Справа № 2а/0370/3977/12
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
Справа №
876/4634/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Кухтея Р.В., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, -

В С Т А Н О
В И В:

У грудні місяці 2012 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області
(далі - УМВС України у Волинській
області) про поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу. В
адміністративному позові
зазначається, що 13 квітня 2012 року УМВС
України у Волинській області було
видано Наказ № 111 о/с, за змістом якого
позивача, провідного спеціаліста
відділу реєстраційно-екзаменаційної
роботи Державної автомобільної
інспекції з обслуговування міста
Луцьк, Луцького, Ківерцівського,
Рожищенського та Маневицького районів,
було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України
(у зв'язку з реорганізацією). Позивач
зазначає, що в порушення закону він не
отримував письмові пропозиції іншої
або ідентичної посади в іншому
підрозділі Луцького МРЕВ і не давав
згоди на звільнення. Також в
адміністративному позові вказується,
що ні за 2 місяці до звільнення, ні
пізніше, позивач не отримував жодного
попередження про заплановане
звільнення із займаної посади у зв'язку
з реорганізацією установи. Позивач не
був присутній на засіданні
профспілкового комітету, де
вирішувалось питання його звільнення.
Звільнення відбулось під час
перебування позивача на лікуванні,
тобто у період його тимчасової
непрацездатності. Не була дотримана
вимога ст.42 КЗпП України.

У запереченні на позов представник
УМВС України у Волинській області
звертає увагу на те, що 11 квітня 2012 року
на засіданні кадрової комісії УМВС
України у Волинській області
розглядалось питання про прийом на
роботу працівників
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділів управління ДАІ УМВС
України у Волинській області. Позивач
пропонувався на посаду провідного
спеціаліста відділу
реєстраційно-екзаменаційної роботи
державної автомобільної інспекції з
обслуговування м.Луцьк, Луцького,
Ківерцівського, Рожищенського та
Маневицького районів,
підпорядкованого УМВС України у
Волинській області, проте, члени
комісії не підтримали призначення
через те, що у період проходження
служби в ОВС на посадах у
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах управління ДАІ відносно
позивача виносилась постанова про
порушення кримінальної справи за
вчинення посадового злочину, яка в
подальшому закрита за
нереабілітуючими обставинами.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2012
року клопотання Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області про залишення
позовної заяви без розгляду
задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до
УМВС України у Волинській області про
визнання дій незаконними, скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі та стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу -
залишено без розгляду через пропущення
процесуального строку для звернення до
суду.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено. Ухвалу Волинського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2012 року скасовано та направлено
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 05 липня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 було відмовлено. Суд
зокрема вказав, що відповідач у даній
справі довів правомірність звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
України.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишено без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 05 липня 2013
року без змін. Суд апеляційної
інстанції звернув увагу на те, що судом
першої інстанції вірно встановлені
обставини справи - позивача своєчасно
було повідомлено про наступне
вивільнення, враховано позицію
кадрової комісії.

Ухвала Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року оскаржена ОСОБА_1 до Вищого
адміністративного суду України.
Апелянт звертає увагу на те, що під час
його звільнення необхідно було
керуватись Кодексом законів про працю,
оскільки він не був кадровим офіцером
Міністерства внутрішніх справ України.
На думку апелянта не можна було брати
за основу рішення кадрової комісії і,
навпаки, необхідно було врахувати ст.42
КЗпП України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18 березня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 05 липня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27 вересня 2013 року скасовано, справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області про скасування
наказу та поновлення на посаді,
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вищий адміністративний суд України,
зокрема, вказав, що судам необхідно
звернути увагу на дотримання з боку
відповідача норм трудового
законодавства України, які регулюють
припинення трудових відносин

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено повністю. Визнано
незаконними дії УМВС України у
Волинській області по звільненню 13
квітня 2012 року ОСОБА_1 з посади -
провідного спеціаліста за рахунок
місцевого бюджету відділу
реєстраційно-екзаменаційної роботи
Державної автомобільної інспекції з
обслуговування м.Луцьк, Луцького,
Ківерцівського,Рожищенського та
Маневицького районів,
підпорядкованого УМВС України у
Волинській області. Визнано
протиправним та скасовано наказ УМВС
України у Волинській області № 111 о/с
від 13.04.2012 року «По особовому складу», в
частині звільнення ОСОБА_1 з посади -
провідного спеціаліста за рахунок
місцевого бюджету відділу
реєстраційно-екзаменаційної роботи
ДАІ з обслуговування м.Луцьк, Луцького,
Ківерцівського, Рожищенського та
Маневицького районів,
підпорядкованого УМВС України у
Волинській області, за пунктом 1 статті
40 КЗпП України, в зв'язку з
реорганізацією. Поновлено ОСОБА_1 на
посаді - провідного спеціаліста за
рахунок місцевого бюджету відділу
реєстраційно-екзаменаційної роботи
Державної автомобільної інспекції з
обслуговування м.Луцьк, Луцького,
Ківерцівського, Рожищенського та
Маневицького районів, підпорядкованих
УМВС України у Волинській області.
Стягнуто з УДАІ УМВС України у
Волинській області на користь ОСОБА_1
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу в сумі 73 361, 09
гривень. Суд першої інстанції, зокрема,
вказав, що фактично ніякого скорочення
посад з 14 наявних - не було. Саме по собі
перетворення одного структурного
підрозділу юридичної особи публічного
права в інший без скорочення штату не
може бути підставою для звільнення з
роботи.

Постанова суду першої інстанції
оскаржена в апеляційному порядку УМВС
України у Волинській області. Апелянт
зазначає, що не було в суду достатніх
підстав для поновлення ОСОБА_1 на
роботі.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до п.п. 1,2,ч. 1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову залишити без
змін. При цьому колегія суддів виходить
з наступних міркувань.

Постановляючи судове рішення 10 квітня
2014 року суд правильно встановив
обставини справи.

На позивача як провідного спеціаліста
ВРЕР ДАІ з обслуговування м.Луцьк,
Луцького, Ківерцівського,
Рожищенського та Маневицького районів
Волинської області не
розповсюджувалось спеціальне
законодавство щодо звільнення,
зокрема, Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991
року №114, так як він не був кадровим
офіцером Міністерства внутрішніх
справ України. Така позиція повністю
узгоджується з абзацом 2 пункту 13
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 06
березня 2008 року №2 «Про практику
застосування адміністративними судами
окремих положень КАС України під час
розгляду адміністративних справ». При
розгляді спорів з приводу прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної
служби застосовуються положення,
встановлені спеціальними законами. У
разі коли ці закони зазначені питання
не врегульовують, то необхідно
субсидіарно застосовувати
законодавство про працю.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 40
КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у разі змін в
організації виробництва і праці, у тому
числі ліквідації, реорганізації або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. При вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством. Одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

У випадку перетворення одного
структурного підрозділу особи
публічного права в інший або його
перепрофілювання, звільнення зі служби
може мати місце, якщо це
супроводжується скороченням
чисельності чи штату працівників. Саме
собою перетворення без скорочення
штату не може бути підставою для
звільнення з публічної служби.

Колегія суддів погоджується з тим, що
звільняти з посади і в той же час
пропонувати цю ж посаду, є алогічним.
Посилання апелянта на висновок
кадрової комісії не є також правильним,
оскільки не ґрунтується на будь-якому
Законі.

Безперечно, що трудові гарантії
позивача по справі, як працівника були
порушені. Законодавством встановлена
можливість реорганізації державної
установи (організації) з одночасним
створенням іншої, яка буде виконувати
повноваження і завдання особи, що
реорганізується, не виключає, а включає
зобов'язання роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівників
реорганізованої установи.

У відповідністю з частиною 2 статті 36
КЗпП України зміна підпорядкованості
підприємства, установи, організації не
припиняє дії трудового договору. У разі
зміни власника підприємства, а також у
разі його реорганізації
(злиття,приєднання, поділу, виділення,
перетворення), дія трудового договору
працівника продовжується. Припинення
трудового договору з ініціатив
власника або уповноваженого ним органу
можливе лише у разі скорочення
чисельності або штату працівників.

Суд першої інстанції правильно
визначився з приводу необов'язковості
згоди профспілкового комітету на
звільнення позивача з роботи, оскільки
останній не був і не є членом
профспілкової організації.

Підстав для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції колегія
суддів не знаходить.

Тому колегія суддів прийшла до
висновку, що в задоволенні апеляційної
скарги необхідно відмовити, оскільки
вважає апеляційні вимоги
неаргументованими.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу УМВС України у
Волинській області залишити без
задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року в справі №2а/0370/3977/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
Р.В. Кухтей

Р.П. Сеник