Справа № 2а/0470/2044/11
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року м. Київ
К/800/10796/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Олексієнко М.М. , Швець В.В. ,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Міністерства внутрішніх справ України
на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.11.2013р. та постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 13.02.2014р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України
про стягнення грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Міністерства
внутрішніх справ України з вимогами
про стягнення з відповідача на його
користь грошового забезпечення в сумі
61661,25 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000
грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.11.2013р. позов задоволено частково.
Зобов'язано Міністерство внутрішніх
справ України виплатити позивачу
грошове забезпечення за період з
22.09.2009р. по 13.05.2010р. в розмірі
33003,45 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13.02.2014р. скасовано постанову суду
першої інстанції в частині
зобов'язання відповідача виплатити
позивачу грошове забезпечення з
урахуванням суми матеріальної
допомоги на оздоровлення за 2010р. в сумі
3793,50 грн. та цій частині ухвалено нове
рішення про відмову в позові. В решті
постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник
Міністерства внутрішніх справ
України, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами, просить судові
рішення скасувати і ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач проходить
службу в органах внутрішніх справ
України з 14.06.1994р. Наказом Міністра
внутрішніх справ України від 24.11.2008р. №
1789 позивача призначено старшим
оперуповноваженим в особливо важливих
справах 6-го міжрегіонального відділу
(м. Дніпропетровськ) Управління по
боротьбі з організованою злочинністю
на транспорті ГУБОЗ МВС України.

Наказом Міністра внутрішніх
справ України від 27.07.2009р. № 323 дск
Управління по боротьбі з організованою
злочинністю на транспорті МВС України
було ліквідовано.

27.07.2009р. позивача виведено за штат
у зв'язку із скороченням 6-го
міжрегіонального відділу (м.
Дніпропетровськ) Управління по
боротьбі з організованою злочинністю
на транспорті Управління БОЗ МВС
України та зараховано у розпорядження
Міністерства внутрішніх справ
України.

З 27.07.2009р. по 10.08.2009р. за період
перебування поза штатом позивачу
виплачено грошове забезпечення. За
період з 10.08.2009р. по 21.09.2009р. позивач
перебував у черговій відпустці та йому
виплачено матеріальну допомогу на
оздоровлення за 2009р.

Наказом Міністра внутрішніх
справ України від 14.05.2010р. № 836 о/с
позивача було відряджене у
розпорядження Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області.

Наказом начальника Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області від 25.05.2010р. №131 о/с позивача
призначено на посаду старшого
уповноваженого сектору карного
розшуку Павлоградського міського
відділу (з обслуговування міста
Павлоград та Павлоградського району) з
14.05.2010р. Тобто, до 14.05.2010р. позивач
перебував в розпорядженні органів
внутрішніх справ України.

Статтею 18 Закону України «Про
міліцію» передбачено, що порядок та
умови проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пп. «в» п. 40
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29.07.1991р.
№114, при здійсненні
організаційно-штатних заходів особи
начальницького складу можуть
зараховуватися в розпорядження органу
внутрішніх справ на строк не більше 15
діб. У виняткових випадках, пов'язаних з
особливими обставинами, перебування в
розпорядженні органу внутрішніх справ
понад 15 діб, але не більше двох місяців,
допускається з дозволу Міністра
внутрішніх справ. До цього строку не
зараховуються періоди перебування в
установлених цим Положенням
відпустках, крім відпусток по
вагітності, родах і догляду за дитиною,
на лікуванні (обстеженні) у лікувальних
закладах.

Відповідно до п.п.1.5, 1.6 Інструкції
про порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженої наказом
МВС України від 31 грудня 2007 року №499
(далі - Інструкція), підставою для
виплати грошового забезпечення є наказ
начальника органу внутрішніх справ про
призначення на штатну посаду, яка
входить у його номенклатуру, наказ
ректора вищого навчального закладу про
зарахування на навчання або наказ про
зарахування в розпорядження
відповідного органу та встановлення
конкретного розміру окладів, надбавок,
доплат тощо. Грошове забезпечення осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ виплачується
за місцем служби і виключно в межах
асигнувань, затверджених кошторисом
доходів і видатків органу, підрозділу,
закладу чи установи МВС на грошове
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ.

Пунктами 3.4.3-3.4.5 Інструкції
встановлено, що за період перебування
особи рядового і начальницького складу
в розпорядженні органу внутрішніх
справ їй виплачується грошове
забезпечення з розрахунку посадового
окладу за останньою основною штатною
посадою, окладу за спеціальним званням,
надбавки за вислугу років та
додаткових видів грошового
забезпечення. Днем зарахування в
розпорядження вважається день
підписання наказу про зарахування в
розпорядження або день, зазначений у
наказі. При виплаті грошового
забезпечення в період перебування в
розпорядженні не зараховується: час
перебування в черговій відпустці; час
перебування на стаціонарному
лікуванні; час тимчасового виконання
обов'язків за вакантною посадою; час
перебування в дорозі від місця
попередньої служби до відповідного
органу внутрішніх справ; час
перебування на
навчально-екзаменаційних сесіях
заочних, вечірніх відділень вищих
навчальних закладів МВС; час
перебування під арештом у зв'язку з
притягненням до кримінальної
відповідальності в разі закриття
кримінальної справи або винесення
виправдувального вироку - з дня арешту
до дня звільнення включно.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що відповідач
в порушення вказаних вимог не виплатив
позивачу грошове забезпечення за
період з 22.09.2009р. по 13.05.2010р. в розмірі 29
209,95 грн.

При цьому, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано скасував
постанову суду першої інстанції в
частині зобов'язання відповідача
виплати позивачу матеріальної
допомоги на оздоровлення за 2010 рік у
сумі 3 793,5 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.16.3 Інструкції
особам рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ
надається матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань
та допомога для оздоровлення при
щорічній основній відпустці в розмірі,
що не перевищує їх місячного грошового
забезпечення.

Згідно вимогам п. 2.16.4 Інструкції
вказана виплата здійснюється на
підставі наказу про особовий склад, за
яким особа рядового чи начальницького
складу вибуває в чергову відпустку.

Враховуючи те, що позивач не
вибував у відпустку, відсутній
відповідний наказ, то суд апеляційної
інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні позову в цій частині.

Доводи касаційної скарги
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України відхилити, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.11.2013р. та постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 13.02.2014р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Олексієнко М.М.

Швець В.В.