Справа № 826/7436/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 826/7436/14
Окружний адміністративний суд м. Києва,
у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ст. 183-2
КАС України, без призначення судового
засідання та виклику сторін, в порядку
скороченого провадження
адміністративну справу:
за позовом Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
до відповідача-1 Українського
державного університету фінансів та
міжнародної торгівлі
відповідача-2 в.о. ректора Українського
державного університету фінансів та
міжнародної торгівлі Покрещук О.О.
про визнання протиправними дій щодо
надання неповної інформації за запитом
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду
міста Києва надійшла позовна заява
Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» до відповідача-1 Українського
державного університету фінансів та
міжнародної торгівлі та відповідача-2
в.о. ректора Українського державного
університету фінансів та міжнародної
торгівлі Покрещук О.О. про визнання
протиправними дій щодо надання
неповної інформації за запитом на
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30.05.2014 р., відповідно до
вимог п. 1 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
скорочене провадження в
адміністративній справі № 826/7436/14 та
запропоновано відповідачам у
десятиденний строк із дня отримання
копії такої ухвали, надати до суду
письмові заперечення проти позову
разом із засвідченими копіями
письмових доказів на підтвердження
обставин, якими обґрунтовуються такі
заперечення, або письмову заяву про
Ухвала про відкриття скороченого
провадження у справі № 826/7436/14 була
отримана відповідачами 05.06.2014 р.,
доказами чого є повідомлення про
вручення поштового відправлення, які
містяться в матеріалах справи.

Однак, ні станом на 16.06.2014 р., ні станом
на час розгляду даної адміністративної
справи по суті в порядку скороченого
провадження 05.08.2014 р., жодних заперечень
на позовну заяву та/або заяв чи
клопотань від відповідачів до
канцелярії суду не надходило.

Згідно вимог ч. 4 ст. 183-2 КАС України,
суддя розглядає справу в порядку
скороченого провадження одноособово,
без проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі. За результатами розгляду
справи у скороченому провадженні
суддя, оцінивши повідомлені позивачем,
відповідачем обставини, за наявності
достатніх підстав приймає законне та
обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, розглянувши подані
позивачем документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд м.
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, 25.11.2013 р. позивач Всеукраїнська
громадська організація «Комітет
конституційно-правового контролю
України», що зареєстрована в якості
юридичної особи (громадської
організації) відповідно до Закону
України «Про громадські об'єднання»,
направила розпорядникам інформації,
Українському державному університету
фінансів та міжнародної торгівлі, та
в.о. голови приймальної комісії
Українського державного університету
фінансів та міжнародної торгівлі
(надалі - ВНЗ) Покрещуку Олександру
Олексійовичу запит на інформацію з
проханням надати публічну інформацію
про вищий навчальний заклад (ВНЗ), яка
становить суспільний інтерес, у
вигляді належним чином засвідчених
копій нижченаведених документів:

- Статуту ВНЗ;

- Свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;

- Довідки про включення ВНЗ до
Державного реєстру ВНЗ України з
додатками;

- Ліцензії ВНЗ та додатків до неї;

- Витягу ВНЗ із Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців;

- Правил прийому до ВНЗ у 2014 році;

- Положення про приймальну комісію ВНЗ;

- Наказу про затвердження складу
приймальної комісії ВНЗ.

За наслідками зазначеного, 10.12.2013 р.
відповідачі, надавши частину
запитуваної в них інформації, надали
позивачу відповідь на запит вих. №
26/01-1646 від 10 грудня 2013 р., у якій
зазначили: «Згідно з Вашим запитом на
інформацію вих. № 877/4-13 від 25 листопада
2013 р, надсилаємо Вам: - Правила прийому
до Українського державного
університету фінансів та міжнародної
торгівлі у 2014 році; - Положення про
приймальну комісію Українського
державного університету фінансів та
міжнародної торгівлі; - Наказ про
затвердження складу приймальної
комісії Українського державного
університету фінансів та міжнародної
торгівлі. Що стосується решти
документів, можемо повідомити
наступне: У відповідності до ст. 1
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», інформація не
може бути публічною, якщо створена
суб'єктом владних повноважень не під
час виконання суб'єкта владних
повноважень своїх обов'язків.
Постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
30.09.2013 р. № 11 «Про практику застосування
адміністративними судами положень
Закону України від 13 січня 2011 року №
2939-VІ «Про доступ до публічної
інформації» також передбачено, що для
вирішення питання віднесення
інформації до публічної суди
з'ясовують підстави отримання чи
створення запитуваної інформації та
враховують те, що публічна інформація
одержується чи створюється суб'єктами
владних повноважень на виконання
обов'язків, визначених чинним
законодавством. Таким чином, решта
інформації, яка запитується Вами у
зазначеному зверненні не може бути
віднесена до публічної».

Однак, вважаючи отриману відповідь
відповідачів такою, що порушує права
позивача (тобто фактично відмовою у
повному задоволенні запиту на
інформацію), ВГО «Комітет
конституційно-правового контролю
України» звернувся за захистом своїх
порушених прав в судовому порядку до
Окружного адміністративного суду м.
Києва.

Так, дослідивши наявні у справі докази,
проаналізувавши матеріали справи та
вивчивши норми чинного законодавства з
приводу даного спору, суд дійшов до
висновку про наявність достатніх
підстав для задоволення позовних вимог
позивача, зважаючи на наступне.

Відповідачі своєю відповідаю
відмовили позивачу у наданні повної
запитуваної інформації, вказавши у
своєму листі-відповіді суб'єктивну
причину відмови у ненаданні повної
інформації на запит позивача, а саме: 1)
відповідачі, вказують на те, що Статут
ВНЗ, Свідоцтво про реєстрацію ВНЗ,
Довідка про включення ВНЗ до
Державного реєстру ВНЗ України з
додатками, Ліцензія ВНЗ та додатки до
неї, Витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, на думку
відповідачів, є не публічною
інформацією.

Так, своїм листом-відповіддю
відповідачі надали позивачу значно
меншу частину запитуваної позивачем
інформації, що є лише 10 % від загальної
запитуваної у відповідачів публічної
інформації.

Відповідачі є розпорядниками
публічної інформації відповідно до п. 3
ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» та зобов'язані
діяти відповідно до норм Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», що підтверджується
нижченаведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і
не зобов'язаний відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить
до категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до частини другої
статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію,
не оплатила передбачені статтею 21
цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених частиною
п'ятою статті 19 цього Закону.

Тобто, ч. 1 ст. 22 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
передбачені виключні підстави для
відмови запитувачу в наданні неповної
запитаної позивачем інформації.
Підстави, відповідно до яких
відповідачі відмовили позивачу в
наданні неповної запитаної позивачем
інформації відсутні в ч. 1 ст. 22 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації». Отже, відмова
відповідачів в наданні повної
запитуваної інформації є
неправомірною відмовою відповідачів в
задоволенні запиту на інформацію
позивача, що також підтверджується
нижченаведеним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», суб'єктами відносин у
сфері доступу до публічної інформації
є запитувачі інформації -фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень.

Позивач є зареєстрованою, відповідно
до вимог Закону України «Про
громадські об'єднання», юридичною
особою, а отже є суб'єктом запиту -
запитувачем інформації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», розпорядниками
інформації визнаються: «особи, якщо
вони виконують делеговані
повноваження суб'єктів владних
повноважень згідно із законом чи
договором, включаючи надання освітніх,
оздоровчих, соціальних або інших
державних послуг, - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАСУ), відповідач - суб'єкт
владних повноважень, а у випадках
передбачених законом, й інші особи, до
яких звернена вимога позивача.

Саме такий випадок і передбачений ч. 3
ст. 23 Закону України «Про доступ до
публічної інформації», де встановлено,
що скарження рішень, дій чи
бездіяльності розпорядників
інформації до суду здійснюється
відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
«Про вищу освіту», безпосереднє
управління діяльністю вищого
навчального закладу здійснює його
керівник - ректор.

Частина 2 ст. 32 Закону України «Про вищу
освіту» передбачає перелік владних
управлінських функцій, що виконуються
ректором.

Отже, відповідачі є розпорядниками
інформації відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» та належними
відповідачами відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 3
КАСУ.

Так, відповідачі у своєму
листі-відповіді вих. № 26/01-1646 від 10.12.2013
р. не надаючи позивачу повної запитаної
інформації, вказують на те, Статут ВНЗ,
Свідоцтво про реєстрацію ВНЗ, Довідка
про включення ВНЗ до Державного
реєстру ВНЗ України з додатками,
Ліцензія ВНЗ та додатки до неї, Витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, на
думку відповідачів, є не публічною
інформацією.

Дане твердження відповідачів суд
вважає юридично необґрунтованим та
безпідставним з огляду на
нижченаведене.

Інформація, яка була запитана
позивачем у відповідачів є публічною
інформацію, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»,
публічна інформація є відкритою, крім
випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
інформація з обмеженим доступом має
надаватися розпорядником інформації,
якщо він правомірно оприлюднив її
раніше.

Відповідачі також не врахували того, що
останні всю запитувану позивачем
інформацію раніше вже оприлюднили на
своєму офіційному веб-сайті та на
інформаційних стендах свого ВНЗ.

Окрім того, інформація, яка була
запитана у відповідачів, пов'язана зі
вступом до вищого навчального закладу,
та безумовно є інформацією, що
становить значний суспільний інтерес,
оскільки за інформацією: http://mon.gov.ua
(офіційний веб-сайт Міністерства
освіти і науки України) від 28 липня 2013
року: «Станом на 09:00 год. 26 липня 2013 року
у ВНЗ України зареєстровано 2 027 800 заяв
від абітурієнтів». Враховуючи рідних
та близьких абітурієнтів, які
опікуються їх вступом до ВНЗ, кількість
громадян України, для яких дана,
запитана позивачем, інформація
становить суспільний інтерес
перевищує 6 млн. громадян України.

Виходячи з вищенаведеного, інформація,
на яку вказують відповідачі, яка і була
запитана у них, відповідно до Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», - не може бути інформацією
з обмеженим доступом.

Інформація, яка була запитана у
відповідачів, як розпорядників
інформації, є публічною інформацію і
знаходиться у їхньому володінні, а отже
повинна була бути надана відповідачами
за запитом на інформацію позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 19 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», запит на інформацію має
містити загальний опис інформації або
вид, назву, реквізити чи зміст
документа, щодо якого зроблено запит,
якщо запитувачу це відомо.

Оскільки позивачу відомі назви
запитуваних документів, які містять
потрібну йому інформацію, то останній
відповідно вказав цей перелік
документів у своєму запиті.

Пункт 1 частини 1 статті 14 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» визначає обов'язок
розпорядників інформації надавати
достовірну, точну та повну інформацію.
Достовірність, точність і
певність наданої інформації може бути
встановлена лише, якщо її носій (копії
документів) належним чином засвідчений
уповноваженим органом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації»: «Розпорядник інформації
має надати відповідь на запит на
інформацію не пізніше п'яти робочих
днів з дня отримання запиту.»

Разом з тим, якщо інформація, яка
була запитана у відповідачів, як
розпорядників публічної інформації (що
було доведено вище), є публічною, то
відповідачі зобов'язані були,
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3; п. 2 ч. 1 ст. 5; п.
6 ч. 1 ст. 14; ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» надати
всю запитану Позивачем інформацію
відповідно до запиту на інформацію
Позивача.

Також, п. 3, 6 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про громадські об'єднання»
визначає право громадських об'єднань
на одержання у порядку, визначеному
Законом, публічну інформацію, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації та
здійснювати інші права, не заборонені
Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. З Закону
України «Про доступ до публічної
інформації»: «Право на доступ до
інформації гарантується обов'язком
розпорядників інформації надавати та
оприлюднювати інформацію, крім
випадків передбачених законом».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації»: «Доступ до публічної
інформації відповідно до цього Закону
здійснюється на принципі вільного
отримання та поширення інформації,
крім обмежень, встановлених законом».

Таким чином, нормами чинного
законодавства, прямо передбачено право
витребування громадськими
організаціями належним чином
засвідчених копій документів-носіїв
публічної інформації та зобов'язання
Відповідачів, як розпорядників
інформації, надавати публічну
інформацію за запитами на інформацію.

Окрім вищенаведеного, запит на
інформацію позивача був: «щодо надання
публічної інформації про ВНЗ, яка
становить суспільний інтерес».

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації»: «При наданні особі
інформації про себе та інформації, що
становить суспільний інтерес, плата за
копіювання та друк не стягується.».

Інформація, яка була запитана у
Відповідачів, крім того, що вона є
публічною інформацію, вона також є
суспільно необхідною (інформацією, що
становить суспільний інтерес) з огляду
на нижченаведене.

Відповідачі не взяли до уваги
положення ст. 53 Конституції України,
відповідно до якої: «Кожен мас право на
освіту. Повна загальна середня освіта є
обов'язковою. Держава забезпечує
доступність і безоплатність
дошкільної, повної загальної
середньої, професійно-технічної, вищої
освіти в державних і комунальних
навчальних закладах; розвиток
дошкільної, повної загальної
середньої, позашкільної,
професійно-технічної, вищої і
післядипломної освіти, різних форм
навчання; надання державних стипендій
та пільг учням і студентам. Громадяни
мають право безоплатно здобути вищу
освіту в державних і комунальних
навчальних закладах на конкурсній
основі. Громадянам, які належать до
національних меншин, відповідно до
закону гарантується право на навчання
рідною мовою чи на вивчення рідної мови
у державних і комунальних навчальних
закладах або через національні
культурні товариства».

Відповідачі також не взяли до уваги
того факту, що інформація, яка була
запитана у них, пов'язана зі вступом до
вищого навчального закладу та є
безумовно інформацією, що становить
значний суспільний інтерес, оскільки
за інформацією: http://mon.gov.ua (офіційний
веб-сайт Міністерства освіти і науки
України) від 28 липня 2013 року: «Станом на
09:00 год. 26 липня 2013 року у ВНЗ України
зареєстровано 2 027 800 заяв від
абітурієнтів». Враховуючи рідних та
близьких абітурієнтів, які опікуються
їх вступом до ВНЗ, кількість громадян
України, для яких дана, запитана
позивачем, інформація становить
суспільний інтерес перевищує 6 млн.
громадян України.

Оскільки позивач запитував публічну
інформацію у Українського державного
університету фінансів та міжнародної
торгівлі саме про Український
державний університет фінансів та
міжнародної торгівлі, яка крім того ще
й становить суспільний інтерес, то,
відповідно до вищевказаної ч. 4 ст. 21
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», плата за
копіювання та друк не стягується.

З огляду на зазначене та наведені норми
законодавства, суд вважає вказані дії
кожного з відповідачів протиправними
та такими, що порушують право позивача
на отримання публічної інформації, що
має суспільний інтерес

Зокрема, в даному випадку, були
порушені права позивача:

- на доступ до публічної інформації, яке
гарантується обов'язком розпорядників
інформації надавати інформацію,
передбачене п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»;

- на одержання у порядку, визначеному
законом, публічної інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
передбачене п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про громадські об'єднання»;

- на проведення моніторингу з питань
запобігання та протидії дискримінації
та провадити іншу діяльність,
відповідно до законодавства, з питань
дотримання принципу недискримінації,
передбачене ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про засади запобігання та протидії
дискримінації в Україні»;

- бути учасником цивільно-правових
відносин, набувати майнові і немайнові
права відповідно до законодавства,
передбачене п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України
«Про громадські об'єднання»;

- на здійснення інших прав, не
заборонених законом, передбачене п. 6 ч.
1 ст. 21 Закону України «Про громадські
об'єднання»;

Так, протягом останніх семи років
позивач системно здійснює правовий
аналіз документів, моніторинг та
громадський контроль за здійсненням
зарахування до вищих навчальних
закладів, дотримання державних
стандартів освіти, забезпечення
належного рівня знань. До правового
аналізу на платній основі долучаються
адвокати та інші фахівці в галузі
права, які проводять правову оцінку
документів, що регулюють питання
вступу до ВНЗ.

Оскаржувані дії кожного з
відповідачів, як розпорядників
інформації, призвели до настання низки
негативних наслідків для позивача, а
саме:

- позивач не зміг виконати зобов'язання,
передбачені умовами договору між
позивачем, адвокатами та іншими
фахівцями в галузі права, які надають
правову оцінку, експертизу документів,
пов'язаних із вступом до ВНЗ, у зв'язку з
чим поніс непередбачені витрати;

- втратилась системність у проведенні
перевірок і як наслідок - роботі
позивача.

Зважаючи на викладене в сукупності,
дослідивши наявні у справі докази та
проаналізувавши норми чинного
законодавства з приводу даного спору,
суд приходить до висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог позивача в повному
обсязі.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які підтверджуються достатніми
доказами, які свідчать про
обґрунтованість позовних вимог
позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оскільки позивач, довів правомірність
заявлених позовних вимог, а відповідач
не надав допустимих доказів на
підтвердження обґрунтувань щодо
підстав відмови в позові (взагалі не
було надано жодних заперечень чи
пояснень на позовну заяву), суд прийшов
до висновку про задоволення позовних
вимог позивача в повному обсязі, а саме:
визнання протиправними дій
Українського державного університету
фінансів та міжнародної торгівлі та
в.о. ректора, голови приймальної
комісії Українського державного
університету фінансів та міжнародної
торгівлі Покрещука О.О., що полягає у
наданні неповної інформації за запитом
на інформацію позивача.

Враховуючи викладене, та керуючись
ст.ст. 69-71, 158-163, 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний
суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії
Українського державного університету
фінансів та міжнародної торгівлі, що
полягають у наданні неповної
інформації за запитом на інформацію
позивача.

3. Визнати протиправними дії в.о.
ректора, голови приймальної комісії
Українського державного університету
фінансів та міжнародної торгівлі
Покрещука О.О., що полягають у наданні
неповної інформації за запитом на
інформацію позивача.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання постанови
в повному обсязі - 05.08.2014 р.