Справа № 504/1587/14-а
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 р.м.ОдесаСправа № 504/1587/14-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції:
Барвенко В.К.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурія О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління соціального захисту
населення Комінтернівської районної
державної адміністрації Одеської
області на постанову
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 09 червня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління соціального
захисту населення Комінтернівської
районної державної адміністрації
Одеської області про визнання
незаконними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25.04.2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до управління соціального
захисту населення Комінтернівської
районної державної адміністрації
Одеської області про визнання
незаконними дій щодо відмови у видачі
талонів на безоплатний проїзд
залізничним, водним, повітряним або
міжміським автомобільним транспортом,
зобов'язання видати талони на
безоплатний проїзд в порядку,
передбаченому Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Постановою Комінтернівського
районного суду Одеської області від 09
червня 2014 року позов задоволений;
визнано неправомірними дії
відповідача пов'язані з відмовою у
видачі позивачу посвідчення та аркушу
талону на пільговий проїзд один раз на
рік (туди і назад) залізничним, водним,
повітряним або міжміським
автомобільним транспортом за формою,
яка діяла на 1 січня 1992 року; зобов'язано
відповідача видати позивачу
посвідчення та аркуш талону на
пільговий проїзд один раз на рік (туди і
назад) залізничним, водним, повітряним
або міжміським автомобільним
транспортом за формою, яка діяла на 1
січня 1992 року.

Не погоджуючись з ухваленим у справі
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нову про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є інвалідом Великої
вітчизняної війни I групи і має право на
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни - інвалідів
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням серії Є №011406, виданим
19.12.2011 року.

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до Управління соціального захисту
населення в Комінтернівському районі
Одеської області із заявою про видачу
йому талонів безкоштовного проїзду
залізницею чи на суднах транзитних та
місцевих ліній річкового флоту
територіями держав-учасниць Угоди один
раз на рік (туди та назад).

Листом № 01-24/3189 від 27.11.2013 року позивачу
було відмовлено, як інваліду війни, в
наданні безкоштовних талонів проїзду в
країни СНД, оскільки підставою для
надання такої пільги є документи,
видані за формами, що діяли станом на 01
січня 1992 року.

Правовий статус ветеранів війни,
визначає Закон України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту», розділом 3 якого
передбачені пільги ветеранам війни та
гарантії їх соціального захисту,
стаття 13 якого передбачає пільги
інвалідам війни та особам, прирівняним
до них.

Відповідно до ст.4 Закону ветеранами
війни є особи, які брали участь у
захисті Батьківщини чи в бойових діях
на території інших держав. До ветеранів
війни належать: учасники бойових дій,
інваліди війни, учасники війни.

Пункт 6 Рішення Конституційного Суду
України від 01.12.2004р. № 20-РП/04 встановлює,
що «... ветеранами війни є особи, які
брали участь у захисті Батьківщини чи в
бойових діях на території інших держав.
Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантій їх соціального
захисту», а саме розділ 11 цього Закону
визначає поняття і зміст статусу
ветеранів війни (учасники бойових дій,
інваліди війни, учасники війни) та осіб,
на яких поширюється дія його положень.
Це колишні військовослужбовці ..., які
безпосередньо ...як у воєнний, так і в
мирний час, виконували інші обов'язки
військової служби та тилового
забезпечення, пов'язані з необхідністю
захисту Батьківщини, у тому числі з
ліквідацією наслідків Чорнобильської
катастрофи, ядерних аварій...».

Відповідно до ст.2 цього Закону права та
пільги для ветеранів війни і членів їх
сімей, встановлені раніше
законодавством України і
законодавством колишнього СРСР, не
можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни. Нормативні акти
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права та пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Відповідно до ст.9 Конституції України,
діючі міжнародні договори є частиною
національного законодавства України.

Згідно з ст.17 Конституції України,
держава забезпечує соціальний захист
громадян України, які знаходяться на
службі у Збройних Силах України або
інших військових формуваннях.

Відповідно до ст.2 Угоди «Про взаємне
визнання прав на пільговий проїзд для
інвалідів та учасників Великої
Вітчизняної війни, а також осіб, які до
них прирівняні» від 12.03.1993р., інвалідам
Великої Вітчизняної війни 2 групи та
особам, прирівняним до них, надасться
право безкоштовного проїзду
залізницею чи на суднах транзитних та
місцевих ліній річкового флоту
територіями держав-учасниць цієї Угоди
один раз на рік (туди та назад) та з
50-відстоковою знижкою повітряним,
водним чи міжміським автомобільним
транспортом.

Додатком 1 до зазначеної Угоди
визначені категорії громадян,
прирівняних за пільгами на проїзд у
міжміському транспорті до інвалідів
Великої Вітчизняної війни, до яких,
зокрема відносяться інваліди з числа
військовослужбовців, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії чи каліцтва, отриманих під час
захисту колишнього СРСР або під час
виконання інших обов'язків військової
служби.

Дія цієї Угоди поширюється на
інвалідів і учасників Великої
Вітчизняної війни, а також осіб,
прирівняних до них, для яких
встановлені пільги на проїзд на
відповідних видах транспорту згідно з
додатками 1,2,3.

Підставою для придбання пільгового
проїзного квитка є посвідчення та
аркуш талонів на пільговий проїзд,
видані відповідними органами
колишнього СРСР або Сторонами за
формою, що діяла на 1 січня 1992 року, за
місцем постійного проживання особи,
яка має право на пільговий проїзд (ст. 7
Угоди ). Тобто, основними документами
для придбання пільгового проїзного
квитка є саме посвідчення та аркуш
талонів на пільговий проїзд, які
видають саме УПСЗН, тобто відповідач по
цій справі.

Як вбачається з зазначеної Угоди, її
мета - це взаємне визнання
Державами-учасниками прав інвалідів,
не тільки Великої Вітчизняної війни,
але ж і осіб, які прирівняні до них.

Зазначені пільги були представлені
законодавством колишнього СРСР, та в
подальшому - в законодавстві України,
зокрема, в Законі України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

Пунктом 21 ст. 13 цього Закону
встановлено, що інвалідам 1 і 2 груп
надається право безплатного проїзду
один раз на рік (туди і назад)
залізничним, водним, повітряним або
міжміським автомобільним транспортом,
а особам, які супроводжують інвалідів
1 групи (не більше одного
супроводжуючого) - 50% знижка вартості
проїзду один раз на рік ( туди і назад )
зазначеними видами транспорту.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач у відповідності
до положень Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» є інвалідом війни
1 групи і відповідно має право на знижку
з вартості проїзду один раз на рік на
проїзд залізничним, водним, повітряним
чи міжміським транспортом.

За таких обставин, відповідач
зобов'язаний був видати позивачу
посвідчення та аркуш талонів на
пільговий проїзд за формою, яка діяла
на 1 січня 1992 року за місцем постійного
проживання.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
вірно застосував норми матеріального
закону та вирішив справу по суті
правильно, тому постанова суду першої
інстанції в порядку ст.200 КАС України
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - залишенню без
задоволення.

Керуючись, ст.ст. 182-3, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
соціального захисту населення
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області -
залишити без задоволення, а постанову
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 09 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
А.В. Крусян

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
О.І. Шляхтицький