Справа № 826/6696/14
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/6696/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

в порядку письмового провадження

м. Київ

25 липня 2014 року № 826/6696/14

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса»

до

Інспекції з питань захисту прав споживачів у Житомирській області

про

визнання протиправними дій, скасування рішень і постанови

Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Житомирській області та просить суд:

1. Визнати дії Інспекції з питань захисту прав споживачів у Житомирській області, щодо винесення постанови про накладення штрафних санкцій №88 від 13.12.2013 року в сумі 4 250,00 грн. протиправними;

2. Скасувати рішення Інспекції з питань захисту прав споживачів в Житомирській про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 158 від 31.12.2013 p.;

3. Скасувати рішення Інспекції з питань захисту прав споживачів в Житомирській про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 159 від 31.12.2013 p.;

4. Скасувати винесену Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Житомирській області Постанову № 88 від 13.12.2013 р. про накладення штрафних санкцій на ТОВ «ДІЄСА» в сумі 4 250,00 гривень.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, з підстав, викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи.

В порядку частини 6 ст.128 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Житомирській області було проведено 28.11.2013 року виїзну позапланову перевірку характеристик продукції у магазині «Ельдорадо» (м. Житомир, майдан Згоди 6), що належить ТОВ «Дієса».

За наслідком перевірки відповідачем було винесено рішення № 158, 159 від 31.12.2013 року про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; постанову про накладення штрафних санкцій на ТОВ «Дієса» №88 від 13.12.2013 року (в розмірі 4250,00 грн.) (далі разом та/або окремо – оскаржувані/не рішення).

Стаття 161 КАС України встановлює, що під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно положень Правил застосування національного знака відповідності (затверджено постановою КМ України № 1599 від 29.11.2001) національний знак відповідності (далі - знак відповідності) засвідчує відповідність позначеної ним продукції вимогам технічних регламентів, які поширюються на неї. Знак відповідності наноситься тільки на ті види продукції, опис яких міститься в технічних регламентах. При цьому нанесення знака відповідності є обов'язковим. Знак відповідності наноситься на виріб та/або на етикетку, тару, пакування, експлуатаційну та товаросупровідну документацію тощо, якщо інше не передбачено відповідним технічним регламентом. Місце та спосіб нанесення (друкування, наклеювання, гравірування, травлення, штампування, лиття тощо) знака відповідності визначається виробником продукції.

Згідно частини 1, п.1 ч.3 ст. 44 України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" (№ 2735-VI від 02.12.2010) суб'єкти господарювання за порушення цього Закону несуть згідно з законами України цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. До розповсюджувача застосовуються штрафні санкції у разі розповсюдження продукції, на якій відсутній Національний знак відповідності, якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, - у розмірі від ста п'ятдесяти до двохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від двохсот до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається зі змісту постанови № 88 від 13.12.13, остання винесена у зв’язку з порушенням позивачем п.1. ч.3. ст. 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" яким є розповсюдження продукції (побутова техніка), на якій відсутній Національний знак відповідності, що не відповідає вимогам Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання (затверджено постановою КМ України від 29.07.2009 № 785) та Технічного регламенту безпеки низьковольтного електричного обладнання (затверджено постановою КМ України від 29.10.2009 № 1149).

Як випливає з акту перевірки від 28 листопада 2013 року № 127 (далі – Акт перевірки) під час перевірки було встановлено порушення законодавства, яке полягає в тому, що на електрообладнанні, пакуванні та на супровідних документах не нанесено маркування Національним знаком відповідності на продукцію, зазначену у пунктах 1-5 акту.

У відповідності до положень ч.17 ст. ЗУ "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" (№2735-VI від 02.12.2010) за результатами перевірки характеристик продукції посадова особа, яка здійснює ринковий нагляд, складає акт відповідно до вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Частиною 6 ст.7 "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

Як випливає зі змісту акту перевірки характеристик продукції № 127 від 28.11.2013 року заперечення до нього є загальними. Тобто такі заперечення не містять свого змісту по суті, а саме: в чому конкретно не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи наведені у Акті перевірки порушення та якими наявними на час перевірки доказами (в т.ч. документами) спростовувалися доводи перевіряючих осіб суб’єктом господарювання.

На думку суду, враховуючи положення ч.6 ст.7 "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", заперечення повинні бути конкретними щодо встановлених порушень з посиланням на документи, фактичні обставини. Оскільки вказане буде належним способом доведення наявності або відсутності обставин порушення та наявних на час перевірки доказів, які можуть бути в подальшому використані сторонами в порядку адміністративного або судового оскарження рішення суб’єкта владних повноважень.

Як випливає з Акту перевірки жодних обставин по суті щодо спростування фактів порушення представником магазину не зазначено, а саме про наявність Національного знаку відповідності на товарі. Суд вважає, що обставина наявності знаку може бути зазначена у акті, якщо обставина такої відсутності заперечується стороною – суб’єктом господарювання, що зумовлює обов’язок перевіряючого зібрати додаткові докази, які спростовують такі заперечення.

Не є забороненим законом суб’єкту господарювання використовувати засоби технічного фіксування обставин як-от: відео- чи фотозйомкою. Проте для доведення зв’язку технічного фіксування фактичних обставин з обставинами встановленими актом перевірки, про це має бути зазначено у цьому акті. У Акті перевірки відомості щодо фото фіксації обставин перевірки відсутні

І, наостанок, як випливає з наданих фотоматеріалів позивача відносно побутової техніки, то така містить індивідуальний серійний номер, що може бути відображено у акті перевірки з боку позивача для належного доведення обставин, на які він покликається щодо відсутності порушень стосовно конкретного товару. Жодних відомостей щодо ідентифікаційних позначок відносно товару, який перевірявся і відображався у Акті перевірки і фотографувався немає.

Дата яка видрукувана у фотографії та співпадає з датою проведення перевірки, судом до уваги не приймається, оскільки є загальновідомим той факт, що вказана інформація виставляється користувачем фотоапарату в будь-який час та на власний розсуд.

Таким чином, судом, керуючись положеннями 6 ст.7 "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та ч.1. ст. 69, ч.1 та 4 ст.70 КАС України, не можуть бути прийняті як належні і допустимі докази у вигляді фотознімків продукції з відповідними Національними знаками, оскільки з них неможливо встановити як достовірну дату, час і місце (по відношенню до порушень, зазначених у Акті перевірки) свого здійснення, так і приналежність зображень тієї побутової техніки, відносно якої встановлено порушення.

Інших належних і допустимих доказів, які спростовують обставини, викладені у Акті перевірки позивачем не надано.

З огляду на це, суд дійшов висновку про правомірність як оскарженого рішення про накладення штрафу, так і дій відповідача щодо його винесення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень від 31.12.13 року № 158 та 159, останніми встановлено обставини повного та результативного виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 12.12.2013 року № 163 та 162, у зв’язку з чим такі було самостійно скасовано відповідачем.

Згідно ч.1. ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зі змісту оскаржуваних рішень від 31.12.13 року № 158 та 159 вбачається факт скасування вжитих відповідачем обмежувальних (корегувальних) заходів від 12.12.2013 року № 163 та 162, що на думку суду не порушує права та інтереси позивача. А відтак, відсутність порушення прав та інтересів позивача зумовлює підстави для відмови у задоволенні позову і в цій частині.

Інші доводи і обставини, зазначені позивачем у позовній заяві та письмових поясненнях від 16.07.2014р, судом до уваги не приймаються та не оцінюються, оскільки вони не стосуються предмету позову.

Щодо строків звернення до суду суд зазначить наступне.

Згідно частини 4 ст. 99 КАС України встановлено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

У відповідності до положень ст. 1 Закону "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (№877-V від 05.04.2007) державний нагляд (контроль) – це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Статтею 2 Закону "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено сфери відносин на які цей закон не поширюється. Відносини у сфері як державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції, так правових та організаційних засад введення в обіг в Україні нехарчової продукції і забезпечення її безпечності в цьому переліку відсутні.

Суб'єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) (ст.21 вказаного вище закону).

Згідно підпункту 23 п. 6 "Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів" (затверджено указом Президента України № 465/2011 від 13.04.2011) Держспоживінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, скасовувати розпорядчі документи своїх територіальних органів (припис, розпорядження, рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій), а також винесені ними постанови про накладення адміністративних стягнень.

Враховуючи вищенаведене, повноваження Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів, суд погодиться з доводами позивача щодо його звернення в місячний строк після закінчення процедури досудового вирішення спору відносно рішення про накладення штрафних санкцій. Закінчення такої процедури фактично оформлено листом Держспоживінспекції України від 10.04.2014 року № 2155-2-11/8. А тому, на думку суду, строки щодо звернення до суду про оскарження рішення щодо фінансових санкцій позивачем були дотримані.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в силу положень частини 2 статті 71 КАС України спростував покликання позивача і довів відповідність оскаржуваних рішень вимогам ч.3. ст.2 КАС України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Зважаючи на вимоги ч. 3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» позивачем при поданні позову за майнову вимогу сплачено 182,70 грн.

Згідно з вказаною нормою, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

З огляду на те, що позовні вимоги, у т.ч. майнова, задоволенню не підлягають, решта суми судового збору (мінімальної ставки, встановленої на момент подання позову) підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст.186 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк