Справа № 826/10341/14
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючої судді
Кузьменко А.І., при секретарі Яцюті М.С.,
розглянувши у письмовому проваджені
адміністративну справу
за позовомВідкритого акціонерного
товариства «Алгоритмцентр»до Відділу
Державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві проскасування
Відкрите акціонерне товариство
«Алгоритмцентр» (далі по тексту -
позивач, ВАТ «Алгоритмцентр»)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Відділу
Державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві (далі по тексту -
відповідач, ВДВС Святошинського РУЮ у
м. Києві) про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження
№43836664 від 03 липня 2014 року.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 липня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
її до судового розгляду на 24 липня 2014
У судове засідання, призначене на 24
липня 2014 року, представники сторін не
з'явились, що в силу приписів частини 1
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України стало підставою
для відкладення розгляду справи на 29
У судовому засіданні 29 липня 2014 року
позивач позов підтримав та просили
його задовольнити. Представник
відповідача проти задоволення позову
заперечувала та просила у його
задоволенні відмовити з огляду на
У порядку частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
представники сторін надали суду
клопотання про розгляд справи у
порядку письмового провадження, що
стало підставою для постановлення
судом 29 липня 2014 року ухвали про
перехід до розгляду справи в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.
Постановою Інспекції з державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві від 06 лютого 2014 року
№51/14/7/26-48/0302/03 ВАТ «Алгоритмцентр»
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого абзацом
2 пункту 4 частини 2 статті 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» та накладено штраф у сумі
У зв'язку з невиконанням зазначеної
постанови у добровільному порядку,
листом від 16 червня 2014 року №7/26-33/1606/05
Інспекція з державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві звернулась до Відділу
Державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві з проханням
прийняти документ для виконання та
відкрити виконавче провадження.
За результатами вивчення виконавчого
документа головним державним
виконавцем Відділу Державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві Козиревою Т.І. на підставі статей
17, 19, 20 та 25 Закону України «Про
виконавче провадження» 03 липня 2014 року
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.
Не погоджуючись з постановою про
відкриття виконавчого провадження, ВАТ
«Алгоритмцентр» звернулось з
відповідним позовом до суду, в
обґрунтування якого зазначило, що
постанова Інспекції з державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві від 06 лютого 2014 року
№51/14/7/26-48/0302/03 не відповідає вимогам
пункту 3 частини 1 статті 18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки містить неправильний
ідентифікаційний код боржника.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог, Окружний адміністративний суд
міста Києва звертає увагу на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999р. №
606-XIV (далі по тексту - Закон України від
21.04.1999р. № 606-XIV).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України від 21.04.1999р. № 606-XIV (тут і далі
редакція, чинна на момент виникнення
спірних правовідносин) примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Частиною 1 статті 11 названого Закону на
державного виконавця покладено
обов'язок вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 17 вказаного вище
Закону передбачено, що примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до частини 2 названої статті
до виконавчих документів, що
підлягають виконанню державною
виконавчою службою серед іншого
віднесені постанови органів (посадових
осіб), уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Закону України від 21.04.1999р. №
606-XIV закріплено, що державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, зокрема, за заявою стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення.

Вичерпний перелік підстав для відмови
у відкритті виконавчого провадження
визначений в частині 1 статті 24 Закону
України № 606-XIV та включає в себе:

1) пропуск встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідність виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

61) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявність інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 18 Закону України від
21.04.1999р. № 606-XIV у виконавчому документі
зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Як вбачається зі змісту постанови від 06
лютого 2014 року №51/14/7/26-48/0602/03 про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності, вона
відповідає наведеним вище вимогам, що і
стало підставою для прийняття її до
примусового виконання та відкриття
виконавчого провадження.

Посилання позивача на помилковість
вказаного у виконавчому документі коду
за ЄДРПОУ боржника, що, на його думку,
мало стати підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження, суд
до уваги не приймає, оскільки під час
отримання виконавчого документа,
державний виконавець перевіряє його
відповідність вимогам статті 18 Закону
України від 21.04.1999р. № 606-XIV та не
наділений повноваженнями перевіряти
достовірність зазначених у ньому
даних, зокрема коду ЄДРПОУ боржника.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували
правомірність оскаржуваної постанови,
позивач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає позовні вимоги
необґрунтованими, а позов таким, що не
підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.І. Кузьменко