Справа № 2а-0870/12174/11
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року
м. Київ К/800/32967/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Донця О.Є.,

суддів:
Логвиненка А.О.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 19.03.2012 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Запоріжжя про визнання вимоги
протиправною та її скасування,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Запоріжжя про
визнання вимоги протиправною та її
скасування.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 19.03.2012 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
було відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 19.03.2012 року -
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не
погоджуючись з даними рішеннями,
посилаючись на допущені судами
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
19.03.2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 року
та ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанції постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не надають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що управлінням Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Запоріжжя 07.12.2011 року було винесено
вимогу № Ф 1443 про сплату ОСОБА_2
недоїмки зі сплати страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування в сумі 1036,80 грн.

Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
особи, які працюють на підприємствах, в
установах, організаціях, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, у
представництвах, відділеннях, інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств, організацій, в об'єднаннях
громадян, у фізичних осіб -
підприємницької діяльності та інших
осіб, включаючи юридичних та фізичних
осіб - підприємницької діяльності, які
обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований чи єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством.

Згідно із пунктом 1 статті 14 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
страхувальниками зазначених осіб є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру.

Ставки, механізм справляння та пільги
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування встановлено
Законом України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування», де, як і в Законі України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», не передбачено
такої пільги, як звільнення від сплати
цього збору для суб'єктів
підприємницької діяльності, які
перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Таким чином, страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не входять до системи
оподаткування, на них не поширюється
податкове законодавство, а іншим
законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати цих внесків або звільнення
сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування не зумовлюється
статусом платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Згідно із вимогами статті 16 розділу ХV
«Прикінцеві положення Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», до приведення
законодавства України у відповідність
з цим Законом закони України та
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечать цьому Закону.

Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають, зокрема, фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, у
тому числі ті, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

До членів сімей фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, належать:
дружина (чоловік), батьки, діти та інші
утриманці, які досягли 15 років, не
перебувають у трудових або
цивільно-правових відносинах з такою
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності, але разом
з ним здійснюють підприємницьку
діяльність і отримують частину доходу
від заняття цією діяльністю.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті
17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Згідно із частиною 6 статті 20 України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом для таких
страхувальників, як позивач, є квартал.

Законом України «Про внесення змін до
Законів України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 08.07.2010 року № 2461-VI
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» викладено в
такій редакції: «Фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески».

Закон набрав чинності 17.07.2010 року і діяв
до 01.01.2011 року, тобто до дня набрання
чинності Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Пунктом 4.7 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 року № 21-1, встановлено, що для
таких застрахованих осіб як позивач
розмір мінімального страхового внеску
визначається шляхом множення
мінімального розміру заробітної плати,
установленої законом на той час, за
який здійснюється розрахунок сум
страхових внесків, на 33,2 відсотка.

Статтею 53 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
статтею 2 Закону України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати»
встановлено на 2010 рік мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі,
зокрема, з 01 липня - 888,00 грн., з 01 жовтня -
907,00 грн., з 01 грудня - 922,00 грн.

Виходячи з наведених вимог
законодавства, для таких застрахованих
осіб як позивач розмір мінімального
страхового внеску становив: у липні -
вересні 2010 року - 294,82 грн. щомісяця, у
жовтні - листопаді 2010 року 301,12 грн.
щомісяця, у грудні 2010 року - 306,10 грн.

До 17.07.2010 року діяла редакція підпункту
4 пункту 8 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
придбання спеціального торгового
патенту), та члени сімей зазначених
фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом у фіксованому розмірі.

Позивачем у липні - листопаді 2010 року
страхові внески до Пенсійного фонду
України обчислені та сплачені у
фіксованому розмірі.

Між тим, з 17.07.2010 року, тобто з дня
набрання чинності Законом України «Про
внесення змін до Законів України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2461-VI, порядок обчислення
страхових внесків змінився і їх сплата
вже не повинна була відбуватися з
фіксованого розміру.

Зміни, що відбулися в законодавстві з
питань обчислення страхових внесків
для фізичних осіб - підприємців, які
обрали особливий спосіб оподаткування,
позивачем враховані не були, що
призвело до заниження суми страхових
внесків.

У зв'язку з наведеним органом
Пенсійного фонду України фізичній
особі - підприємцю й було донараховано
страхові внески і складено вимогу про
сплату боргу.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій, є законними і не підлягають
скасуванню, оскільки суди, всебічно
перевіривши обставини справи, вирішили
спір у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин; в
них повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
судів щодо встановлених обставин і
правові наслідки є правильними, а
доводи касаційної скарги їх не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
19.03.2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Запоріжжя про
визнання вимоги протиправною та її
скасування - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

Л.Т. Черпіцька