Справа № 2а-4709/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2014 року
м. Київ К/800/37693/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівГончар Л. Я.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області на ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій неправомірними та
стягнення грошової допомоги при
звільненні 10 посадових окладів з
урахуванням прогресивного податку,
передбаченого Податковим кодексом
України, у розмірі 15 відсотків від суми
грошової допомоги та з урахуванням
допомоги при звільненні у розмірі
середньомісячного заробітку.

Постановою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 11
жовтня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року, адміністративний позов
задоволено: визнано дії відповідача
неправомірними щодо відмови у виплаті
грошової допомоги при звільненні у
розмірі 10 посадових окладів; стягнено з
відповідача на користь позивача
грошову суму у розмірі 10 посадових
окладів з урахуванням прогресивного
податку, передбаченого Податковим
кодексом України, у розмірі 15 відсотків
від суми грошової допомоги та з
урахуванням допомоги при звільненні у
розмірі середньомісячного заробітку.

Вищий адміністративний суд України
постановою від 08 жовтня 2013 року
зазначені судові рішення скасував, у
задоволені позову відмовив. При цьому
суд виходив із того, що, оскільки
ОСОБА_4 на момент її звільнення на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
встановленого законодавством
пенсійного віку не досягла, вона не
мала права на отримання цієї допомоги.

Не погоджуючись із постановою
касаційного суду, позивач звернувся із
заявою про її перегляд з підстави
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції ч. 30 ст. 37 Закону №
3723-XII, п. 2 ст. 40 КЗпП України, ст. 21 Закону
України від 16 грудня 1993 року № 3721-XII
«Про основні засади соціального
захисту ветеранів праці та інших
громадян похилого віку в Україні» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 3721-XII).

Постановою Верховного Суду України від
03 червня 2014 року скасовано постанову
Вищого адміністративного суду України
від 08 жовтня 2011 року, а справу
направлено на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

При новому розгляді касаційної скарги
колегія суддів, заслухавши доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, вважає, що скарга
задоволенню не підлягає.

Скасовуючи рішення Вищого
адміністративного суду України у цій
справі, Верховний Суд України виходив з
наступного.

Наказом від 08 серпня 2011 року № 29-0
ОСОБА_4 звільнено з посади провідного
спеціаліста на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40
Кодексу законів про працю України (далі
- КЗпП) у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді
внаслідок стану здоров'я. На час
звільнення вона досягла віку 54 роки 1
місяць, стаж роботи на державній службі
становив 28 років та 23 дні, з 09 серпня 2011
року управління ПФУ призначило їй
пенсію відповідно до ст. 21 Закону №
3723-XII.

26 листопада 2013 року Конституційний Суд
України у справі № 1-14/2013 прийняв
Рішення та надав висновки щодо
офіційного тлумачення положення ч. 30
ст. 37 Закону № 3723-XII у системному зв'язку
з положеннями п. 2 ч. 1, 2 ст. 40 КЗпП
України, ст. 21 Закону № 3721-XI, у якому
зазначив, що грошова допомога в розмірі
10 місячних посадових окладів
виплачується державному службовцю за
умов виходу на пенсію з посади
державного службовця та наявності
страхового стажу, в тому числі стажу
державної служби не менше 10 років.
Жодних додаткових умов для виплати
грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
в ч. 30 ст. 37 Закону № 3723-XII не
встановлено.

Тобто грошова допомога, передбачена
вказаним законодавчим положенням, має
разовий характер. Право на її одержання
пов'язане з певним стажем роботи особи
на посаді державного службовця та
припиненням цієї роботи у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця. Тому розірвання трудового
договору з державним службовцем з
підстав, визначених у п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП,
не може нівелювати право державного
службовця на отримання зазначеної
грошової допомоги за умови наявності
стажу державної служби не менше 10
років.

Отже, у разі дострокового виходу на
пенсію державного службовця з посади в
органах державної влади відповідно до
чинного законодавства державний
службовець за наявності стажу
державної служби не менше 10 років і
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України від 9 липня
2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», має
право на отримання грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів,
яке не пов'язане з досягненням
пенсійного віку, визначеного ч. 1
ст. 37 Закону № 3723-XII.

Відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України
від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР «Про
Конституційний Суд України»
Конституційний Суд України приймає
рішення та дає висновки у справах щодо
офіційного тлумачення Конституції та
законів України.

Згідно із ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Враховуючи викладене, та керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області відхилити,
а постанову Богородчанського
районного суду Івано-Франківської
області від 11 жовтня 2011 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: