Справа № 2а/1770/3429/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К/800/23764/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Калашнікової
О.В.Суддів:Васильченко Н.В. Леонтович
К.Г. секретар судового засідання:
Антипенко В.В.

за участю представника позивача ТОВ
"Баядера Логістик" - Ткача І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Рівненській
області на постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 20 березня 2013 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Баядера Логістик" до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Рівненській області про
визнання дій неправомірними та
скасування постанови, -

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Баядера Логістик"
звернулось в суд з позовом до Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Рівненській області, в якому просило:
визнати неправомірними дії
відповідача; скасувати постанову №193
від 21 серпня 2012 року про накладення
стягнень передбачених статтею 23 Закону
України "Про захист прав споживачів".

Позовні вимоги мотивовано тим, що
висновки відповідача з приводу
реалізації позивачем продукції без
повної та достовірної інформації про
неї не відповідають дійсності, а відтак
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2012
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано, позовні вимоги задоволено:
визнано дії відповідача
неправомірними та скасовано постанову
№193 від 21 серпня 2012 року про накладення
стягнень, передбачених статтею 23
Закону України "Про захист прав
споживачів".

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим
рішенням, Інспекція з питань захисту
прав споживачів у Рівненській області
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, Інспекцією з
питань захисту прав споживачів у
Рівненській області у період з 03 серпня
2012 року по 06 серпня 2012 року здійснено
перевірку позивача на предмет
дотримання чинного законодавства про
захист прав споживачів за ІІІ квартал
2012 року, за результатами якої складено
акт №000243 від 03 серпня 2012 року.

В Акті перевірки були зафіксовані
порушення вимог законодавства,
зокрема, на момент перевірки в
реалізації виявлено продукцію
(алкогольні напої) без необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію: дату
виготовлення, найменування та
місцезнаходження виробника,
підтвердження позначки про наявність
чи відсутність у її складі генетично
модифікованих компонентів, інформація
доводиться до відома споживачів не у
відповідності до законодавства про
мови (перелік цієї продукції
зазначений в додатку № 7 в пунктах 1- 23)
до Акту перевірки, що є порушенням
пунктів 5, 7, 12 частини першої, частини
другої статті 15 Закону України "Про
захист прав споживачів", пункту 21
Порядку провадження торговельної
діяльності та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15
червня 2006 року № 833 та пункту 6 Правил
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 30 липня
1996 року № 854.

На підставі Акту відповідачем було
винесено Постанову №193 від 21 серпня 2012
року про накладення стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 20670,16 грн.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що до відповідальної
особи за допущення вищевказаних
порушень - начальника бази товариства з
обмеженою відповідальністю "Баядера
Логістик" ОСОБА_5 також було
застосовано адміністративний штраф на
підставі протоколу про
адміністративне правопорушення від 06
серпня 2012 року № 285, згідно постанови у
справі про адміністративне
правопорушення від 21 серпня 2012 року №
253 у відповідності з частиною першою
статті 155 Кодексу України про
адміністративні правопорушення

У вказаному протоколі про
адміністративне правопорушення від 06
серпня 2012 року за яким було накладено
постанову про застосування
адміністративного стягнення
зафіксовані аналогічні порушення, що і
в Акті перевірки на підставі якого
застосовано фінансово господарські
санкції.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_5 визнав
правопорушення в повному обсязі та
сплатив штрафні санкції згідно
постанови у справі про адміністративне
правопорушення від 21 серпня 2012 року №
253 у розмірі 170,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що постанова Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Рівненській
області винесена правомірно, оскільки
в реалізації дійсно виявлено продукцію
(алкогольні напої) без необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що додатково
підтверджується постановою про
притягнення ОСОБА_5 до
адміністративної відповідальності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що продукція, яка
реалізовувалась позивачем містить всю
необхідну інформацію, а відтак
оскаржувана постанова є протиправною
та підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 15 Закону України
"Про захист прав споживачів" споживач
має право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Продавець не звільняється від
відповідальності у разі неотримання
ним від виробника (імпортера)
відповідної інформації про товар.

Відповідно до пунктів 5, 7, 12 частини
першої, частини другої статті 15 Закону
України "Про захист прав споживачів"
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна
містити, в тому числі: позначку про
наявність або відсутність у складі
продуктів харчування генетично
модифікованих компонентів; дату
виготовлення; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

Продукти харчування, упаковані або
розфасовані в Україні, повинні
супроводжуватись інформацією про їх
походження.

Відповідно до пунктів 1, 11, 15 Правил
роздрібної торгівлі продовольчими
товарами, затверджених наказом
Міністерства економіки і з питань
Європейської інтеграції України 11
липня 2003 року № 185, ці Правила
регламентують порядок приймання,
зберігання, підготовки до продажу і
продаж продовольчих товарів через
роздрібну торговельну мережу, а також
визначають вимоги в дотриманні прав
споживачів щодо якості й безпеки
товару та рівня торговельного
обслуговування.

Усі харчові продукти і продовольча
сировина в суб'єкта господарської
діяльності повинні бути з документами,
наявність яких передбачена чинними
нормативно-правовими актами. Харчові
продукти і продовольча сировина, які
надходять у торговельну мережу,
повинні відповідати вимогам чинного
законодавства, чинних
нормативно-правових актів і
нормативних документів щодо
показників якості та безпеки харчових
продуктів, упаковки, маркування,
транспортування, приймання і
зберігання.

Працівники суб'єкта господарської
діяльності зобов'язані надати покупцю
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про товари, а
також на вимогу покупця - документи,
якими підтверджуються їх якість і
безпека, а також ціна товарів.

Відповідно до пункту 6 Правил
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 30 липня
1996 року № 854, суб'єкт господарської
діяльності зобов'язаний забезпечити
згідно із статтями 18 та 19 Закону
України "Про захист прав споживачів"
надання споживачам необхідної,
доступної та достовірної і своєчасної
інформації про товари, а також на
вимогу споживачів - додаткової
інформації про наявність сертифіката
відповідності, документи, що
підтверджують якість та ціну товару.

Відповідно до пунктів 17, 21 Порядку
проведення торгової діяльності і
правил торгового обслуговування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15 червня 2006 року
№ 833, забороняється продаж товарів, що
не мають відповідного маркування,
належного товарного вигляду, на яких
строк придатності не зазначено або
зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, строк
придатності яких минув, а також тих, що
надійшли без документів, передбачених
законодавством, зокрема, які
засвідчують їх якість та безпеку.

Суб'єкт господарювання зобов'язаний:
надавати споживачеві (покупцеві) у
доступній формі необхідну, достовірну
та своєчасну інформацію про товари;
усіляко сприяти споживачеві
(покупцеві) у вільному виборі товарів і
додаткових послуг, на його вимогу
провести перевірку якості, безпеки,
комплектності, міри, ваги та ціни
товарів з наданням йому
контрольно-вимірювальних приладів,
документів, які підтверджують якість,
безпеку, ціну товарів; забезпечити
можливість використання спеціальних
платіжних засобів під час здійснення
розрахунків за продані товари (надані
послуги) відповідно до законодавства;
перевірити справність виробу,
продемонструвати, за можливості, його
роботу та ознайомити споживача з
правилами користування; забезпечити
приймання, зберігання і продаж товарів
та продукції, виготовленої у закладі
ресторанного господарства, відповідно
до законодавства; забезпечити доступ
споживачів до торговельних об'єктів
без здавання на збереження особистих
речей, крім товарів, реалізація яких
здійснюється у таких торговельних
об'єктах; створити умови для збереження
речей споживачів, у разі, коли вхід до
торговельного об'єкта з товарами, які
реалізуються в таких закладах,
заборонено.

Таким чином, надання вказаної
інформації для споживачів та
дотримання наведених положень є
обов'язковим, а ненадання такої
інформації є порушенням чинного
законодавства України та суттєво
обмежує законне право споживача на
усвідомлений і компетентний вибір
товарів.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що постанова про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_5 винесена не
судом, а державним органом та судом не
переглядалася, а відтак суд
апеляційної інстанцій вірно зазначив,
що вказана постанова та підстави її
винесення не можуть слугувати належним
доказом відповідно до статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З приводу посилань відповідача на те,
що ряд продукції (згідно переліку у
додатку №7 до Акта) всупереч
законодавству України містить назви
товарів зазначені іноземними мовами
(при маркуванні) колегія суддів
зазначає.

Відповідно до частини першої статті 38
Закону України "Про безпечність та
якість харчових продуктів"
забороняється обіг харчових продуктів,
етикетування яких не відповідає цьому
Закону та відповідним технічним
регламентам. Усі харчові продукти, що
знаходяться в обігу в Україні,
етикетуються державною мовою України
та містять у доступній для сприймання
споживачем формі інформацію про: назву
харчового продукту; назву та повну
адресу і телефон виробника, адресу
потужностей (об'єкта) виробництва, а для
імпортованих харчових продуктів -
назву, повну адресу і телефон
імпортера; кількість нетто харчового
продукту у встановлених одиницях
виміру (вага, об'єм або поштучно); склад
харчового продукту у порядку переваги
складників, у тому числі харчових
добавок та ароматизаторів, що
використовувались у його виробництві;
калорійність та поживну цінність із
вказівкою на кількість білка,
вуглеводів та жирів у встановлених
одиницях виміру на 100 грамів харчового
продукту; кінцеву дату споживання
"Вжити до" або дату виробництва та строк
придатності; номер партії виробництва;
умови зберігання та використання, якщо
харчовий продукт потребує певних умов
зберігання та використання для
забезпечення його безпечності та
якості; застереження щодо споживання
харчового продукту певними
категоріями населення (дітьми,
вагітними жінками, літніми людьми,
спортсменами та алергіками), якщо такий
продукт може негативно впливати на їх
здоров'я при його споживанні; наявність
чи відсутність у харчових продуктах
генетично модифікованих організмів
(ГМО), що відображається на етикетці
харчового продукту написом "з ГМО" чи
"без ГМО" відповідно.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що кожна одиниця
продукції містить інформацію на
українській мові, а відтак колегія
суддів погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції щодо
відсутності порушень в цій частині.

З приводу того, що наявність на
продукції "L-коду" свідчить про
порушення законодавства в частині
надання споживачеві інформації щодо
дати виготовлення, колегія суддів
зазначає наступне.

Чинним законодавством України не
вимагається зазначення дати
виготовлення продукції лише у форматі
день, місяць, рік, однак споживач
повинен мати можливість при здійсненні
придбання продукції встановити дату її
виготовлення.

ДП "Укрметртестстандарт" у своєму листі
№17-08/1321 від 18 серпня 2009 року зазначає,
що заборони щодо представлення дати
виготовлення алкогольних напоїв у
вигляді "L- коду", з наведенням його
розшифровки на споживчому маркуванні,
чинним в Україні законодавством не
встановлено.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що розшифровка цього коду,
за допомогою якої споживач може
визначити дату виготовлення, наведена
на етикетці продукції позивача.

Пунктом 6 частини першої Закон України
"Про безпечність та якість харчових
продуктів" визначено, усі харчові
продукти, що знаходяться в обігу в
Україні повинні містити у доступній
для сприймання споживачем формі
інформацію про кінцеву дату споживання
"Вжити до" або дату виробництва та строк
придатності.

Тобто, при наявності на продукції
інформації про кінцеву дату споживання
"Вжити до" дату виготовлення зазначати
не обов'язково.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність порушень з боку позивача в
цій частині.

Відносно відсутності на продукції
інформації про найменування та
місцезнаходження виробника колегія
суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на етикетках продукції,
що була предметом перевірки на
державній мові вказано найменування та
місцезнаходження імпортера
(дистриб'ютора), а саме: "Офіційний
імпортер та дистриб'ютор: ТОВ "Баядера
Імпорт", Україна, 02160, м. Київ, вул.
Регенераторна, 4, т. ".

Статтею 1 Закону України "Про захист
прав споживачів" визначено, що виробник
- суб'єкт господарювання, який: виробляє
товар або заявляє про себе як про
виробника товару чи про виготовлення
такого товару на замовлення,
розміщуючи на товарі та/або на упаковці
чи супровідних документах, що разом з
товаром передаються споживачеві, своє
найменування (ім'я), торговельну марку
або інший елемент, який ідентифікує
такого суб'єкта господарювання; або
імпортує товар;

Таким чином, вказаною нормою імпортер
товару прирівнюється до фактичного
виробника, а відтак суд апеляційної
інстанцій вірно зазначив про
відсутність порушень в цій частині.

Щодо присутності на продукції позивача
інформації про наявність або
відсутність у складі продуктів
харчування генетично модифікованих
компонентів колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини сьомої статті 38
Закону України "Про безпечність та
якість харчових продуктів" написи на
етикетці харчового продукту, що
представляють інтерес для споживачів
та призначені запобігати шахрайству
або відрізняти один харчовий продукт
від іншого, такі як "повністю
натуральний", "органічний",
"оригінальний", "без ГМО" (генетично
модифікованих організмів) тощо, та інша
інформація, на додаток до тієї, що
зазначена у цій статті, підлягає
перевірці у порядку, встановленому
відповідними нормативно-правовими
актами, виданими на виконання цього
Закону.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини
першої статті 28 Закону України "Про
захист прав споживачів" спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право,
в тому числі: перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг;
безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів; одержувати
безоплатно від суб'єктів
господарювання, що перевіряються,
копії необхідних документів, які
характеризують якість продукції,
сировини, матеріалів, комплектуючих
виробів, що використовуються для
виробництва цієї продукції.

Таким чином, відповідачу надано право
вимагати від суб'єкта господарювання
інформацію та документи, які б
підтверджували правильність
зазначених на продукції відомостей, а
відтак суд апеляційної інстанції не
вірно зазначив про відсутність таких
прав у відповідача.

Разом з тим, ненадання таких документів
під час перевірки не може бут підставою
для притягнення суб'єкта до
відповідальності за відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію
шляхом порушення ним вимог пункту 5
частини першої, статті 15 Закону України
"Про захист прав споживачів", а саме
відповідальності за відсутність
позначки про наявність або відсутність
у складі продуктів харчування
генетично модифікованих компонентів,
якщо така позначка на продукції має
місце.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Рівненській
області залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, встановленими
статтями 237, 238, 239-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: