Справа № К/9991/53068/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/53068/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Гаманка О.І., Головчук С.В.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
закритого акціонерного товариства
«Лозівський молочний завод» про
стягнення коштів за касаційною скаргою
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15 червня
2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2010 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду з
вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало
тим, що у 2009 році закрите акціонерне
товариство «Лозівський молочний
завод» не створило передбачену статтею
19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» кількість робочих місць для
інвалідів. Згідно зі звітом форми №10-ПІ
закритого акціонерного товариства
«Лозівський молочний завод» за 2009 рік
середньооблікова кількість штатних
працівників у 2009 році становила 406 осіб,
з них середньооблікова чисельність
фактично працюючих інвалідів
становила 14 осіб, кількість
інвалідів-штатних працівників, які
повинні були працювати на робочих
місцях, створених відповідно до вимог
статті 19 цього Закону, складала 16 осіб.
Норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів визначено
у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.
Таким чином, невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів становить 2 робочих місця.
Оскільки середня заробітна плата
працівника за 2009 рік становила 15714,29
грн, то сума
адміністративно-господарських санкцій
за два робочих місця, не зайнятих
інвалідами, становить 31428,58 грн. Позивач
просив стягнути з закритого
акціонерного товариства «Лозівський
молочний завод» суму
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 31428,58 грн та пеню в розмірі
254,61грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2010
року в задоволенні позову Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишено без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2010
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
судами порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, позивач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

За правилами статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991
року № 875-ХІІ для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно з частиною 9 статті 19 цього
Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєструються у
відповідних відділеннях Фонду
соціального захисту інвалідів за своїм
місцезнаходженням і щороку подають цим
відділенням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 цього Закону
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування» від 25 червня 1991 року №
1251-XII, а заходом впливу на
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ (у
редакції до 18 березня 2006 року)
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» від 23 лютого 2006 року № 3483-IV
зазначену статтю було викладено в
іншій редакції, а Закон № 875-ХІІ
доповнено статтею 18-1, за змістом якої
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Обов'язок підприємства зі створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що закритим акціонерним
товариством «Лозівський молочний
завод» подано до Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2009 рік за формою №10-ПІ,
відповідно до якого середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу складає 406осіб, з них:
середньооблікова кількість
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 14 осіб; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», - 16
осіб.

Судами першої та апеляційної інстанцій
також встановлено, що закритим
акціонерним товариством «Лозівський
молочний завод» до Лозівського
міського центру зайнятості надавались
звіти форми 3-ПН про наявність
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів в
кількості 2 осіб на посади
укладальника-пакувальника та двірника
у грудні-листопаді 2009 року.

Крім того, листом Лозівського міського
районного центру зайнятості від 19
березня 2010 року №542 підтверджується, що
закрите акціонерне товариство
«Лозівський молочний завод» протягом
2009 року інформував про наявність
вільних робочих місць для інвалідів за
формою 3-ПН. З листа Лозівського
міського районного центру зайнятості
від 28 квітня 2010 року №880 вбачається, що
у 2009 році у закритому акціонерному
товаристві «Лозівський молочний
завод» були працевлаштовані 4 інваліди.

Проте судами першої та апеляційної
інстанцій при розгляді справи не були
враховані вимоги пункту 4 статті 20
Закону України «Про зайнятість
населення» від 1 березня 1991 року
№803-ХІІ, чинного на час існування
спірних правовідносин, відповідно до
яких підприємства, установи і
організації незалежно від форми
власності реєструються у місцевих
центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.
Несвоєчасна реєстрація або відмова від
неї, порушення порядку подання
адміністративних даних тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Суди не перевірили належним чином
виконання відповідачем вимог
зазначеної правової норми та прийшли
до передчасного висновку про
відсутність підстав для застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Зокрема, у матеріалах справи
відсутні копії щомісячних звітів
відповідача Лозівському міському
районному центру зайнятості за 2009 рік,
що не дає законних підстав
стверджувати про належне виконання
відповідачем вимог пункту 4 статті 20
Закону України «Про зайнятість
населення».

Відповідно до положень частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2010 року скасувати, а
справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Гаманко О.І.

Головчук С.В.