Справа № 822/3277/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/24082/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря -

та представників сторін:

від позивача - Решодько І.М.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Городоцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 04.09.2013

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18.04.2014

у справі № 822/3277/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промінь Галичина"

до Городоцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області

про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 04.09.2013, яка
залишена без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 18.04.2014, позов задоволено: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 26.03.2013 №.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з доводами та вимогами
заявника не погодився, просив скаргу
залишити без задоволення, оскаржувані
рішення - без змін.

В судове засідання з'явився
представник позивача. Представник
відповідача в судове засідання не
з'явився, про дату, час і місце судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ "Промінь Галичина"
з питань правомірності декларування
показників декларацій (загальній та
скороченій) з податку на додану
вартість за листопад 2012 року, за
результатами якої складено акт
перевірки №55/22/35578572 від 01.03.2013, у
висновках якого зафіксовано порушення
позивачем вимог пп. «а» пп. 209.15.1 п. 209.15
ст. 209 Податкового Кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI, та пункту 4.5 розділу V
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 20.12.2011
№1490/20228, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
25.11.2011 №1492, а саме: занижено суму
податку, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет у розмірі 6463808,00 грн.

Підставою для висновків про порушення
відповідачем вимог податкового
законодавства стало те, що позивачем, у
зв'язку з переходом на спеціальний
режим оподаткування ПДВ в сфері
сільського господарства в декларації з
ПДВ за листопад 2012 року не здійснено
коригування залишків податкового
кредиту з ПДВ.

На підставі акта перевірки,
відповідачем прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення №
від 26.03.2013, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 8079760,00 грн., з
яких: 6463808,00 грн. - за основним платежем
та 1615952,00 грн. - за штрафними санкціями.

Колегія суддів, переглядаючи
оскаржувані рішення судів попередніх
інстанцій в касаційному порядку,
погоджується з висновками судів про
скасування вказаного
повідомлення-рішення, враховуючи
наступне.

Відповідно до п. 209.2 ст. 209 Податкового
кодексу України, згідно із
спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських
товарів/послуг, не підлягає сплаті до
бюджету та повністю залишається в
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей. Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. "а" пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209
Податкового кодексу України, до
виробничих факторів, за рахунок яких
формується податковий кредит,
відносяться товари/послуги, які
придбаваються сільськогосподарським
підприємством для їх використання у
виробництві сільськогосподарської
продукції, а також основні фонди, які
придбаваються (споруджуються) з метою
їх використання у виробництві
сільськогосподарської продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні
фонди, виготовлені та/або придбані,
використовуються
сільськогосподарським підприємством
частково для виготовлення
сільськогосподарських товарів
(послуг), а частково для інших
товарів/послуг, то сума сплаченого
(нарахованого) податкового кредиту
розподіляється виходячи з частки
використання таких товарів/послуг,
основних фондів в операціях
сільськогосподарського виробництва та
відповідно в інших операціях.

Відповідно до п.5 розділу І Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість
№1492, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
25.11.2011, платники податку, які згідно зі
статтею 209 розділу V Кодексу
застосовують спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, подають податкову
декларацію з податку на додану
вартість (скорочену), яка є невід'ємною
частиною звітності за відповідний
звітний період.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
Кодексу України передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 ст. 200 Податкового
Кодексу України, при позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом.

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 Податкового
Кодексу України, при від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
( тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а при відсутності податкового
боргу - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 Податкового Кодексу
України передбачено, що якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - су мі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту ваступного
податкового періоду.

Аналізуючи наведені норми, судами
вірно зазначено, що невикористаним є
податковий кредит, який не заявлявся до
бюджетного відшкодування з ПДВ та який
не зменшував податкове зобов'язання з
ПДВ.

Крім того, судами встановлено, що
позивач, керуючись п.52.1 ст.52
Податкового кодексу України, подав до
Державної податкової служби України
запит від 29.10.2012 № 545 з проханням надати
консультацію з питання необхідності
проведення коригування податкового
кредиту з ПДВ та порядку його
здійснення.

Так, у відповідь на вказаний запит
податковий орган в листі від 11.12.2012
№6886/0/61-12/15-3415-22 зазначив, що після
реєстрації в якості суб'єкта
спеціального режиму оподаткування,
підприємство повинно подавати до
податкового органу за місцем
реєстрації загальну та скорочену
податкові декларації з ПДВ. При цьому,
суми податку на додану вартість, які
були нараховані (сплачені) при
придбанні товарів (послуг) в попередніх
звітних періодах та включені до складу
податкового кредиту таких попередніх
звітних періодів, на дату переходу на
спеціальний режим оподаткування
залишаються невикористаними, мають
бути розподілені на ті, які
використовуються в
сільськогосподарському виробництві
(діяльність, на яку поширюється
спеціальний режим оподаткування) та ті,
які використовуються в іншій
діяльності платника. Такий розподіл
має бути відображений у податковій
звітності платника шляхом перенесення
частки податкового кредиту із
загальної податкової декларації
(вказується зі знаком «-» в рядку 16.2) з
ПДВ до податкової декларації з ПДВ
скороченої (вказується зі знаком «+» в
рядку 12.2).

Враховуючи зазначене, 14.12.2012 позивач
подав загальну та скорочену декларацію
з ПДВ за листопад 2012 року, в яких
здійснив коригування у відповідності
до наданої Державною податковою
службою України податкової
консультації, що підтверджено в акті
перевірки.

За наведених обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку про
відсутність у податкового органу
підстав для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення від
30.07.2013.

Доводи, наведені скаржником в
касаційній скарзі, колегією суддів
відхиляються, оскільки вони не
спростовують обставин, що на підставі
належних та допустимих доказів
встановлені судами попередніх
інстанцій.

Враховуючи викладене вище, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Городоцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 04.09.2013 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18.04.2014
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль