Справа № 814/1798/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2014-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

23 липня 2014 року
Справа № 814/1798/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Марича Є.В. розглянув
у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомМиколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, вул. Нікольська,
46,Миколаїв,54001 доФізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1
простягнення заборгованості в сумі
66670,40 грн., В С Т А Н О В И В:

Миколаївське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
(далі-Позивач, МОВ ФСЗІ) звернулось до
суду з позовом про стягнення з Фізичної
особи-підприємства ОСОБА_1
(далі-Відповідач, ФОП ОСОБА_1)
заборгованості в сумі 6667,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що згідно звіту за 2013 р.,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
зобов'язувала відповідача
працевлаштувати 1 інваліда, у той час як
на підприємстві не працював жоден.
Відповідач подавав до центру
зайнятості звіти про наявність
вакансій для інваліда, однак одне лише
подання звітів не можна вважати
виконанням нормативу робочих місць. За
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів ФОП
ОСОБА_1 повинен був сплатити 6667,40 грн. з
яких: адміністративно-господарська
санкція в сумі 6540,00 грн. та пеня в сумі
127,40 грн.

Сторони подали клопотання про розгляд
справи за їх відсутності в порядку
письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Дослідивши всі матеріали справи,
оцінивши наявні докази в їх сукупності,
суд встановив наступне.

У відповідності до ч. 1-2 ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" (далі -
Закон), для всіх підприємств, установ і
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі 4 % від середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, а якщо працює
від 8 до 25 осіб, - у кількості одного
робочого місця.

Підприємства, установи і організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою ст. 19 вказаного Закону, і
забезпечують працевлаштування
інвалідів. При розрахунках кількість
робочих місць округляється до цілого
значення.

Протягом 2013 р. Відповідач подавав звіти
форми № 3-ПН до Первомайському
міськрайонному центру зайнятості, в
яких вказував про наявність вакантних
посад для працевлаштування інваліда
(арк. с. 34-51). Крім того, Відповідачем до
суду надано Довідку Первомайського
міськрайонного центру зайнятості про
участь у заходах центру зайнятості та
подання звітності, в якій зазначено, що
Відповідач протягом 2013 року приймав
участь у заходах центру зайнятості для
осіб з інвалідністю, а саме: Ямарка
вакансій - 18.04.2013 року, ярмарка вакансій
- 02.12.2013 року, «Круглий стіл» -24.04.2013 року,
«Круглий стіл» - 02.12.2013 року (арк. с. 53).

Згідно ст. 19 ч. 3 Закону, підприємства,
установи, організації, в тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи
які використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього закону.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 18 Закону,
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій, чи
до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.01.2007 р. № 70 "Про реалізацію статей
19 і 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" затверджений Порядок подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування.
Згідно з п. 2 вказаного Порядку,
інформація про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття.

На підставі п. 20 ч. 2 ст. 22 Закону України
"Про зайнятість населення" центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, його
територіальні органи відповідно до
покладених на них завдань надають
безоплатно підприємствам, установам та
організаціям незалежно від форми
власності, виду діяльності та
господарювання, фізичним особам, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, консультації
з питань працевлаштування інвалідів.

Із врахуванням наведених положень
чинного законодавства України суд
приходить до висновку, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування
здійснюється або безпосереднім
зверненням інваліда до підприємства,
або зверненням інваліда до державної
служби зайнятості з подальшим його
направленням на підприємство, на якому
є відповідні вакансії. При цьому на
підприємство, установу чи організацію
покладено обов'язок створення робочих
місць та інформування про це органів
зайнятості у встановленому
законодавством порядку.

Адміністративно-господарські санкції
не є податком чи збором, перелік яких
передбачений Податковим кодексом
України, а є заходом впливу в сфері
господарювання в разі скоєння
правопорушення. Згідно ст. 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Отже, чинне законодавство не зобов'язує
підприємства самостійно займатися
працевлаштуванням інвалідів та
з'ясовувати які саме інваліди
потребують роботи. За таких обставин, є
необґрунтованим покладення на
підприємство відповідальності у
вигляді штрафних санкцій за неналежне
виконання своїх обов'язків спеціально
уповноваженими органами.

За таких обставин суд вважає, що
Позивачем не надано доказів
встановлення будь-яких порушень
чинного законодавства щодо виконання з
боку відповідача нормативу робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів, тобто
позивачем не доведено суду обставин, на
яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому
на відповідача не може бути покладена
відповідальність по сплаті фінансових
санкцій та пені.

Судові витрати у справі відсутні,
оскільки на підставі ст. 5 п. 18 Закону
України "Про судовий збір" позивач
звільнений від його сплати.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України. суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
Є. В. Марич