Справа № 804/8023/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 р. Справа № 804/8023/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Кальника В.В.

при секретарі судового засідання
Шкуті А.А.

за участю представника позивача
Сидорова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Криворізький хлібозавод №1» до
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №,
№ від 22.05.2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Криворізький
хлібозавод №1» звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області з позовними
вимогами про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 22.05.2014 року
№, якими позивачу нараховане
податкове зобов'язання із податку на
додану вартість у загальній сумі 252 267,00
грн., з яких за основним платежем
(збільшено податкове зобов'язання) у
розмірі 168 178,00 грн., та застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 84
089,00 грн. та податкового
повідомлення-рішення від 22.05.2014 року
№, яким позивачу нараховане
податкове зобов'язання із податку на
прибуток у загальній сумі 214 699,50 грн., з
яких за основним платежем (збільшено
податкове зобов'язання) у розмірі 143 133,00
грн., та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 71 566,50 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що податковою
інспекцією було проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 рок., за
результатами якої був складений акт
від 29.04.2014р. № 382/22.01-34/00381539, на підставі
якого були прийняті оспорювані
податкові повідомлення-рішення.
Позивач не погоджується з висновками
контролюючого органу, вважає
обґрунтування акту перевірки
безпідставними, з огляду на те, що
позивачем під час проведення перевірки
були надані всі первинні документи, що
підтверджують реальність
господарських відносин, які оформлені
у відповідності до вимог ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні». На
думку позивача, господарська
діяльність підприємства здійснювалась
у відповідності до норм податкового,
господарського та цивільного
законодавства, є прибутковою,
правочини на підставі яких складено
первинні документи та сформовано
податковий кредит та витрати
відповідних звітних періодів, не
містять ознак дефектності, та
спрямовані на реальне настання
правових наслідків та відповідного
економічного ефекту, наявністю ділової
цілі що обумовлені ними.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, до суду надав
письмові заперечення на позовну заяву,
в обґрунтування яких зазначив, що
висновки перевірки відповідають
фактичним обставинам справи, акт
перевірки складений правомірно, згідно
із діючим законодавством, висновки за
результатами акту перевірки є цілком
обґрунтованими, отже підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши подані документи
і матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що на підставі
направлень від 11.03.2014р., 02.04.2014р.
Криворізькою ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
відповідач, Криворізька ОДПІ) в особі
начальника управління податкового
аудиту Паньшиної С.С., заступника
начальника відділу перевірок
платників податків управління
податкового аудиту Яшиної Н.М.,
головним державним
ревізор-інспектором відділу перевірок
платників податків управління
податкового аудиту Мироненко О.В.,
головним державним
ревізор-інспектором відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів фізичних осіб
управління доходів і зборів фізичних
осіб Сіманько І.П., головного
державного ревізор-інспектора відділу
перевірок платників податків
управління податкового аудиту
Кондратюк І.Г., головного державного
ревізор-інспектора відділу контролю за
проведенням розрахункових операцій
управління податкового та митного
аудиту Грідчини С.Ю., головного
державного ревізор-інспектора відділу
контролю за проведенням розрахункових
операцій управління податкового та
митного аудиту Косарєва Р.О. проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ «Криворізький
хлібозавод №1» (далі - позивач) з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2012р. по 31.12.2013р

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 29.04.2014р. № 382/22.01-34/00381539
та встановлені порушення:

- п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-ІУ (далі - ПКУ), в
результаті чого підприємством
занижено податок на прибуток на
загальну суму 143133,00 грн., у тому числі:
за ІІ-ІУ квартали 2012 року на суму 75057,00
грн., за 2013 рік на суму 68076,00 грн.;

- пп. 14.1.179, пп.. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1
ст. 188, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 з
урахуванням норм пп. 14.1.36, пп.. 14.1.231 п. 14.1
ст. 14 ПКУ, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 168178,00 грн., у тому числі по
періодах: за квітень 2012 року - 7943,00 грн.,
за травень 2012 року - 8129,00 грн., за червень
2012 року - 6985,00 грн., за липень 2012 року -
8014,00 грн., за серпень 2012 року - 7674,00 грн.,
за вересень 2012 року - 7908,00 грн., за
жовтень 2012 року - 8563,00 грн., за листопад
2012 року - 7643,00 грн., за грудень 2012 року -
8623,00 грн., за січень 2013 року - 5972,00 грн., за
лютий 2013 року - 5348,00 грн., за березень 2013
року - 6001,00 грн., за квітень 2013 року - 5835,00
грн., за травень 2013 року - 5922,00 грн., за
червень 2013 року - 6401,00 грн., за липень 2013
року - 6283,00 грн., за серпень 2013 року - 5890,00
грн., за вересень 2013 року -5967,00 грн., за
жовтень 2013 року - 22460,00 грн., за листопад
2013 року - 6004,00 грн., за грудень 2013 року -
14613,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
Криворізькою південною ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу нараховане податкове
зобов'язання із податку на додану
вартість у загальній сумі 252267,00 грн., з
яких за основним платежем (збільшено
податкове зобов'язання) у розмірі 168178,00
грн., та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 84089,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення
№, яким позивачу нараховане
податкове зобов'язання із податку на
прибуток у загальній сумі 214 699,50 грн., з
яких за основним платежем (збільшено
податкове зобов'язання) у розмірі 143 133,00
грн., та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 71 566,50 грн.

В ході перевірки позивача встановлено,
що на підставі наданих до перевірки
документів встановлено, що ТОВ
«Криворізький хлібозавод № 1» протягом
перевіряємого періоду займалось
реалізацією хліба та хлібобулочних
виробів, як для фізичних осіб
підприємців, підприємств так і для
бюджетних установ.

Так, в ході визначення основних
покупців товариства встановлено, що
значний обсяг в загальній реалізації
хлібобулочних виробів займає ПП ОСОБА_9
та ФОП ОСОБА_10 (ідентифікаційні номери
як суб'єктів підприємницької
діяльності або фізичних осіб
підприємців відсутні) з обсягами
реалізації за період з 01.04.2012р. по
31.12.2013р. - 1742 722,55 грн. (в т.ч. ПДВ
290453,76 грн.) та 941 183,68 грн. (в т.ч. ПДВ 156 863,95
грн.) відповідно.

Криворізькою південною ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області до ТОВ «Криворізький
хлібозавод № 1» надіслано лист від 25.03.14
року № 5226/10/04-82-22.01 про надання пояснень
та документального підтвердження
(копії первинних
фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів,
договорів) взаємовідносин з
вищенаведеними контрагентами, на що
підприємством у наданні вищевказаних
документів відмовлено, у зв'язку з
великим документообігом. Крім того, до
перевірки не надано письмові договори
(контракти) з ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_10 у
зв'язку з тим, що договірні відносини з
цими контрагентами укладались в усній
формі.

В ході проведення перевірки первинних
документів на реалізацію
(товарно-транспортні накладні - ТТН
хліб) встановлено, що у графі «прийняв
вантажоотримувач» відсутні підписи,
печатка та реквізити особи, що дійсно
отримувала реалізований товар, тобто
передачі права власності на товар не
здійснено, а отже не відбулося передачі
права на розпорядження товарами, як
власник, як це визначено пп. 14.1.191 п.14.1
ст.14 Податкового кодексу України від
02.12.2010 №2755- VI (із змінами та
доповненнями).

Отже, при перевірці наданих
товарно-транспортних накладних - ТТН
хліб, податковий орган не має змоги
ідентифікувати особу, яка приймала
участь у здійсненні господарської
операції у зв'язку з відсутністю
підписів, печатки та реквізитів особи,
що дійсно отримувала реалізований
товар, тобто фактичного продажу не
відбулось.

Крім того, в Інструкції про порядок
заповнення та застосування
спеціалізованої товарно-транспортної
накладної на відпуск хлібобулочних
виробів, у частині 3 «Відомості про
відповідальних осіб, які беруть участь
у процесі переміщення ТМЦ за
документами, вказано, що
товарно-транспортна накладна -ТТН хліб
також повинна містити прізвище, ім'я, по
батькові та підпис особи, яка
відповідає за отримання продукції.

До перевірки надано зведені аналітичні
журнали-ордери по рахунку 36.1
«Розрахунки з вітчизняними покупцями
та замовниками» за період з 01.04.2012р. по
31.12.2012р. та за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.
у розрізі контрагентів. На прохання
надати щомісячні відомості по рахунку
36.1 «Розрахунки з вітчизняними
покупцями та замовниками» у розрізі
контрагентів товариством у наданні
відмовлено у зв'язку з великим обсягом
кількості аркушів, які необхідно
друкувати.

Згідно наданих аналітичних
журналів-ордерів по рахунку 36.1
«Розрахунки з вітчизняними покупцями
та замовниками» за період з 01.04.2012р. по
31.12.2012р. та за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.
встановлено, що від ФОП ОСОБА_9 та ФОП
ОСОБА_10 у касу підприємства надійшли
грошові кошти, а саме:

- за період з 01.04.2012р. по 31.12.2012р. від ФОП
ОСОБА_9 - 950 841,98 грн.; від ФОП ОСОБА_10 - 382
650,09 грн.;

- за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. від ФОП
ОСОБА_9 - 791 817,55 грн.; від ФОП ОСОБА_10 - 555
749,27 грн.

Отже, контролюючий орган дійшов
висновку, що у зв'язку з тим, що
фактичної реалізації вищенаведеним
контрагентам не відбулось, то ними
надана безповоротна фінансова
допомога ТОВ «Криворізький хлібозавод
№1», визначення якої наведено у пп.14.1.257
п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

При перевірці доходів, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування
за перевіряємий період встановлено, що
ТОВ «Криворізький хлібозавод № 1» у
рядку 02 Декларації з податку на
прибуток відповідно пп.135.5.4 п.135.5 ст.135
включено до складу доходів суми
безповоротної фінансової допомоги, що
отримана у перевіряємих звітних
податкових періодах від ФОП ОСОБА_9 та
ФОП ОСОБА_10

У зв'язку з тим, що перевіркою не
встановлено фактичної реалізації
хлібу та хлібобулочних виробів,
невизначеним особам як то ФОП ОСОБА_9 та
ФОП ОСОБА_10, отже витрати, що формують
собівартість даної продукції не
включаються до складу витрат звітного
періоду, у зв'язку з невизнанням
доходів від реалізації даної
продукції, як це зазначено у п.138.4 ст.138
Податкового кодексу України.

Також, в акті перевірки зазначено, що
станом на початок перевірки
калькуляції собівартості виготовленої
продукції на підприємстві були
відсутні. Тому, в ході проведення
перевірки до підприємства надіслано
запит від 01.04.2014р. № 5918/10/22.01-15 про
надання калькуляцій собівартості
виготовленої продукції з переліком
основних видів продукції. Калькуляції
деяких видів готової продукції надано
до перевірки 17.04.2014р.

Крім того, перевіркою встановлено, що
ТОВ «Криворізький хлібозавод № 1»
собівартість виготовленої, але не
реалізованої продукції, повністю
віднесено до рядку 05.1 Декларацій з
податку на прибуток за 2012 та 2013 роки.

Проведеною перевіркою первинних
документів, з урахуванням наданих
калькуляцій, встановлено, що ТОВ
«Криворізький хлібозавод № 1» завищено
собівартість виготовленої, але не
реалізованої продукції, на загальну
суму 715 708,30 грн.

У зв'язку з тим, що перевіркою не
встановлено фактичної реалізації
хлібу та хлібобулочних виробів,
невизначеним особам як то ФОП ОСОБА_9 та
ФОП ОСОБА_10, отже витрати, що формують
собівартість даної продукції не
включаються до складу витрат звітного
періоду, у зв'язку з невизнанням
доходів від реалізації даної
продукції, як це зазначено у п.138.4 ст.138
Податкового кодексу України, а суми
податку на додану вартість по
матеріалам, які були відповідно
калькуляцій, списано на собівартість
готової продукції, яка не реалізована,
відкориговані з складу податкового
кредиту.

Для розрахунку бази, яка підлягає
коригуванню по ПДВ по матеріалам, які
використані у не господарській
діяльності, використовується
розрахунок матеріальної складової
реалізованої готової продукції та
послуг на підставі показників
оборотно-сальдових відомостей,
журналу- ордеру та відомості по
доходному рахунку 703 «Дохід від
реалізації послуг», та рахунку 903
«Собівартість реалізованих робіт,
послуг», який в свою чергу акумулює
списання матеріалів для виготовлення
хлібу та хлібобулочних виробів на
виробництво.

Перевіркою встановлено, що суми
податку на додану вартість по
отриманим матеріалам, які були
відповідно калькуляцій, списано на
собівартість готової продукції,
віднесено до складу податкового
кредиту у повному обсязі.

Таким чином, в порушення п.198.3 ст.198
Податкового Кодексу України та
доповненнями підприємством завищено
суму податкового кредиту по тим
матеріальним запасам, які використано
у не господарській діяльності на
загальну суму 143 141 грн.

В ході проведення перевірки
встановлено, що ТОВ «Криворізький
хлібозавод № 1» задекларовано у
декларації з ПДВ за травень 2013р.,
жовтень 2013р. та грудень 2013р. здійснення
експортних операцій

Обсяг експортних операцій у травні 2013
року складає 419 956 грн., у жовтні 2013 року
складає 89 899 грн. та у грудні 2013 року
складає 45 236 грн.

Опис порушення за травень 2013 року було
описано у акті позапланової невиїзної
перевірки від 30.12.2013 р. №451/22.01-34/00381539
«Про результати позапланової
невиїзної документальної перевірки
ПрАТ «Інгулецький хлібозавод» () з питання дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства при здійснені експорту
товарів не власного виробництва за
період з 01.02.2013р. по 31.07.2013р.».

На експорт ПрАТ «Інгулецький
хлібозавод» висівки пшеничні
гранульовані реалізовано у жовтні 2013
року на суму 87 899,02 грн. та у грудні 45 236,38
грн. Загальна сума реалізації складає
133 135,40 грн.

Таким чином, сума придбання товару
(висівки пшеничні), послуг по переробці
та перевезення , які в подальшому були
реалізовані на експорт у жовтні та
грудні 2013 року, склала 151 420,54 грн. у т. ч.
ПДЗ - 25 036,82 грн., у т. ч. :

- витрати на придбання висівок
пшеничних негранулюваних у ПП
«Новинтех» на суму 107 497,21 грн. у т. ч. ПДВ
17 916,20 грн.;

- витрати на транспортування ПП
«Прозір» на суму 21 157,00 грн., у т. ч. ПДВ 3
526,17 грн.

- витрати на експедиційні послуги
та транспортування ТОВ
«Агропродукт-Херсон» на суму 2855,94 грн.,
у т. ч. ПДВ 475,99 грн.;

- витрати на переробку висівок
пшеничних гранульованих ТОВ
«Агропродукт-Херсон» на суму 16 060,39 грн.
у т. ч. ПДВ - 2676,73 грн.

- витрати на оформлення митних
декларацій на суму 3850,00 грн., в т.ч. ПДВ
441,67 грн.

При порівнянні фактурної вартості
реалізованої продукції у жовтні 2013
року та грудні 2013 року травні 2013 року по
вищезазначеним ВМД із сукупною сумою
вартості (з ПДВ), сплаченої за дану
продукцію на території України,
фінансовий результат від проведених
операцій на експорт у жовтні 2013 року -
це збиток у загальній сумі 10 728,37 грн. та
у грудні 2013 року - це збиток у загальній
сумі 7 556,77 грн.

Тобто дана операція по придбанню та
реалізації висівок пшеничних не
містять під собою ділової мети в
отримані прибутку, а спрямована
виключно для отримання доходу за
рахунок заниження ПДВ до сплати.
Підприємством придбані ТМЦ (висівки
пшеничні) використані у не
господарській діяльності .

Виходячи з вищезазначеного, перевіркою
встановлено, що в порушення п.п.14.1.179,
п.п. 14.1.181, п.14.1 ст.14, п.188.1 ст.188, п.198.3 ст.198,
п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України
від 02.12.2010р. № 2755-УІ (зі змінами та
доповненнями) з урахуванням норм
пп.14.1.36 п.14.1, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України, ТОВ
«Криворізький хлібозавод № 1»
внаслідок не проведеного коригування
податкового кредиту, який використано
у не господарській діяльності,
завищено податковий кредит по
придбанню товарно-матеріальних
цінностей за економічно недоцільними
угодами, які в подальшому реалізовано
на експорт на загальну суму ПДВ 25 036,82
грн. у т. ч. у жовтні 2013 року на суму ПДВ 16
237,91 грн., у грудні 2013 року на суму ПДВ 8
798,91 грн.

Реалізація вищезазначених ТМЦ без
врахування в ціні продажу всіх
понесених витрат дають підстави
податковому органу стверджувати, що
купівля цих ТМЦ та їх подальша
реалізація на експорт, згідно з
договором, за ціною, нижчою від ціни
придбання, не була зумовлена
характером виробничої або іншої
господарської діяльності
перевіряємого підприємства, оскільки
не мала на меті отримання доходу від
цих операцій, а отже не пов'язана з його
господарською діяльністю.

На підставі наведеного контролюючий
орган дійшов висновку, що операції з
реалізації на експорт у жовтні та
грудні 2013 року товару були для ТОВ
«Криворізький хлібозавод №1» завідомо
збитковими.

Перевіркою ТОВ «Криворізький
хлібозавод №1» встановлено
відсутність об'єктивних економічних
причин отримання платником податку
негативного результату при здійсненні
операцій з придбання/виготовлення
металопродукції на території України
та подальшої її реалізації на експорт,
в результаті яких відбулося штучне
завищення податкового кредиту, що
вплинуло на заниження суми податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет.

Отже, враховуючи викладене, перевіркою
встановлено, що ТОВ «Криворізький
хлібозавод №1» проводило операцію з
експорту товару, яка не мала під собою
мети отримання доходу, а була
направлена на подальшу мінімізацію
сплати ПДВ.

Таким чином, в порушення п.п.14.1.179, п.п.
14.1.181, п.14.1 ст.14, п. 188.1 ст.188, п.198.3 ст.198,
п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України
з урахуванням норм пп. 14.1.36 п.14.1, пп. 14.1.231
п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 №2755- VI, ТОВ «Криворізький
хлібозавод №1» по придбанню товару за
економічно недоцільними угодами, які в
подальшому реалізовано на експорт
завищено податковий кредит на загальну
суму ПДВ 25 036,82 грн., у т. ч. у жовтні 2013
року на суму ПДВ 16 237,91 грн., у грудні 2013
року на суму ПДВ 8 798,91 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із
того, що об'єктом оподаткування є певні
операції між конкретними суб'єктами
господарювання, а не договори, укладені
між ними.

Підставою для відсутності у платника
податків права на отримання податкових
переваг є відсутність необхідних
первинних документів, що підтверджують
здійснення операцій або недоліки таких
документів.

Для надання оцінки правомірності
проведення позивачем податкового
обліку, суд перевіряє відповідність
вимогам законодавства первинних
документів, їх наявність, що
вимагається нормативно-правовими
актами та безпосередньо укладеними
угодами, що в свою чергу в певній мірі
свідчить про реальність таких
операцій.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарська
операція це дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, а первинний документ
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Статтею 9 вказаного Закону визначено,
що підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Первинні документи повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно статті 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Також належить враховувати вимоги
«Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року
№88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14-2.16
Положення, первинні документи повинні
мати обов'язкові реквізити, у тому
числі: зміст та обсяг господарської
операції, одиниця виміру господарської
операції (у натуральному та/або
вартісному виразі), посади і прізвища
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення.

Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що Податковий кодекс
України не ставить право платника
податку на додану вартість на
податковий кредит в залежність від дій
або бездіяльності його контрагентів чи
відсутності їх за місцезнаходженням,
так само відсутності у контрагентів
основних фондів, кваліфікованого
персоналу тощо. В разі порушення
контрагентом податкової дисципліни
відповідальність та негативні
наслідки мають настати саме для цієї
особи.

Чинне законодавство не зобов'язує
платника податків перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства та його
безпосередню наявність за
місцезнаходженням перед тим, як
відносити відповідні суми витрат до
валових витрат та суми податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду від 19
червня 2013 року №К/9991/63643/12.

Щодо висновку відповідача про
отримання безповоротної фінансової
допомоги та відповідно
безпідставності віднесення до складу
витрат сум витрат, пов'язаних з
отриманням доходів від реалізації
хлібобулочних виробів, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Висновок відповідача про завищення
суми витрат у загальному розмірі 715708,30
грн., у тому числі: за ІІ-ІУ квартал 2012
року - 357411,87 грн., за 2013 рік - 358296,43 грн. та,
як наслідок, заниження податку на
прибуток у загальному розмірі 143133,00
грн., у тому числі: за ІІ-ІУ квартал 2012
року - 75057,00 грн., за 2013 рік - 68076,00 грн.
ґрунтується на твердженні про
порушення п. 138.4 ст. 138 ПКУ, оскільки, на
думку Криворізької ОДПІ, відсутні
доходи, які безпосередньо формують
понесені витрати у вищезазначеному
розмірі у відповідних податкових
періодах, оскільки як зазначено у акті
перевірки, «в ході проведення
перевірки первинних документів на
реалізацію (товарно-транспортні
накладні - ТТН хліб) встановлено, що у
графі «прийняв вантажоотримувач»
відсутні підписи, печатка та реквізити
особи, що дійсно отримувала
реалізований товар, тобто передачі
права власності на товар не передано, а
отже не відбулося передачі права на
розпорядження товарами, як власник, як
це визначено пп.. 14.1.191 п. 14.1 ст. НПКУ».

Виходячи з вищезазначеного, відповідач
вважає, що оскільки п. 138.4 ст. 138 ПКУ
передбачено, що витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Отже, на думку відповідача, ТОВ
«Криворізький хлібозавод №1» не мало
права на віднесення до складу витрат
відповідних періодів, оскільки
відсутні доходи, які б підтверджували
правомірність понесення та включення
відповідних витрат, при цьому, оплату,
що надходила у якості готівкової
виручки від реалізації, саме
хлібобулочних виробів, відповідач
вважає наданням безповоротної
фінансової допомоги, кваліфікуючи дану
господарську операцію (оплата
хлібобулочних виробів кінцевими
споживачами) на власний розсуд,
спотворюючи її економічну сутність.

Суд зазначає, що таке твердження
Криворізької ОДПІ не відповідає
фактичним обставинам здійснення
господарської діяльності ТОВ
«Криворізький хлібозавод №1» з
наступних підстав.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про
порядок заповнення та застосування
спеціалізованої товарно-транспортної
накладної на відпуск хлібобулочних
виробів, затвердженої наказом
Міністерства аграрної політики
України від 06.06.2001р.,
товарно-транспортна накладна за формою
№ 1-ТТН (хліб) - це єдиний первинний
документ, який є підставою для списання
товарно-матеріальних цінностей
підприємством, що здійснило їх відпуск,
для дозволу на вивіз їх з території
підприємства-постачальника, для
оприбуткування їх підприємством-
одержувачем, а також для складського,
оперативного і бухгалтерського обліку
товарно- матеріальних цінностей у
межах України. Вона оформлюється
виробником на кожний рейс автомобіля і
для кожного вантажоодержувача окремо.

З даної норми випливає обов'язковість
складання товарно-транспортної
накладної за формою 1-ТТН (хліб) не лише
для перевезення хлібобулочних виробів,
але й для списання
товарно-матеріальних цінностей
підприємством, тому, суд вважає, що
оскільки така документація
підприємством оформлювалась,
відповідно відсутні підстави вважати,
що ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» не
отримувало доходів від реалізації
хлібобулочних виробів, оплату за які
підприємство отримувало у вигляді
готівкових коштів, які оприбутковані у
касі підприємства за допомогою
реєстратора розрахункових операцій.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995р. №265/95-ВР,
розрахункова операція - приймання від
покупця готівкових коштів, платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо
за місцем реалізації товарів (послуг),
видача готівкових коштів за повернутий
покупцем товар (ненадану послугу), а у
разі застосування банківської
платіжної картки - оформлення
відповідного розрахункового документа
щодо оплати в безготівковій формі
товару (послуги) банком покупця або, у
разі повернення товару (відмови від
послуги), оформлення розрахункових
документів щодо перерахування коштів у
банк покупця.

Слід зазначити, що відповідно до пп.
14.1.257 п.14.1 ст. 14 ПКУ, безповоротна
фінансова допомога - це сума коштів,
передана платнику податків згідно з
договорами дарування, іншими подібними
договорами або без укладення таких
договорів.

З даних норм випливає, що приймання від
покупця готівкових коштів та їх
подальше оприбуткування у касі
підприємства за допомогою реєстратора
розрахункових операцій, можливе лише у
разі реалізації товарів (послуг), а тому
суд зазначає, що твердження
відповідача про отриману безповоротну
фінансову допомогу є безпідставним та
необгрунтованим, оскільки, як було
з'ясовано в судовому засіданні, жодних
договорів про надання безповоротної
фінансової допомоги підприємством не
укладалось, а отримані готівкові кошти
визначені та ідентифіковані як виручка
за реалізовані хлібобулочні вироби
кінцевим споживачам на підставі
товарно-транспортних накладних 1-ТТН
(хліб), які, як зазначено вище, є
підставою для списання
товарно-матеріальних цінностей, а
відтак і для відображення понесених
витрат у відповідних податкових
періодах, в яких визнано доходи.

Однією з підстав про неправомірність
твердження про відсутність доходів є
також дані бухгалтерського обліку,
відповідно до яких по б/р 26 «Готова
продукція», який призначений
узагальнювати інформацію про
наявність та рух готової продукції
підприємства.

Судом не може бути поставлено під
сумнів відсутність виробництва
хлібобулочних виробів, адже відповідно
до додатку 2 акту перевірки б/р 26
кореспондує з б/р 901 «Собівартість
реалізації», а відповідна
бухгалтерська проводка Дт 901 Кт 26 такої
кореспонденції, тобто списання у
бухгалтерському обліку реалізованої
продукції має значний сумарний об'єм,
що спростовує твердження відповідача
про відсутність реалізації товарів.

Також, необхідно зазначити, що
позивачем було відображено відповідні
суми реалізації хлібобулочних виробів
у складі податкової звітності з
податку на додану вартість, а саме у
відповідних реєстрах отриманих та
виданих податкових накладних, так і у
податковій звітності з податку на
прибуток у складі відповідних доходів,
а саме у рядку 02 відповідних періодів
декларації з податку на прибуток, що є
підставою для твердження про
відсутність порушень п. 138.4 ст. 138
Податкового кодексу України, а тому
дана обставина є підставою для
спростування висновку про заниження
податку на прибуток у загальному
розмірі 143133,00 грн.

Щодо твердження податкового органу про
відсутність підписів у
товарно-транспортних накладних 1-ТТН
(хліб), суд зазначає, що таке твердження
не відповідає дійсності, оскільки
податковим органом не встановлено та
не зазначено, в яких саме накладних та в
яких періодах відсутні такі підписи
або відповідна ідентифікація осіб, що
їх підписали.

Крім того, представником позивача
зазначено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідні
товарно-транспортні накладні в
більшості оформлені відповідно до
діючого законодавства. Відсутність в
деяких накладних ідентифікації осіб,
які підписали таку накладну,
пояснюється лише відмовою кінцевих
споживачів повідомляти свої анкетні
дані повністю або частково, а також
можливим повідомленням недостовірних
відомостей.

На підставі вищезазначеного, суд
дійшов висновку про відсутність
порушень, передбачених п. 138.4 ст. 138 ПК
України, оскільки реалізацію саме
хлібобулочних виробів підтверджено
первинними документами, суми доходів
від такої реалізації відображено у
податковій звітності за відповідні
періоди, позивачем отримано готівкові
кошти, оприбутковані у касі
підприємства за допомогою реєстратора
розрахункових операцій, що також
відображено у книзі обліку
розрахункових операцій, а тому
віднесення до складу витрат суми
придбання товарно-матеріальних
цінностей у розмірі 715 708, 30 грн., у тому
числі: за ІІ-ІУ квартали 2012 року у сумі
357 411,87 грн., за 2013 рік у сумі 358 296,43 грн.,
які пов'язані з отриманням відповідних
доходів, є правомірним та
обгрунтованим, а висновок відповідача
про заниження податку на прибуток у
загальній сумі 143 133,00 грн. у тому числі
за ІІ-ІУ квартали 2012 року у сумі 75 057,00
грн., за 2013 рік у сумі 68 076,00 грн.
протиправним та таким, що не відповідає
податковому законодавству.

Щодо висновку відповідача про
завищення податкового кредиту у сумі
143141,00 грн., який ґрунтується на підставі
п. 198.3 ст. 198 ПКУ, відповідно до якого не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях поза межами
господарської діяльності платника
податку, суд зазначає, що підставою для
такого висновку слугувало твердження,
відповідно до якого відповідач вважає
придбання матеріальних запасів, які
використано у негосподарській
діяльності на загальну суму 143141,00 грн.,
оскільки, як зазначено у акті перевірки
«перевіркою не встановлено фактичної
реалізації хлібобулочних виробів, тому
витрати, що формують собівартість
даної продукції не включається до
складу витрат звітних періодів, а суми
податку на додану вартість по
матеріалах, які були списані
відповідно до калькуляцій на
собівартість готової продукттії. яка
не реалізована, повинні бути
відкориговані. у тому числі по
періодах: за квітень 2012 року - 7943,00 грн.,
за травень 2012 року - 8129,00 грн., за червень
2012 року - 6985,00 грн., за липень 2012 року -
8014,00 грн., за серпень 2012 року - 7674,00 грн.,
за вересень 2012 року - 7908,00 грн., за
жовтень 2012 року - 8563,00 грн., за листопад
2012 року - 7643,00 грн., за грудень 2012 року -
8623,00 грн., за січень 2013 року - 5972,00 грн., за
лютий 2013 року - 5348,00 грн., за березень 2013
року - 6001,00 грн., за квітень 2013 року - 5835,00
грн., за травень 2013 року - 5922,00 грн., за
червень 2013 року - 6401,00 грн., за липень 2013
року - 6283,00 грн., за серпень 2013 року - 5890,00
грн., за вересень 2013 року - 5967,00 грн., за
жовтень 2013 року - 22460,00 грн., за листопад
2013 року - 6004,00 грн., за грудень 2013 року -
14613,00 грн.

Відповідно до пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПКУ
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпоряджання товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПКУ об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПКУ право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операттій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Ягідно із п. 198.3. ст. 198 ПКУ податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Крім, того відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПКУ
не відносяться до податкового кредиту
суми податку сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Враховуючи вищезгадані норми слід
зазначити, що п.198.3 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Також, суд зазначає, що відповідно до п.
192.1 ст. 192 ПКУ коригування податкових
зобов'язань та податкового кредиту має
проводитись у разі якщо після
постачання товарів/послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за постачанням перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг,
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту постачальника та
отримувача підлягають відповідному
коригуванню.

Отже, суд вважає, що висновок
контролюючого органу стосовно
завищення податкового кредиту є
безпідставним, оскільки податкові
накладні у позивача є в оригіналі, були
надані під час проведення перевірки,
відповідають нормам Податкового
кодексу України, а також вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», а отже
правомірно віднесено до складу
податкового кредиту відповідних
звітних періодів суму податку на
додану вартість у розмірі 143141,00 грн.

Щодо завищення позивачем суми
податкового кредиту при здійсненні
експортних операцій, суд зазначає, що
при проведенні перевірки було
встановлено, що за перевіряємий період
ПрАТ «Інгулецький хлібозавод» (назва
до реорганізації) придбало у ПП
«Новинтех» товарно - матеріальні
цінності (висівки пшеничні
негранульовані) відповідно до договору
поставки №070213 від 07.02.2013р. на загальну
суму 107 497,20 грн., у тому числі ПДВ 20% 17916,20
грн.; у ПП «Прозір» відповідно до
договору про надання транспортних
перевезень №130208 від 08.02.2013р. -
транспортні послуги на загальну суму
21157,02 грн., у тому числі ПДВ 20% 3526,17 грн.; у
ТОВ «Агропродукт-Херсон» - послуги з
переробки (грануляції) висівок
пшеничних негранульованих на загальну
суму 16060,38 грн., у тому числі ПДВ 20% 2676,73
грн., а також транспортно-експедиційні
послуги на загальну суму 2 856,24 грн., у
тому числі ПДВ 20% 476,04 грн.

Відповідно до укладеного договору
№26-2013 від 16.09.2013р. про надання послуг по
декларуванню та митному оформленні
вантажів придбані у ФОП ОСОБА_12 (НОМЕР_1)
на суму 1200,00 грн. без ПДВ та у ТОВ
«Будтехінжинірінг» відповідно до
договору №11/06 від 06.11.2013р. на суму 2650,00
грн., у тому числі ПДВ 441,67 грн., які в
подальшому були реалізовані на експорт
Компанії ЕХРЕRTOS VENTURE LP Партнерство з
обмеженою відповідальністю
представленою Генеральним партнером
WINTON ASSOCIATES LIMITED згідно контракту
№WB-B/3001-13 від 30.01.2013р. на загальну суму 133
135,40 грн. із застосуванням ставки
податку на додану вартість у розмірі
«0»%.

Суд вважає, що податковий орган при
порівнянні фактурної вартості
реалізованої продукції по МД із
сукупною сумою ціни з ПДВ, сплаченої за
дану продукцію на території України,
дійшов протиправного висновку, що
підприємством отримано фінансовий
результат від проведеної операції на
експорт у вигляді збитку у загальній
сумі 18285,14 грн., що не відповідає діючому
податковому законодавству, на підставі
наступного.

Позиція податкового органу полягає у
тому, що реалізація продукції за ціною
нижче собівартості її придбання та
послуг з обробки не узгоджується з
поняттям «господарської діяльності»,
метою якої є одержання доходу, що
виключає можливість віднесення сум
ПДВ, сплачених у вартості таких ТМЦ та
послуг, які використовувались при їх
реалізації, до складу податкового
кредиту.

Згідно п. п. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Розумна економічна причина (ділова
мета) - причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків має
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

До складу доходів підприємства, що
враховується при визначенні об'єкта
оподаткування по зазначеній операції
було включено суму 133 135,40 грн. (сума
реалізації на експорт без ПДВ).

До складу витрат підприємства, що
враховуються при визначені об'єкта
оподаткування по зазначеним операціям
було включено суму грн. (126 183,78
грн./вартість придбаних продукції та
послуг без ПДВ).

Суми податку на додану вартість,
відображені ТОВ «Криворізький
хлібозавод №1» у складі податкового
кредиту, підтверджені відповідними
податковими накладними, як це
передбачено положеннями пункту 198.6 ст.
198 ПК України, що не заперечується
перевіряючими в акті перевірки.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України від 13.03.2012р. №4495-УІ, митною
вартістю товарів, що переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

До митної вартості товарів, що
вивозяться (експортуються), також
включаються фактичні витрати, якщо
вони не були раніше до неї включені: а)
на навантаження, вивантаження,
перевантаження, транспортування та
страхування до пункту перетинання
митного кордону України; б) комісійні
та брокерські винагороди; в) ліцензійні
та інші платежі за використання
об'єктів права інтелектуальної
власності, які покупець повинен прямо
чи побічно здійснити як умову продажу
(експорту) товарів, які оцінюються.

Митна вартість товарів, що вивозяться
(експортуються) з України на підставі
договору, відмінного від договорів
купівлі-продажу чи міни, визначається
на основі ціни, підтвердженої
комерційними, транспортними,
банківськими, бухгалтерськими та
іншими документами, що містять
відомості про вартість товарів, які
оцінюються, з урахуванням витрат на
транспортування та страхування
товарів до пункту перетинання митного
кордону України.

Податковим органом під час перевірки
встановлено, що ТОВ «Криворізький
хлібозавод №1» придбаваючи у
контрагентів-постачальників
товарно-матеріальні цінності та
послуги на загальну суму 151 420,54 грн., у
тому числі ПДВ 20% 25036,82 грн., в подальшому
реалізував означений товар на експорт
на суму 133 135,40 грн., отримавши при цьому
фінансовий результат від проведених
операцій на експорт - збиток у
загальному розмірі 18285,14 грн. Тобто,
реалізацію придбаних товарів
здійснено за цінами нижчими ніж ціни
придбання.

Суд не погоджується с посиланням
перевіряючих на те, що Податковим
кодексом України встановлено, що
тільки у межах господарської
діяльності платника податків у зв'язку
з придбанням або виготовленням товарів
та послуг, платник податку має право на
віднесення таких сум до складу
податкового кредиту звітного періоду,
оскільки факт придбання підприємством
товарів та послуг у контрагентів -
постачальників на загальну суму 126 183,78
грн., без врахування ПДВ та факт
реалізації товарів на суму 133 135,40 грн.
(сума реалізації на експорт без ПДВ)
підтверджується долученими до
матеріалів справи первинними
документами, які були досліджені судом.

Таким чином, встановлено, що у
перевіряємому періоді за цими
правочинами підприємство отримало
Фінансовий результат у сумі 6951,62 грн.,
що свідчить саме про отримання
прибутку.

Щодо посилань податкового органу на
той факт, що сума придбання у
контрагентів- постачальників товару та
послуг з урахуванням податку на додану
вартість є більшою ніж сума реалізації
останнім цього товару на експорт, слід
зазначити, що поняття терміну
«експорт» регулюється Законом України
«Про зовнішньоекономічну діяльність»
від 16.04.1991 року №959-ХП.

Експорт (експорт товарів) - продаж
товарів українськими суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності
іноземним суб'єктам господарської
діяльності (у тому числі з оплатою у
негрошовій формі) з вивезенням або без
вивезення цих товарів через митний
кордон України, включаючи реекспорт
товарів.

Поняття «експорт» регулюється
положеннями Митного кодексу України
від 13 березня 2012 року N 4495-VI, зокрема,
експорт (остаточне вивезення) - це
митний режим, відповідно до якого
українські товари випускаються для
вільного обігу за межами митної
території України без зобов'язань щодо
їх зворотного ввезення.

Також згідно абз. «а» пп.195.1.1 п.195.1 ст.195
ПК України вивезення товарів за межі
митної території України у митному
режимі експорту оподатковуються за
нульовою ставкою.

Суд не погоджується із висновками
податкового органу про те, що оскільки
ПДВ не враховується при визначенні
бази оподаткування податком на
прибуток, необхідність виключення ПДВ
зі складу собівартості та доходів
передбачена правилами оподаткування
податком на прибуток, а саме: п.п.135.4.1
пункту 135.4 статті 135, пункту 138.8 статті
138, підпункту 139.1.6 пункту 139 статті 139
Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що відповідно до
підпункту 135.4.1 пункту 135.4 ст.135
Податкового кодексу України дохід від
операційної діяльності визначається в
розмірі договірної (контрактної)
вартості, але не менше ніж сума
компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань та включає: дохід від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, у тому числі винагороди
комісіонера (повіреного, агента тощо);
особливості визначення доходів від
реалізації товарів, виконання робіт,
наданих послуг для окремих категорій
платників податків або доходів від
окремих операцій.

В той же час, згідно з п. 138.8 ст. 138 ПКУ
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг.

Окрім того, база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового зв'язку). До
складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг - п. 188.1 ст.188 Податкового
кодексу України.

У відповідності до пп.139.1.6 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат - суми
податку на прибуток, податку на додану
вартість, включеного до ціни товару
(роботи, послуги), що придбаваються
платником податку для виробничого або
невиробничого використання.

Для платників податку, які не
зареєстровані як платники податку на
додану вартість, до складу витрат
входять суми податків на додану
вартість, сплачених у складі ціни
придбання товарів, робіт, послуг,
вартість яких належить до витрат
такого платника податку.

У разі, якщо платник податку,
зареєстрований як платник податку на
додану вартість, одночасно проводить
операції з продажу товарів (виконання
робіт, надання послуг), що
оподатковуються податком на додану
вартість та звільнені від
оподаткування або не є об'єктом
оподаткування таким податком, податок
на додану вартість, сплачений у складі
витрат на придбання товарів, робіт,
послуг, які входять до складу витрат, та
основних засобів і нематеріальних
активів, що підлягають амортизації,
включаються відповідно до витрат або
вартість відповідного об'єкта основних
засобів чи нематеріального активу
збільшується на суму, що не включена до
податкового кредиту такого платника
податку згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 195.1 ст.195 Податкового кодексу
України передбачено, що за нульовою
ставкою оподатковуються операції з
експорту товарів, якщо їх експорт
підтверджений митною декларацією,
оформленною відповідно до вимог
Митного кодексу України.

За викладених обставин та враховуючи,
що підприємством було експортовано
товар за нульовою ставкою у
відповідності до вимог п. 195.1ст. 195
Податкового кодексу України, ТОВ
«Криворізький хлібозавод №1» є
платником податку на додану вартість,
на нього не поширюється дія підпункту
139.1.6 пункту 139.1 ст.139 Податкового
кодексу України в частині, яка
відноситься до платників податків, які
не зареєстровані як платники податку
на додану вартість та до складу витрат
яких входять суми податку на додану
вартість, сплачених у складі ціни
придбання товарів, робіт, послуг,
вартість яких належить до витрат
такого платника податку.

Оскільки експортні операції є об'єктом
оподаткування ПДВ, експортер має право
на бюджетне відшкодування сум ПДВ,
сплачених постачальникам. Платники
податку на додану вартість при
документальному підтвердженні
фактичної реалізації товару за митну
територію України і наданні
розрахунків експортного відшкодування
за підсумками податкового періоду має
право на отримання такого
відшкодування протягом 30 календарних
днів з дня пред'явлення документів.

Порядок визначення суми, що підлягає
відшкодування з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
регулюється ст. 200 Податкового кодексу
України.

Суд зазначає, що посилання податкового
органу на те, що сукупна сума ціни (з
ПДВ), сплаченої за продукцію та послуги
на території України, є більшою ніж
сума реалізації продукції на експорт
за нульовою ставкою оподаткування
згідно п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу
України, безпідставне, оскільки, на
думку суду, податковим органом
помилково враховано ПДВ до вартості
продукції, тому що сплачений саме
постачальникам, а не до Державного
бюджету України податок на додану
вартість при експорті підлягає
поверненню експортеру.

Правовий аналіз вищезазначених норм
свідчить про те, що приписи Податкового
кодексу України не ставлять в
залежність право платника податків на
формування валових витрат та
податкового кредиту підприємства від
наявності чи відсутності доходу по
окремим господарським операціям,
оскільки вказане не може свідчити про
відсутність можливості отримання
доходу з усієї господарської
діяльності.

Таким чином, Податковий кодекс України
не встановлює жодних інших вимог, крім
вказаних вище, щодо визначення валових
витрат та формування податкового
кредиту. При цьому, порядок визначення
валових витрат та формування
податкового кредиту не має зв'язку з
фінансовим результатом звітного
періоду.

Також, Податковий кодекс України не
містить жодних посилань на залежність
права платника податків віднести
витрати, понесені ним у господарській
діяльності, від отримання прибутку.
Тобто зіставлення рівня витрат,
понесених в процесі господарської
діяльності підприємства, з розміром
доходу, отриманого підприємством, не
передбачено податковим
законодавством, навіть збиткові
операції є складовими господарської
діяльності підприємства, що відповідає
пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, оскільки
господарська діяльність повинна бути
спрямована на одержання доходу, а не
прибутку, а також для господарської
діяльності принциповим є намір
одержати дохід, а не його фактичне
одержання.

Таким чином, суд вважає, що ТОВ
«Криворізький хлібозавод №1» було
підтверджено право на податковий
кредит в сумі 25036,82 грн. на підставі норм
Податкового кодексу України.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що зазначені
господарські операції пов'язані з
господарською діяльністю ТОВ
«Криворізький хлібозавод №1» та
спрямовані на отримання прибутку, що
також підтверджується наданим
документальним оформленням операцій
між позивачем та його контрагентами.

Згідно статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Згідно частини 2
цієї статті, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Перевіривши оскаржувані податкові
повідомлення-рішення №, №
від 22.05.2014 року на відповідність
частині третій статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку про їх
протиправність та наявність підстав
для їх скасування, у зв'язку із чим
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету України.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Криворізький хлібозавод №1» до
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №,
№ від 22.05.2014 року - задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
22.05.2014 року №, №.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Криворізький
хлібозавод №1» сплачений судовий збір
в сумі 487,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 07
липня 2014 року.

Суддя В.В. Кальник