса АГЗС за лютий-квітень 2010 року (10
шт./міс., заг.20 шт.);

-Підшивки документів: «ТОВ Лінея-С»
Каса АГЗС за травень (9 шт.)- червень (10
шт.) 2010 року;

-Підшивки документів: «ТОВ Лінея-С»
Каса АЗС за груд. 2009 - січ.2010 (10 шт./міс.,
заг.20 шт.);

-Підшивки документів: «ТОВ Лінея-С»
Каса АЗС за лютий - березень 2010 року (10
шт./міс., заг.20 шт.);

-Підшивки документів: «ТОВ Лінея-С»
Каса АЗС за квітень-травень 2009 року (10
шт./міс., заг.20 шт.);

-Підшивки документів: «ТОВ Лінея-С»
Каса АЗС за червень - липень 2009 року (10
шт./міс., заг.20 шт.)

-Підшивки документів: «ТОВ Лінея-С»
Каса АЗС за серпень-вересень 2009року (10
шт./міс., заг.20 шт.);

-Підшивки документів: «ТОВ Лінея-С»
Каса АЗС за квітень травень 2010 року (10
шт./міс., заг.20 шт.).

Колегія суддів вказує на те, що
укладені між позивачем та
контрагентами TOB «Корнеліс», ТОВ
«НАФТОВА КОМПАНІЯ ЛАГРОСС», ТОВ
«Славія», ТОВ «Агістель», ТОВ «Рейнбоу
ЛТД» договори містять основні типові
положення, що свідчить про наявність
наміру щодо настання реальних
наслідків в момент укладення
договорів, оскільки, укладаючи угоду,
сторони домовлялися щодо істотних умов
правочину та відповідають вимогам,
встановленим статтею 180 Господарського
кодексу України і є дійсними.

Так, обсяг необхідної дієздатності
підтверджується установчими
документами товариств - сторін
договорів, свідоцтвами про державну
реєстрацію юридичних осіб - сторін
договорів, даними внесеними до єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій, довідками про взяття
сторін договорів на облік як платників
податків.

Волевиявлення сторін договорів було
вільним і відповідало їх внутрішній
волі, що підтверджується фактичними
діями, здійсненими на виконання
договорів, зокрема, пошуком продавців
паливо-мастильних матеріалів (у
випадку договорів комісії) або
купівлею продажем нафтопродуктів та їх
роздрібної реалізації (у випадку
договорів купівлі- продажу), крім цього
укладенням супутніх господарських
договорів спрямованих на виконання
основних, а саме - договорів комісії та
купівлі продажу.

Також дотримано встановленої законом
форми правочину. Так, договори між
юридичними особами укладені в
письмовій формі, скріплені підписами
та печатками посадових осіб
відповідних товариств.

З огляду на викладене, колегія суддів
вказує на те, що укладені між ТОВ
«ЛІНЕЯ-С» та її контрагентами договори
є дійсними та реальними.

Таким чином, колегія суддів вказує на
повну відповідність вищезазначених
договорів вимогам законодавства
України, що підтверджує здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції посилався на наявність у
даній справі судового рішення, що
набрало законної сили, яким
встановлені факти безтоварності і
нікчемності господарської операції з
купівлі-продажу нафтопродуктів №
47-09/08-ЛС від 25.09.2008 року, укладеного між
ТОВ «Лінея-С» та ТОВ «Славія», а саме:
постанови Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2011 року
по справі № 2а-2766/10/187.

Проте, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
21.12.2011 року №К/9991/31743/11 постанова
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2011 року
по справі № 2а-2766/10/187 була скасована, а
постанова Сумського окружного
адміністративного суду від 10.12.2010 року
залишена в силі та підтверджено
реальність господарських операцій з
купівлі-продажу нафтопродуктів за
договором № 47-09/08-ЛС від 25.09.2008 року,
укладеного між ТОВ «Лінея-С» та ТОВ
«Славія», які були здійсненні
підприємствами в інший період, але при
аналогічних обставинах (т.12 а.с.44-47).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
реальність виконання зазначеного
договору, крім наявних у матеріалах
справи доказів, встановлена судовим
рішенням.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що для
бухгалтерського обліку, що базується
на безперервному документуванні всіх
здійснюваних господарських операцій,
первинні документи є документальними
свідоцтвами, що підтверджують
отримання товарно-матеріальних
цінностей від постачальника. Такі
документи у свою чергу є підставою для
внесення записів до облікових
бухгалтерських регістрів.

Колегія суддів зазначає, що до
документів, що є підставою для
оприбуткування товару, належать
прибутково-видаткові накладні, які
виписуються постачальником та містять
кількісно-вартісні відомості про
товар.

З наявних в матеріалах справи копій
вищезазначених первинних документів
вбачається, що останні оформлені у
відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704), а податкові накладні - у
повній відповідності до вимог пп.7.2.1
п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість".

Вищевказані документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88
спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак, є належними та допустимими
доказами реальності вчинення
господарських операцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про реальність
господарських операцій між позивачем
та контрагентами як таких, що повністю
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами.

Щодо доводів відповідача про не
підтвердження транспортування товару,
колегія суддів вважає необхідним
зазначити наступне.

Відповідно до пункту 11.1 «Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні», затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.97 №363 та зареєстрованих
в Міністерстві юстиції України 20.02.98 за
N9128/2568 (із змінами і доповненнями)
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля. Залежно від виду вантажу та
його специфічних властивостей до
основних документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів.

Відповідно до розділу 1 «Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні»,
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно п.11.7 «Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні» перший екземпляр
товарно-транспортної накладної (ТТН)
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Як вбачається з матеріалів справи
перевезення нафтопродуктів
здійснювало ВАТ «Дніпронафтопродукт»
на замовлення ТОВ «Лінея-С», що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями оформлених належним
чином товарно-транспортних накладних.

В ході апеляційного розгляду
встановлено, що після доставки вантажу
зазначеного у ТТН в пункті
розвантаження він оприбутковувався
відповідальними особами відповідно до
вимог Інструкції про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України (затвердженої
Наказом Міністерства палива та
енергетики України, Міністерства
економіки України, Міністерства
транспорту та зв'язку України,
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 2 вересня 2008 р. за N 805/15496) (далі -
Інструкція). А саме: з прибуттям
нафтопродуктів на АЗС в автоцистерні
перевіряється наявність і цілісність
пломб, технічний стан автоцистерни,
відповідність об'єму і густини
нафтопродукту в автоцистерні об'єму і
густині, зазначеним у ТТН,
відповідність найменування, марки і
виду (залежно від масової частки сірки)
нафтопродукту, зазначених у ТТН і
паспорті якості на відвантажений
нафтопродукт. Відповідність густини
фтопродукту під час відвантаження та
приймання визначається після її
приведення до температури 20°С
відповідно до ГОСТ 3900.

Згідно з п.п. 10.2.8 Інструкції, у разі
відсутності розходження між фактично
прийнятою кількістю нафтопродукту і
кількістю, зазначеною у ТТН, оператор
проставляє час надходження
автоцистерни на АЗС і власним підписом
в накладній засвідчує її приймання.
Один примірник ТТН залишається на АЗС,
а два - повертаються водієві, який
поставляв нафтопродукт.

Колегія суддів вказує на те, що
підшивка оригіналів ТТН за червень 2010
року надані позивачем до матеріалів
справи.

На підтвердження виконання
вищезазначених операцій свідчать
підписи уповноважених осіб
відповідальних за приймання
нафтопродуктів та інформація про
прийнятий нафтопродукт (вид, марка,
вага час прибуття та вибуття
перевізника), що знаходяться в кожній
ТТН.

Як вбачається з матеріалів справи, ТТН
також містять штампи автопідприємства,
вантажовідправника,
вантажоодержувача.

Відповідно до п.п. 10.2.10 Інструкції На
підставі ТТН та акта приймання (у разі
його наявності) оператор АЗС має
оприбуткувати прийнятий нафтопродукт
за марками та видами (дизельне паливо
залежно від масової частки сірки),
тобто зробити необхідні записи в
журналі обліку надходження
нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП
(журнали не збереглись,
підтверджується Актом огляду
первинних документів від 24.03.2014 року та
Наказом про утилізацію документів від
24.03.2014 року, які наявні у матеріалах
справи. Дані про оприбутковані
нафтопродукти заносяться до змінного
звіту АЗС за формою N 17-НП (додаток 14).
Таким чином, кожна АЗС (АГЗС) складала
свої змінні звіти, які підшиті з
урахуванням звітних періодів у
помісячні підшивки по кожній АЗС (АГЗС)
окремо. Оригінали змінних звітів АГЗС
за період лютий - червень 2010 року
травень-грудень 2009 року, січень-травень
2010 року наявні у матеріалах справи.
Оприбуткування нафтопродуктів
підтверджується службовими чеками,
копії яких підшиті до ТТН та надано до
суду разом з товарно-транспортними
накладними, в т.ч. оригіналами ТТН за
червень 2010 року.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що в подальшому, згідно п.11
ст. З Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» згідно якого
суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції через
реєстратори розрахункових операцій з
використанням режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів (послуг) та обліку їх кількості,
нафтопродукти, які прибули на АЗС було
оприбутковано по касовому апарату, що
підтверджується відповідними книгами
обліку розрахункових операцій РРО

На підтвердження оприбуткування,
фактичної наявності та руху
нафтопродуктів, до суду апеляційної
інстанції надано Касові книги.

При отриманні нафтопродуктів в місці
розвантаження, також, отримувались
сертифікати відповідності. Ці
сертифікати зберігались на
відповідних АЗС протягом часу
реалізації нафтопродуктів, якість яких
вони посвідчували разом з контрольною
пробою, що відбирається щоразу при
отриманні нафтопродукту, маркується
відповідним чином та зберігається
окремо від основної маси отриманого
нафтопродукту. Зазначені сертифікати
було вилучено у ТОВ «Лінея-С»
правоохоронними органами (т.4 а.с. 128-129).

Матеріалами справи підтверджено
оприбуткування нафтопродуктів згідно
кожної ТТН (т.5 а.с.33 - т.10.а.с. 93, т.10 а.с. 118 -
т.11а.с. 113).

Придбані нафтопродукти ТОВ «Лінея-С»
продавало кінцевому споживачу, що було
підтверджено в ході апеляційного
розгляду.

У внутрішньому бухгалтерському обліку,
згідно вищезазначених договорів,
нафтопродукти обліковувались в
порядку та спосіб, що відповідає
вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999
року N 996-ХІУ на рахунках (та
субрахунках) встановлених в Інструкції
про застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій
затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 30 листопада 1999 р. N
291, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 21 грудня 1999 р. за N 893/4186,
а саме: Рахунок 28 "Товари", субрахунок 281
"Товари на складі"; Рахунок 28 "Товари",
субрахунок 282 "Товари в торгівлі";
Рахунок 63 "Розрахунки з
постачальниками та підрядниками"
субрахунок 631 "Розрахунки з
вітчизняними постачальниками", що
підтверджується наявними у матеріалах
справи відповідними
оборотно-сальдовими відомостями.

Продаж нафтопродуктів населенню ТОВ
«Лінея-С» здійснювало через мережу АЗС
та АГЗС, які використовувало згідно
відповідних договорів оренди з ТОВ
«Суминафтосервіс».

Копії договорів оренди (т.13 а.с. 1-191),
оборотно-сальдових відомостей по
рахунку 631, контрагент Суминафтосервіс,
ТОВ (т.13 а.с. 192), копії журналу проводок
по рахунку 631,31 контрагент
Суминафтосервіс, ТОВ (т.13 а.с. 193-196) та
копії банківської виписки по
розрахунках з ТОВ «Суминафтосервіс»
(т.13 а.с. 197-261) за перевіряємий період
надані до матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вказує на підтвердженим
транспортування, руху, оприбуткування
та подальшого використання товарів у
власній господарській діяльності
позивача та вважає доводи відповідача
такими, що спростовані матеріалами
справи.

Щодо посилань відповідача на
відсутність реальності господарських
операцій ТОВ «Славія», ТОВ «Агістель»,
ТОВ «Рейнбоу ЛТД» з їх
контрагентами-постачальниками,
колегія суддів вважає необхідним
зазначити, що чинним законодавством
України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб.

Також, на господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок та не надається
право контролювати дотримання
законодавства платником податків, який
виступає контрагентом у господарській
операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем не надано доказів та не
зазначено обставин, які б ставили під
сумнів фактичне здійснення операцій
між позивачем та його контрагентом.
Крім того, не надано доказів, які б
підтверджували, що зміст угод не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття цивільних прав і обов'язків чи
свідчить про намір сторін ухилитися
від оподаткування доходів, отриманих
внаслідок виконання договору або
приховування дійсного об'єкту
оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо.

Наявні у справі документи не містять
жодних доказів наявності між позивачем
та його контрагентами
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
Державі суспільного ладу або моральних
засад.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відхиляє наведені доводи відповідача
та вказує на реальність спірних
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами, що повністю
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем
правомірно розраховано суми грошових
зобов`язань з податку на прибуток та на
додану вартість.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень №
/0/90542 від 26.11.2010 р., № /1/90542 від
22.12.2010 р., № /2/90542 від 31.01.2011 р., якими
визначено податкове зобов'язання по
податку на прибуток (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) в
розмірі 27290825, 00 грн. та податкових
повідомлень-рішень № /0/90539 від
26.11.2010 р., № /1/90539 від 22.12.2010 р., №
/2/90539 від 31.01.2011 р., якими визначено
податкове зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) по
податку на додану вартість в розмірі
19852452, 00 грн., діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України, з порушенням вимог ч.3
ст.2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач правомірність винесених
податкових повідомлень-рішень
належним чином не довів.

За таких обставин, факти вказаних в
акті перевірки від 10 листопада 2010 року
№ 9170/2312/36067248/85 порушень слід вважати
недоведеними, а оскаржувані податкові
повідомлення-рішення № /0/90542 від
26.11.2010 р., №/1/90542 від 22.12.2010 р., №
/2/90542 від 31.01.2011 р. та податкові
повідомлення-рішення № /0/90539 від
26.11.2010 р., № /1/90539 від 22.12.2010 р., №
/2/90539 від 31.01.2011 р. є протиправними
та підлягають скасуванню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів вважає, що постанова Сумського
окружного адміністративного суду від 29
липня 2011 року не відповідає вимогам ст.
159 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки вона
ухвалена при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції, внаслідок допущених
порушень підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, п. 3 ст. 198, п.
1, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лінея-С"
задовольнити.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 29.07.2011р. по
справі № 2а-1870/2286/11 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лінея-С" до
Державної податкової інспекції в м.
Суми, за участю прокурора Сумської
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень -задовольнити.

Скасувати прийняті Державною
податковою інспекцією в м. Суми
податкові повідомлення-рішення №
/0/90542 від 26.11.2010 р., №/1/90542 від
22.12.2010 р., № /2/90542 від 31.01.2011 р. та
податкові повідомлення-рішення №
/0/90539 від 26.11.2010 р., № /1/90539 від
22.12.2010 р., № /2/90539 від 31.01.2011 р.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.Судді
Дюкарєва С.В. Перцова Т.С. Повний
текст постанови виготовлений 04.08.2014 р.