Справа № 2а-6468/09/1370
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м. Київ
К/9991/1113/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 09 грудня 2009
року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року

у справі № 2а-6468/09/1370

за позовом Приватного підприємства
«Дніпро-Захід»

до Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 09 грудня
2009 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року, позов Приватного підприємства
«Дніпро-Захід» (далі - ПП
«Дніпро-Захід»; позивач) до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова (далі - ДПІ у Галицькому
районі м. Львова; відповідач)
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення
№ /0 від 27 серпня 2009 року.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ПП «Дніпро-Захід» 3,40 грн.
сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі, ДПІ у
Галицькому районі м. Львова звернулась
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій, з
підстав порушення судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 09 грудня 2009
року, ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено невиїзну документальну
(камеральну) перевірку податкової
звітності ПП «Дніпро-Захід»
з податку на додану вартість за червень
2009 року, за результатами якої складено
акт № 1640/15-2/23961110 від 06 серпня 2009 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у Галицькому районі м.
Львова прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 27
серпня 2009 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
204,50 грн. (187,50 грн. - основний платіж, 17,00
грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
товариством підпункту 7.2.3 пункту 7.2
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним включенням до складу
податкового кредиту в червні 2009 року
суми податку на додану вартість на
підставі податкової накладної № 1656
від 22 грудня 2008 року, виписаної на його
адресу Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гравіс» у
попередньому звітному періоді (грудні
2008 року), без подання до контролюючого
органу заяви із скаргою на контрагента
та без документального підтвердження
затримки отримання відповідної
податкової накладної.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит
- це сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку
постачальника товарів (послуг) надати
податкову накладну або при порушенні
ним порядку її заповнення отримувач
таких товарів (послуг) має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву зі скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум цього податку до
складу податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг).

Отримання такої скарги є
підставою для проведення позапланової
виїзної перевірки такого
постачальника для з'ясування
достовірності та повноти нарахування
ним зобов'язань з цього податку за
такою цивільно-правовою операцією.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, якщо платник не
скористався правом подачі заяви,
передбаченим підпунктом 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР, та не
звернувся до контролюючого органу із
скаргою, то він не має права включати до
складу податкового кредиту суму
податку на додану вартість, не
підтверджену податковою накладною.

Водночас у випадку, коли право платника
податку на податковий кредит
підтверджується податковою накладною,
отриманою після закінчення
податкового періоду, в якому фактично
відбулась господарська операція, сума
податку на додану вартість, вказана в
такій податковій накладній, може бути
включена до складу податкового кредиту
в межах строку давності, встановленого
підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15
Закону України від 21 грудня 2000 року №
2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 09
грудня 2009 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від
22 листопада 2011 року такими, що
прийняті з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова відхилити,
а постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 09 грудня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.