Справа № 826/7929/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2014 року 08 год. 45 хв.
№ 826/7929/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку скороченого провадження
адміністративну справуза позовом
Київського міського центру зайнятості
доОСОБА_1простягнення коштів на суму 30
694, 14 грн., - В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся Київський міський
центр зайнятості (далі - позивач) з
позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач,
ОСОБА_1) про стягнення коштів на суму 30
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який
перебуваючи на обліку в Голосіївському
районному центрі зайнятості в м. Києві
(далі - Голосіївський РЦЗ) як
безробітний, незаконно отримав
допомогу по безробіттю на загальну
суму 30 694, 14 грн., оскільки при поданні 15
липня 2013 року до органу зайнятості
заяви з проханням надати йому статус
безробітного вказав в ній неправдиві
відомості про відсутність у нього
статусу фізичної особи-підприємця. В
подальшому Голосіївський РЦЗ отримав
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців стосовно відповідача,
в якій містилися відомості про
чинність державної реєстрації
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 Таким чином,
відповідач в порушення вимог норми ч. 2
ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» незаконно отримував
протягом періоду з 15.07.2013р. по 24.03.2014р.
допомогу по безробіттю, всього на суму
30 694, 14 грн., та яку в подальшому на
письмову вимогу Голосіївського РЦЗ
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10 червня 2014 року було
відкрито скорочене провадження в
адміністративній справі № 826/7929/14.
Надіслана на адресу відповідача
вказаної ухвали була повернута до суду
разом поштовим відправленням з причини
«за закінченням встановленого строку
Станом на 29 липня 2014 року до суду
будь-які відомості про зміну місця
проживання відповідача не надходили.
Частиною четвертою ст. 33 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у разі ненадання особами,
які беруть участь у справі, інформації
щодо їх поштової адреси судовий виклик
надсилається фізичним особам -
підприємцям - за адресою
місцезнаходження (місця проживання), що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
Відповідно до ч. 11 ст. 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.
Таким чином, вважається, що відповідач
належним чином повідомлений про
відкриття скороченого провадження в
адміністративній справі, а також про
його права та обов'язки, зокрема про
право надати свої заперечення проти
позову або заяву про визнання позову.
Згідно з ч. 4 ст. 1832 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа в порядку скороченого
провадження розглядається суддею
одноособово, без проведення судового
засідання та виклику осіб, які беруть
участь у справі.
З огляду на викладене, справа
розглядається в порядку скороченого
провадження без проведення судового
засідання та виклику осіб, які беруть
участь у справі, на підставі наявних у
справі доказів.
Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд прийшов до
висновку, що надані позивачем докази та
повідомлені ним обставини є достатніми
для розгляду справи в порядку
скороченого провадження та прийняття
рішення по справі, позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі з огляду
на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02.03.2000р. № 1533-III, Законом
України «Про зайнятість населення» від
05.07.2012р. № 5067-VI, Порядком розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, наказом Державної
податкової адміністрації України від
13.02.2009р. № 60/62, постановою Правління
Пенсійного фонду України від 13.02.2009р. №
7-1, Постановою Кабінету Міністрів
України від 20.03.2013р. № 198, якою був
затверджений Порядок реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних, відповідно в період
взяття відповідача на облік як
безробітного.

Правові, економічні та організаційні
засади реалізації державної політики у
сфері зайнятості населення, гарантії
держави щодо захисту прав громадян на
працю та реалізації їхніх прав на
соціальний захист від безробіття
визначає Закон України «Про зайнятість
населення» від 05.07.2012р. № 5067-VI (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) (далі - Закон №
5067-VI).

Як передбачено п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 5067-VI
«зайнятість» - не заборонена
законодавством діяльність осіб,
пов'язана із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно.

У відповідності до ст.ст. 17 - 18, 21 Закону
№ 5067-VI реалізація державної політики
зайнятості населення, професійної
орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян у порядку
визначеному Кабінетом Міністрів
України, здійснюється безпосередньо
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, та через його територіальні
органи в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
районах, районах у містах, містах.

Згідно із ч. 2 ст. 22 цього ж Закону
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, його територіальні органи
відповідно до покладених на них
завдань, зокрема:

- здійснюють реєстрацію безробітних,
ведуть облік наданих їм послуг;

- проводять розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади у сфері соціальної
політики, центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, та
Пенсійним фондом України. Таке
розслідування здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, та Пенсійного фонду України,
а у разі потреби - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників;

- здійснюють контроль за використанням
коштів Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
застосовують в установленому
законодавством порядку фінансові
санкції та накладають адміністративні
штрафи;

- забезпечують надання соціальних
послуг та виплату матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» та цього Закону.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 5067-VI
встановлено, що в Україні до зайнятого
населення належать особи, які працюють
за наймом на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, особи,
які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

В розумінні п. 2 ст. 1 Закону № 5067-VI
«безробітною» визнається особа віком
від 15 до 70 років, яка через відсутність
роботи не має заробітку або інших
передбачених законодавством доходів
як джерела існування, готова та здатна
приступити до роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 цього Закону
статусу безробітного може набути,
зокрема, особа працездатного віку до
призначення пенсії (зокрема на
пільгових умовах або за вислугу років),
яка через відсутність роботи не має
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів, готова та
здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається
зазначеним у частині першій цієї
статті особам за їх особистою заявою у
разі відсутності підходящої роботи з
першого дня реєстрації у
територіальних органах центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
незалежно від зареєстрованого місця
проживання чи місця перебування.
Порядок реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних у територіальних
органах центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, визначається
Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 43
Закону № 5067-VI), а саме - Постановою
Кабінету Міністрів України від 20.03.2013р.
№ 198.

При цьому в силу норми п. 8 ч. 1 ст. 45
Закону № 5067-VI реєстрація безробітного
в територіальному органі центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
припиняється у разі встановлення факту
подання особою недостовірних даних та
документів, на підставі яких було
прийнято рішення про надання їй
статусу безробітного, призначення
(виплати) матеріального забезпечення
на випадок безробіття та надання
соціальних послуг

Судом встановлено, що ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1) був
зареєстрований 15 липня 2013 року в
Голосіївському РЦЗ як такий, що шукає
роботу.

15 липня 2013 року відповідачем до
Голосіївського РЦЗ була подана заява
про надання йому статусу безробітного
з виплатою допомоги по безробіттю
відповідно до Законів України «Про
зайнятість населення» і «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття». Зокрема, в поданій заяві
ОСОБА_1 особисто підтвердив відомості
про те, що станом на 15 липня 2013 року він
«не є суб'єктом підприємницької
діяльності».

Наказом Голосіївського РЦЗ від 18.07.2013р.
№ НТ130718 відповідачу було надано статус
безробітного та призначено йому
допомогу по безробіттю з 22 липня 2013
року по 16 липня 2014 року відповідно до п.
1, 3 і 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та п. 2.1 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності.

Наказом Голосіївського РЦЗ від 24.03.2014р.
№ НТ140324 відповідачу було припинено
виплату допомоги по безробіттю
відповідно до пп. 8 п. 1 ст. 31 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» з 24 березня 2014
року. Цим же Наказом Голосіївського РЦЗ
було припинено реєстрацію ОСОБА_1 як
безробітного відповідно до абз. 19 пп. 1
п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації
та ведення обліку громадян, які шукають
роботу і безробітних з 24 березня 2014
року.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02.03.2000р. № 1533-III (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) (далі - Закон №
1533-III) передбачено, що допомога по
безробіттю виплачується лише тим
особам, які визнані безробітними.

При цьому в силу вимог ч. 2 і 3 ст. 36
вказаного Закону застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі в наслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
чинного законодавства України з
моменту виникнення обставин, що
впливають на умови виплати їй
забезпечень та надання соціальних
послуг.

Державний контроль за додержанням
законодавства про зайнятість
населення здійснює уповноважений
орган з реалізації державної політики
з питань державного нагляду та
контролю за дотриманням законодавства
про зайнятість населення та
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, в межах їх повноважень (ст. 52
Закону № 5067-VI).

Зокрема, порядок розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затверджений спільним
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України, Державної
податкової адміністрації України від 13
лютого 2009 року № 60/62, постановою
правління Пенсійного фонду України від
13 лютого 2009 року № 7-1, визначає механізм
проведення розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до пункту 5 частини другої статті 12
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», пункту 16 частини першої
статті 11 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» та частини
третьої статті 22 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (надалі - Порядок № 7-1/№
60/62).

Пунктом 2 Порядку № 7-1/№ 60/62 визначено,
що розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним здійснюється
шляхом проведення перевірки
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітної
та виплати їй матеріального
забезпечення, що зазначені в
документах, поданих особою до
державної служби зайнятості під час її
реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

Перевірка проводиться, зокрема,
районними у містах центрами
зайнятості, на які покладено виконання
функцій робочих органів виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, за
місцем реєстрації роботодавця як
платника внесків на
загальнообов'язкове соціальне
страхування на випадок безробіття
(далі - центри зайнятості) у разі, коли
під час перебування особи на обліку як
безробітної до центру зайнятості
надійшла інформація від державних
органів, підприємств, установ,
організацій чи громадян про обставини,
що впливають на умови виплати
матеріального забезпечення та надання
соціальних послуг безробітній особі,
яка відрізняється від поданих нею
відомостей, або така інформація
розміщена в засобах масової інформації
(п. 3 Порядку № 7-1/№ 60/62).

У відповідності до п. 5 Порядку № 7-1/№
60/62 перевірка достовірності даних, які
є підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення,
проводиться центрами зайнятості,
зокрема, шляхом звіряння наданої
особою інформації з відомостями,
наявними в Державній податковій
адміністрації України, Пенсійному
фонді України, у державних
реєстраторів.

Згідно абзацу 19 пп. 1 п. 37 Порядку № 198,
територіальний орган припиняє
реєстрацію з дня встановлення факту
подання особою недостовірних даних та
документів, на підставі яких прийнято
рішення про надання їй статусу
безробітного, призначення виплати
матеріального забезпечення на випадок
безробіття та надання соціальних
послуг, що мав місце протягом періоду
реєстрації.

Також п. 6 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13.02.2009р. №
60/62, постановою Правління Пенсійного
фонду України від 13.02.2009р. № 7-1,
передбачено, що у разі встановлення
центром зайнятості відповідно до цього
Порядку належності безробітної особи
до категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

У пункті 7 цього Порядку встановлено, що
рішення про повернення коштів особою
чи роботодавцем оформлюється наказом.
Протягом двох робочих днів після
прийняття рішення центр зайнятості
надсилає особі чи роботодавцю
рекомендованим листом повідомлення
про необхідність протягом 15
календарних днів з дня отримання
повідомлення повернути незаконно
виплачені кошти.

Рішення центру зайнятості щодо
повернення коштів може бути оскаржено
в центрі зайнятості вищого рівня або в
судовому порядку (п. 9 цього Порядку).

Так, 17 березня 2014 року Голосіївський
РЦЗ отримав Витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (далі - ЄДР) стосовно
ОСОБА_1, в якій містилися відомості про
внесення до Реєстру 12 лютого 2014 року
запису про перебування ОСОБА_1 в стані
припинення за судовим рішенням (копія
якого наявна в матеріалах справи).

На підставі вище викладеного 27 березня
2014 року Голосіївським РЦЗ на адресу
відповідача було направлено
повідомлення від 25.03.2014р. № 20-2552, яким
запропоновано відповідачу повернути
протягом 15-ти робочих днів суму коштів
у розмірі 30 694, 14 грн., отриману ним за
період з 15.07.2013р. по 24.03.2014р. в якості
допомоги по безробіттю.

Вказаний лист Голосіївського РЦЗ
повернувся неврученим з підстави «за
закінченням встановленого строку
зберігання», що підтверджується
наявними матеріалами справи.
Відповідно до довідки позивача від
03.07.2014р. за № 20-6048 у встановлений строк
вказана сума коштів відповідачем
сплачена не була, що стало підставою
звернення Київського міського центру
зайнятості до суду з даним позовом.

В силу ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003р.
№ 755-IV державна реєстрація юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців -
засвідчення факту створення або
припинення юридичної особи,
засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Статтею 18 цього Закону передбачено, що
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Згідно ст. 39 Закону № 1533-III спори, що
виникають із правовідносин за цим
Законом, вирішуються в судовому
порядку.

Аналогічна норма міститься у п. 8
Порядку № 7-1/№ 60/62, згідно якої у разі
неповернення коштів, незаконно
виплачених в якості допомоги по
безробіттю у встановлений строк
стягнення таких коштів здійснюється у
судовому порядку відповідно до
законодавства.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, в тому числі докази щодо
оскарження вищевказаних рішень та дій
працівників органів державної служби
зайнятості у встановленому
законодавством порядку, відповідач
суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, та
враховуючи те, що на час розгляду даної
справи судом, відповідачем не
повернуті кошти в розмірі 30 694, 14 грн.,
які виплачені йому як допомога по
безробіттю, суд вважає за необхідне
позов задовольнити та стягнути з
відповідача вказану суму допомоги по
безробіттю, як отриману ним
безпідставно.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати стягненню з відповідача
не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69 - 71, ст. 94, ст.ст. 158-163,
ст. 1832, ст. 186, ст. 254, ст. 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Київського
міського центру зайнятості
задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання:
02166, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь Київського міського
центру зайнятості (місцезнаходження:
01033, м. Київ, вул. Жилянська, 47-б,
ідентифікаційний код 03491091) суму коштів
у розмірі 30 694 (тридцять тисяч шістсот
дев'яносто чотири) грн. 14 коп.

Постанова підлягає негайному
виконанню згідно з ч. 1 ст. 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно, з урахуванням
порядку обчислення строку для подання
апеляційної скарги, встановленого в ч. 8
ст. 1832 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
О.В.
Дегтярьова