Справа № 804/13262/13-а
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2014 рокусправа № 804/13262/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Мартиненка О.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.

за участю:

представника позивача: Гаврилюка Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Дніпропетровськгаз»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2013 року у справі №804/13262/13-а за
позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Дніпропетровськгаз» до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання дій щодо винесення постанови
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій від 17.09.2013р.
незаконними, та скасування постанови
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій від 17.09.2013р., -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2013р. Публічне акціонерне товариство
по газопостачанню та газифікації
«Дніпропетровськгаз» звернулося до
суду з позовом, в якому просило визнати
дії Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції щодо
винесення постанови про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій від 17.09.2013 р.
незаконними; та скасувати постанову
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій від 17.09.2013 р.

В обґрунтування своїх вимог посилалося
на те, що відповідач ще в серпні
зобов'язаний був винести постанову про
зупинення виконавчого провадження,
оскільки Господарським судом
Дніпропетровської області по
відношенню до позивача порушено справу
про банкрутство та оголошено мораторій
на задоволення вимог кредиторів, а ПАТ
«Дніпропетровськгаз» внесено в реєстр
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості.
Враховуючи ці обставини, а також те, що
у позивача відсутні процесуальні
документи, які б підтверджували
проведення виконавчих дій саме
Лижником С.О., оскільки виконавче
провадження було відкрито Пілярчуком
О.В., відсутність обґрунтування саме
цих сум витрат на проведені виконавчі
дії, оскільки відповідачем не
направлено копії документів, що
підтверджують витрати, позивач вважає,
що дії відповідача є протиправними, а
постанова про стягнення витрат
підлягає скасуванню.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2013 року у справі №804/13262/13-а у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, ПАТ
«Дніпропетровськгаз» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
не неповне з'ясування судом обставин у
справі та порушення норм
матеріального права, просить
скасувати постанову суду першої

інстанції та прийняти нову, якою позов
задовольнити. Апеляційна скарга
обґрунтована, фактично, доводами
адміністративного позову. Зокрема,
заявник апеляційної скарги зазначає,
що судом першої інстанції не прийнято
до уваги безумовну підставу для
зупинення виконавчого провадження -
порушення справи про банкрутство та
оголошення мараторію на задоволення
вимог кредиторів, а також внесення ПАТ
«Дніпропетровськгаз» в реєстр
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості.
Враховуючи, що державний виконавець
зобов'язаний був зупинити виконавче
провадження, а у відповідності до
Закону України «Про виконавче
провадження», протягом строку, на який
виконавче провадження зупинено,
виконавчі дії не проводяться, підстави
для стягнення витрат - відсутні.
Позивач зазначає і про недоведеність
понесених витрат, та те, що ці витрати
були понесені саме Лижником С.О., який і
виніс спірну постанову.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
надану правову оцінку досліджених
судом доказів по справі, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалам справи
підтверджено, що 16.07.2013 року державному
виконавцю Жовтневого ВДВС ДМУЮ було
передано до виконання виконавчий лист
№ 2а/0470/8062/11 (а.с. 93), виданий 12.07.2013 року
Дніпропетровським окружним
адміністративним судом про стягнення з
ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Дніпропетровськгаз" на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
та пеню у розмірі 1 504 683,55 грн. (а.с. 84).

18.07.2013 року державним виконавцем
Жовтневого ВДВС ДМУЮ Пілярчуком О.В.
було відкрито виконавче провадження №
39143324 на підставі виконавчого листа
№2а/0470/8062/11, та надано ПАТ
"Дніпропетровськгаз" строк для
самостійного виконання рішення - 7 днів
з моменту винесення постанови ( а.с. 7).

08.08.2013 року Жовтневим ВДВС ДМУЮ було
отримано від позивача заяву про
зупинення виконавчого провадження на
підставі того, що ПАТ
"Дніпропетровськгаз" внесено в реєстр
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості, і
тому відповідно до Закону України "Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно - енергетичного комплексу" від
13 січня 2011 року № 2940-VI приймає участь у
процедурі погашення заборгованості
підприємствами паливно-енергетичного
комплексу, яка діє до 01 січня 2014 року, що
передбачає зупинення виконавчого
провадження (а.с. 8-9).

13.09.2013 року Жовтневим ВДВС ДМУЮ було
отримано від позивача заяву на
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, а також
письмові пояснення щодо статусу ПАТ
"Дніпропетровськгаз" (а.с. 10-12).

17.09.2013 року державним виконавцем
Жовтневого ВДВС ДМУЮ Лижником С.О.
складено акт державного виконавця про
витрати на проведення виконавчих дій,
на підставі якого, керуючись ст. 41
Закону України "Про виконавче
провадження", державним виконавцем
Жовтневого ВДВС ДМУЮ Лижником С.О. було
винесено постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій у розмірі 50,74грн. (а.с.
15-16).

Частинами 1 та 2 статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження» визначено,
що державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 28 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження» для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. Постанова про стягнення
виконавчого збору виноситься при
першому надходженні виконавчого
документа державному виконавцю.

Отже, зі змісту наведених норм
вбачається, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти виконавчий
документ, який відповідає вимогам
Закону, та протягом трьох робочих днів
винести постанову про відкриття
виконавчого провадження, в якій
визначити строк для добровільного
виконання - 7 днів з моменту винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження. Винесення державним
виконавцем постанови про стягнення
виконавчого збору у разі першого
надходження виконавчого документа до
державного виконавця та за умови
спливу терміну для добровільного
(самостійного) виконання боржником
виконавчого документа також є
обов'язком.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження". Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Як вбачається з матеріалів справи, з
часу набрання законної сили рішенням
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 09.11.2011р., на
підставі якого було видано виконавчий
лист від 12.07.2013р. (13.11.2012р.) та по день
винесення постанови про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій (17.09.2013р.) ПАТ
«Дніпропетровськгаз» вимоги
виконавчого листа № 2а/0470/8062/11, виданого
12.07.2013 року Дніпропетровським окружним
адміністративним судом про стягнення з
ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Дніпропетровськгаз" на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарських санкцій
та пені - не виконано.

Посилання позивача на те, що ним було
отримано постанову про відкриття
провадження після спливу строку для
добровільного виконання виконавчого
листа, в спірному випадку, судом не може
бути прийнято до уваги, оскільки
законодавцем встановлено строк для
добровільного виконання - 7 днів з
моменту винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, не
пов'язуючи при цьому з часом її
отримання. Тим більш, несвоєчасне
отримання постанови про відкриття
провадження не є предметом спору у
даній справі та не свідчить про
невиконання відповідачем виконавчих
дій.

У судовому засіданні представник
позивача пояснив, що рішення суду було
б виконано в добровільному порядку
лише після відмови державного
виконавця у зупиненні виконавчого
провадження. Тобто, представником
позивача визнано той факт, що у наданий
для добровільного виконання рішення
суду строк, виконавчий лист би не
виконувався, а державній виконавчій
службі у цей строк було б надіслано
заяву про зупинення виконавчого
провадження.

Суд критично ставиться до таких
доводів позивача, оскільки відповідно
до ч.1 ст.255 КАС України, постанова або
ухвала суду, яка набрала законної сили,
є обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Таким чином, позивач був обізнаний про
свої грошові зобов'язання та
зобов'язаний був виконати рішення суду
з часу набрання ним законної сили,
тобто з 13.11.2012р., не очікуючи при цьому
відкриття виконавчого провадження та
початку проведення виконавчих дій
державним виконавцем з примусового
виконання виконавчого листа.

Відповідно до ст.41 Закону, витрати
органів державної виконавчої служби,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження. Витрати виконавчого
провадження здійснюються за рахунок
коштів Державного бюджету України та
коштів виконавчого провадження, які
використовуються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

До витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його
майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах
масової інформації;

6) виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для
забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк.

Згідно пп.4.15.2 п.4.15 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 15 грудня 1999 року за №
865/4158, про суми витрат на проведення
виконавчих дій державний виконавець
складає акт про витрати на проведення
виконавчих дій (додаток 35), в якому
зазначаються перелік та суми витрат,
пов'язаних з проведенням виконавчих
дій, а також документи, якими вони
підтверджуються, з доданням копій
таких документів.

Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем було здійснено
ряд витрат по виконавчому провадженню,
а саме:

- проведено реєстрацію виконавчого
документу в Єдиному державному
реєстрі виконавчих проваджень та
присвоєно номер виконавчого
провадження № 39143324;

- здійснювалась відправка постанов
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження та стягнення з
боржника виконавчого збору, що
підтверджується, наявними в матеріалах
справи реєстром вихідної
кореспонденції та повідомленнями про
вручення відправлення (а.с. 86, 98-99);

- здійснювався запит до центрального
серверу баз даних УДАІ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області від 31.07.2013
року, що передбачає витрати паперу (а.с.
87-89);

- здійснювався запит № від 31.07.2013
року до Державної податкової служби
України про номери рахунків, відкритих
у банках та інших фінансових установах
боржниками - юридичними особами та/або
фізичними особами-підприємцями, що
передбачає витрату паперу (а.с. 102-103);

- телефонні розмови, конверти та інше,
що підтверджується актом державного
виконавця про витрати на проведення
виконавчих дій, які стягуються з
боржника (а.с.106).

Посилання позивача на те, що виконавче
провадження було відкрито Пілярчуком
О.В., а постанову про стягнення витрат
винесено Лижником С.О., та
недоведеність проведення виконавчих
дій саме Лижником С.О. є безпідставними,
оскільки витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій не пов'язані з особою,
яка вчинювала виконавчі дії, а
пов'язані з безпосереднім проведенням
виконавчих дій органом державної
виконавчої служби. При цьому,
вищенаведеними нормами матеріального
права не визначено обов'язку
державного виконавця направляти
боржнику копії документів, які
підтверджують понесені витрати.

Таким чином, враховуючи, що постанова
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа свідчить про початок
примусового виконання судового
рішення, то суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, оскаржувана
постанова про стягнення з ПАТ
«Дніпропетровськгазс» витрат на
проведення виконавчих дій є
правомірною.

Отже, не заперечуючи проти невиконання
вимог виконавчого листа, позивач
зазначає про порушення відповідачем
норм Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом». При цьому,
позивач посилається на те, що
Господарським судом Дніпропетровської
області по відношенню до позивача
порушено справу про банкрутство та
оголошено мораторій на задоволення
вимог кредиторів, а ПАТ
«Дніпропетровськгаз» внесено в реєстр
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості.

Частини 1 та 5 ст. 19 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній на 17.09.2013р.)
визначають, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів - це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до дня введення
мораторію. Дія мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
поширюється на вимоги поточних
кредиторів.

Як свідчать матеріали справи,
провадження у справі про банкрутство
позивача було порушено ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 14.10.2005р.у справі №Б24/235/05 та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів щодо виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію (а.с.110).

Таким чином, мораторій на задоволення
вимог кредиторів введений щодо
грошових зобов'язань позивача, що
виникли до порушення провадження у
справі про банкрутство (конкурсних
кредиторів), тоді як оспорювана
постанова винесена відповідачем після
порушення провадження у справі про
банкрутство - 17.09.2013р. та відповідач є
поточним кредитором і дія мораторію на
задоволення цих вимог (поточних вимог)
не поширюється.

За змістом статті 19 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після введення мораторію; їх
виконання для боржника є обов'язковим,
але пеня, штраф та інші фінансові
санкції за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), не нараховуються.

За викладених обставин, посилання
позивача на порушення відповідачем
законодавства про банкрутство є
безпідставним з урахуванням того, що
дія мораторію не поширюється на
зобов'язання позивача, які виникли
після порушення провадження у справі
про банкрутство у відповідності з
наведеними вище нормами чинного
законодавства України.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
судом першої інстанції було в
достатньому обсязі з'ясовано обставини
справи, та прийнято законне та
обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим,
підстав для його скасування, в межах
доводів апеляційної скарги, не існує.

Разом з тим, з позивача підлягає
стягненню судовий збір за подання
апеляційної скарги, оскільки при її
поданні, позивачем було сплачено
судовий збір у розмірі 36,54грн., тобто не
в повному розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» ставка
судового збору за подання до
адміністративного суду апеляційної
скарги на рішення суду встановлюється
у розмірі 50 відсотків ставки, що
підлягає сплаті при поданні позовної
заяви, а у разі подання позовної заяви
майнового характеру - 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми. За подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру розмір ставки судового збору
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2014 року розмір
мінімальної заробітної плати складає
1218,00 грн..

Вимогами адміністративного позову є
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень, яке впливає на
склад майна позивача, що свідчить про
подання позовної заяви майнового
характеру.

Враховуючи, що у 2014 році мінімальна
ставка за подання апеляційної скарги
на постанову суду у справі за позовом
майнового характеру становить 913,50грн.
(50 відсотків від 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати), з позивача слід
стягнути судовий збір у розмірі 876,96грн.
(913,50грн. - 36,54грн.)

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Дніпропетровськгаз» залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2013 року у справі №804/13262/13-а
залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Дніпропетровськгаз» на
користь держави судовий збір у розмірі
876,96грн.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

(Ухвалу у повному обсязі складено
15.08.2014р.)

Головуючий:
О.В. Мартиненко

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов