Справа № 154/2539/13-а, 2а-154/50/13
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
Справа №
876/13277/13 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області на постанову
Володимир-Волинського районного суду
Волинської області від 9 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області про зобов'язання
нарахувати і виплатити підвищення до
пенсії члену сім'ї громадян, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 13.08.2013 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до УПФ
України в м. Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області в якому просив
зобов'язати провести нарахування та
виплату підвищення до пенсії як члену
сім'ї, якого було примусово переселено
у розмірі 25 відсотків мінімальної
пенсії за віком відповідно до п. "г" ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Постановою Володимир-Волинського
районного суду Волинської області від 9
жовтня 2013 року позов задоволено
частково. Зобов'язано відповідача
здійснити позивачу нарахування та
виплату недоотриманої надбавки до
пенсії у розмірі 25 відсотків
мінімальної пенсії за віком, як особі,
що була реабілітована починаючи з
15.02.2013 року у відповідності з п."г" ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», з врахуванням абз.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції УПФ
Володимир-Волинського районного суду
Волинської області від 9 жовтня 2013 року
оскаржило його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити. Вимоги
апеляційної скарги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції не врахував ту
обставину, що відповідно до пп.2 п.4
Постанови Кабінету Міністрів України
від 16.07.2008р. №654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян» з
01.09.2008 р. громадянам, які необґрунтовано
зазнали політичних репресій і згодом
були реабілітовані, до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачують замість пенсії,
підвищення проводиться в розмірі 54,4
грн., а членам їх сімей, яких було
примусово переселено - 43,52 грн.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
ст.197 КАС України розгляд даної справи
судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач будучи членом сім'ї, якого було
примусово переселено, має право на
виплату спірного підвищення до пенсії,
проте відповідач всупереч п."г" ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» не здійснив дані
виплати.

Такі висновки суду першої інстанції, на
переконання колегії суддів,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи і є правильними
виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те,
що позивач перебуває на обліку в УПФ
Володимир-Волинського районного суду
Волинської області від 9 жовтня 2013 року
як одержувач пенсії за віком
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Як видно з матеріалів справи позивач є
членом сім'ї, якого було примусово
переселено та особою яка підпадає під
дію ст.1 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій в Україні».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Згідно п."г" ч.1 ст.77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
призначені пенсії підвищуються на 50%, а
членам їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25% мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до п.6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що до
прийняття відповідного закону до
пенсій, передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення».

Зазначені надбавки та підвищення
встановлюються в розмірах, що фактично
виплачувалися на день набрання
чинності цим Законом з наступною
індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

У відповідності до ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про пенсійне забезпечення» має вищу
юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян», на яку покликається
відповідач.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку задовольняючи
позов оскільки, пенсійний орган
протиправно не здійснив позивачу
виплату належної соціальної виплати,
чим порушив права останнього.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального
права, а доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і така
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Володимирі-Волинському та
Володимир-Волинському районі
Волинської області залишити без
задоволення, а постанову
Володимир-Волинського районного суду
Волинської області від 9 жовтня 2013 року
у справі №154/2539/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

В.Я. Качмар