Справа № 822/1699/14
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1699/14
Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Смілянця Е. С.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Дєдушкіна
С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області про
визнання дій протиправними та
стягнення заробітної плати , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із
адміністративним позовом, в якому
просив визнати протиправними дії
відповідача щодо невиплати йому
заробітної плати за червень-липень 2013
року;стягнути з відповідача його
заробітну плату в розмірі 1951,03 гривень,
що не була виплачена за червень-липень
2013 року; виплатити йому середній
заробіток за весь час затримки в
розмірі 14578,20 гривень.

Відповідно до постанови Хмельницького
окружного адміністративного суду від
03.06.2013 року позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність
відповідача щодо невиплати позивачу
зарплати у червні - липні 2013 року;
зобов'язано відповідача нарахувати і
виплатити позивачу його середній
заробіток за час затримки виплати
належних коштів звільненому
працівникові за період з 28.10.2013 року по
26.11.2013 року включно. В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також на не
повне з'ясування судом всіх обставин,
що мають значення для вирішення справи,
просив скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти апеляційної
скарги.

Позивач в судовому засіданні
підтримав апеляційну скаргу в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, надавши правову оцінку наявним
у справі доказам, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги та необхідності залишення в
силі постанови суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, наказом №75-о від 28.10.2013 року
позивача звільнено з посади головного
державного інспектора юридичного
відділу Хмельницької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Хмельницькій області за
п.1 ст.40 КЗпП України

Згідно довідки Хмельницької ОДПІ від
28.05.2014 року, позивачу нараховано 1005,61
гривень і виплачено зарплату за
жовтень 2013 року у розмірі 930,22 гривень,
відповідно до відомості на виплату від
29.10.2013 року.

Відповідно до довідки Хмельницької
ОДПІ від 28.05.2014 року, згідно відомості
на виплату зарплати від 26.11.2013 року
позивачу виплачено 5804,70 гривень.
Проведені у січні і лютому місяцях 2013
року виплати позивачу на загальну суму
4804,12 гривень є заборгованістю ФССНВ та
виправленням помилки щодо виплати
зарплати у червні 2013 року (2,74 грн.).

Суд першої інстанції, за результатами
розгляду справи дійшов вірного
висновку про часткового задоволення
позовних вимог, оскільки позивач
частково довів правомірність своїх
вимог, в той час як відповідач, як
суб'єкт владних повноважень не надав
доказів зворотного.

Надавши правову оцінку обставинам
справи, проаналізувавши законодавство,
норми якого регулюють спірні
правовідносини, оцінивши докази в їх
сукупності, колегія суддів повністю
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх обґрунтованими.

Вимогами ст.127 КЗпП України
передбачено, що відрахування із
заробітної плати можуть провадитись
тільки у випадках, передбачених
законодавством України. Відрахування
із заробітної плати працівників для
покриття їх заборгованості
підприємству, установі і організації,
де вони працюють, можуть провадитись за
наказом (розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу: 1) для
повернення авансу, виданого в рахунок
заробітної плати; для повернення сум,
зайво виплачених внаслідок лічильних
помилок; для погашення невитраченого і
своєчасно не повернутого авансу,
виданого на службове відрядження або
переведення до іншої місцевості; на
господарські потреби, якщо працівник
не оспорює підстав і розміру
відрахування. У цих випадках власник
або уповноважений ним орган вправі
видати наказ (розпорядження) про
відрахування не пізніше одного місяця
з дня закінчення строку, встановленого
для повернення авансу, погашення
заборгованості, або з дня виплати
неправильно обчисленої суми; 2) при
звільненні працівника до закінчення
того робочого року, в рахунок якого він
вже одержав відпустку, за невідроблені
дні відпустки. Відрахування за ці дні
не провадиться, якщо працівник
звільняється з роботи з підстав,
зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і
пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а
також при направленні на навчання та в
зв'язку з переходом на пенсію; 3) при
відшкодуванні шкоди, завданої з вини
працівника підприємству, установі,
організації (стаття 136).

Як встановлено з матеріалів справи, у
Табелі обліку робочого часу помилково
відображено, що у червні місяці 2013 року
позивач перебував на лікарняному, хоч
фактично він 2-а дні працював у цьому
місяці. Згідно Табелю за липень,
позивач працював цього місяця.

Згідно з довідкою відповідача від
28.05.2014 року за підписом начальника і
головного бухгалтера, позивачу
виплачено: у травні 2013 року - 2589,95
гривень; у червні 2013 року - 0 (нуль)
гривень; у липні 2013 року - 0 (нуль)
гривень.

Так, відповідач, причину невиплати
зарплати позивачу за червень - липень
2013 року пояснив переплатою належної до
виплати позивачу зарплати зробленою
ним помилково у травні 2013 року, яку в
червні 2013 року виявила головний
спеціаліст сектору фінансування, тому
у зв'язку з відмовою позивача повернути
зайво нараховані кошти був здійснений
перерахунок, а його борг станом на
01.07.2013 року становив 1951,03 гривень.

Таким чином, відповідач порушив норми
статей 127, 128 КЗпП України, так як зайво
виплачену суму зарплати можна
утримувати тільки за згодою працівника
у чітко визначеному законом порядку, що
не було зроблено Хмельницькою ОДПІ,
тому є її бездіяльність щодо невиплати
позивачу зарплати за червень - липень
2013 року і порушення прав позивача щодо
цього.

Водночас, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що не може бути
задоволена вимога, щодо стягнення
зарплати за червень - липень 2013 року,
так як вона помилково виплачена у
травні місяці 2013 року і тому не має
законних підстав для її стягнення, адже
буде фактично подвійна оплата за цей
період.

У відповідності до ч.2 ст. 35 Закону
України від 18.01.2001 року №2240 "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням",
допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві та
професійним захворюванням,
виплачується Фондом застрахованим
особам починаючи з шостого дня
непрацездатності за весь період до
відновлення працездатності або до
встановлення медико-соціальною
експертною комісією інвалідності
(встановлення іншої групи,
підтвердження раніше встановленої
групи інвалідності), незалежно від
звільнення застрахованої особи в
період втрати працездатності у порядку
та розмірах, встановлених
законодавством. Оплата перших п'яти
днів тимчасової непрацездатності
внаслідок захворювання або травми, не
пов'язаної з нещасним випадком на
виробництві, здійснюється за рахунок
коштів роботодавця у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 47 КЗпП України визначено, що
власник або уповноважений ним орган в
день звільнення зобов'язаний видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
КЗпП України.

Разом з тим, ч. 1 ст. 116 КЗпП України
встановлено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Приписами ст. 117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Тобто, відповідач не провівши повний
розрахунок з позивачем при звільненні
28.10.2013 року, провів його у повному
обсязі фактично 26.11.2013 року, чим порушив
вимоги статей 46, 116 КЗпП України, а отже
несе відповідальність передбачену
ст.117 КЗпП України.

Суд першої інстанції також дійшов
вірного висновку, що не може бути
задоволена вимога про стягнення сум
які просить позивач, оскільки суд не
повинен підміняти компетентний орган
щодо цього, яким є Хмельницька ОДПІ, яка
з урахуванням встановлених у суді
обставин повинна нарахувати і
виплатити належні позивачу кошти.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а відтак, підстав для скасування такого
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити
без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
07 серпня 2014 року .

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Смілянець Е. С.