Справа № 2а-21/11
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" серпня 2014 р. м. Київ
К/9991/11406/12

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Олендера І.Я., Черпака Ю.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Національного
університету оборони України, третя
особа - Міністерство оборони України
про стягнення грошової компенсації за
речове забезпечення за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 грудня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що з 5 серпня 1976 року по 12 січня 2010 року
він проходив дійсну військову службу в
Збройних Силах України. Позивач вказує,
що при звільненні зі служби йому не
була виплачена грошова компенсація
замість неотриманого речового майна.
Просив визнати незаконними дії
Національного університету оборони
України; стягнути з Національного
університету оборони України на
користь позивача заборгованість зі
сплати грошової компенсації за речове
забезпечення в сумі 2387,42 грн.

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 23 березня 2011 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Національного університету
оборони України на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію за речове
забезпечення за період з 28 жовтня 2004
року по 12 січня 2010 року в розмірі 2173,50
грн.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 грудня 2011
року апеляційну скаргу Національного
університету оборони України
задоволено. Постанову Солом'янського
районного суду м. Києва від 23 березня 2011
року скасовано. В задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
апеляційним судом порушення норм
чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
позивач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що з 5 серпня 1976 року
позивач проходив дійсну військову
службу в Збройних Силах України.
Наказом Міністра оборони України від 25
грудня 2009 року №1265 ОСОБА_1 був
звільнений в запас на підставі пункту
«б» частини 6 статті 26 Закону України
«Про військовий обов'язок і військову
службу» за станом здоров'я. Наказом
начальника Національної академії
оборони України від 12 січня 2010 року №7
позивача виключено зі списків
особового складу з правом носіння
військової форми одягу. Згідно довідки
№167/7/464/1 позивачу належить до видачі з 11
березня 2000 року 32 позиції речового
майна на загальну суму 2387,72 грн.

Відповідно до положень частини другої
статті 9 Закону України «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року
№ 2011-ХІІ (у редакції, що діяла
до 11 березня 2000 року)
військовослужбовці одержують за
рахунок держави грошове забезпечення,
а також речове майно і продовольчі
пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову
компенсацію замість них.

Законом України «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів» від
17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ призупинено
дію частини другої статті 9 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих
пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість
речового майна (за винятком
військовослужбовців Міністерства
оборони України, Служби безпеки
України, Служби зовнішньої розвідки
України, Державної прикордонної служби
України, Управління державної охорони
та Головного управління внутрішніх
військ Міністерства внутрішніх справ
України, що використовують цивільний
одяг, який зашифровує особу та відомчу
належність військовослужбовців).

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань соціального захисту
військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб» від 3 листопада 2006
року № 328-V (набрав чинності з 1 січня 2007
року) статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено
в новій редакції, а також доповнено
статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня
2008 року), якою було передбачено,
зокрема, що продовольче та речове
забезпечення військовослужбовців
здійснюється за нормами і в терміни, що
встановлюються Кабінетом Міністрів
України. Військовослужбовці, які
проходять військову службу за
контрактом або перебувають на кадровій
військовій службі, мають право на
отримання замість належних їм за
нормами забезпечення предметів
речового майна грошової компенсації в
розмірі вартості зазначених предметів.

Верховний Суд України, рішення якого
відповідно до положень статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України є обов'язковим для всіх судів
України, у постанові від 19 березня 2013
року (справа № 21-38а13) висловив наступну
правову позицію:

«Положення частини другої статті 9-1
Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок
виплати компенсації замість речового
майна військовослужбовцям, які
проходять військову службу за
контрактом або перебувають на кадровій
військовій службі, і не поширюються на
військовослужбовців, звільнених з
військової служби.

На думку колегії суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України, на момент звернення особи
для отримання грошової компенсації
замість речового майна Закон № 2011-XII не
передбачав такого права для
військовослужбовців, звільнених у
запас або відставку, а пункт 27
Положення про речове забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та
інших військових формувань у мирний
час, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 жовтня 2004 року
№1444, не підлягає застосуванню,
оскільки суперечить положенням Закону
№ 2011-XII».

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність законних
підстав для виплати позивачу грошової
компенсації замість речового майна.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 грудня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Олендер І.Я.

Черпак Ю.К.