Справа № 814/772/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

20 червня 2014 року
Справа № 814/772/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Марича Є.В. розглянув
у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

доЛенінського відділу ДВС
Миколаївського МУЮ, вул. Декабристів,
41/23, м. Миколаїв, 54020 проскасування
постанови про арешт майна та
оголошення заборони на його
відчуження від 06.03.2014. , В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - Позивач), звернулась до суду з
позовом до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - Відповідач) про
скасування постанови про арешт майна
та оголошення заборони на його
відчуження від 06.03.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог (арк. справи 95), позивач
зазначив, що оскаржувані постанови
прийняті відповідачем без достатніх
правових підстав, з перевищенням своїх
повноважень, отже, є незаконними та їх
слід скасувати.

Відповідач подав заперечення на
позовну заяву, в яких зазначив, що він
діяв виключно у відповідності до норм
Закону України «Про виконавче
провадження» та у межах наданих йому
повноважень , в зв'язку з чим просить
суд відмовити в задоволені позовних
вимог з підстав, викладених у
запереченнях (арк. справи 56-58).

Сторони подали клопотання про розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

За приписами частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи. Які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Суд дослідив матеріали і обставини
справи, якими обгрунтовані позовні
вимоги та заперечення, і встановив
наступне.

24.03.2003 року між ФОП ОСОБА_1 та Фондом
комунальної власності міської ради
було укладено договір оренди № 5349 від
24.03.2003р. індивідуально визначеного
майна, що належить до комунальної
власності, відповідно до якого було
надано в користування нежитлове
приміщення, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_2, 1 поверх, площею 29,15 кв. м.

15.09.2009 року Господарським судом
Миколаївської області було прийняте
рішення про повернення Управлінню з
використання та розвитку комунальної
власності міської ради орендоване
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_2, 1 поверх, площею 29,15 кв. м.

Заявою від 23.10.2009 Управлінням з
використання та розвитку комунальної
власності міської ради (арк. справи 59),
до Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції
направлено копію рішення
Господарського суду Миколаївської
області від 15.09.2009 та Наказ суду від
05.10.2009 № 8/206/09.

На підставі вищезазначеного наказу
суду відповідачем прийнято постанову
про відкриття провадження від 04.11.2009
про примусове зобов'язання позивача
повернути Управлінню з використання
та розвитку комунальної власності
міської ради орендоване нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_2, 1
поверх, площею 29,15 кв. м. (арк. справи 64-65).

01.12.2009 державним виконавцем на адресу
боржника було направлено зобов'язання
від 01.12.2009 року, в якому встановлено
термін до 12.12.2009 року повернути
боржнику орендоване приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження» копії постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документу стягувачу
відповідно до ст. 47 цього Закону,
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Позивачем зазначено, що постанову про
відкриття провадження від 04.11.2009 року
та зобов'язання від 01.12.2009 року ним не
отримано. В свою чергу відповідачем не
надано суду доказів отримання ФОП
ОСОБА_1 постанови про відкриття
провадження від 04.11.2009 року та
зобов'язання від 01.12.2009 року.

19.12.2013 державним виконавцем на адреси
сторін виконавчого провадження
направлено вимогу за № 65696 про
повідомлення повного чи часткового
самостійного виконання рішення
боржником наказу № 8/206 від 05.10.2009 (арк.
справи 69), що видав Господарський суд
Миколаївської області.

На адресу відповідача 30.12.2013 року
надійшла заява за № 3247/10.01-10 (арк. справи
70) про закриття виконавчого
провадження у зв'язку з повним та
фактичним виконанням боржником
рішення Господарського суду
Миколаївської області.

21.01.2014 винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження,
копії якої направлено сторонам
виконавчого провадження, а 30.12.2013
державним виконавцем винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у сумі 680,00 грн. та
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 30.12.2013 року у сумі 55,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження»
постановою державного виконавця з
боржника стягується виконавчий збір у
розмірі 10 відсотків суми, що підлягає
стягненню, або вартості майна боржника,
що підлягає передачі стягувачу за
виконавчим документом. У зазначених
розмірах виконавчий збір стягується з
боржника також у разі повернення
виконавчого документу без виконання за
письмовою заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання. Постанова про стягнення
виконавчого збору може бути оскаржена
в 10 - денний строк.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження» копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документу стягувачу
відповідно до ст. 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Тому суд приходить до висновку, що
постанова про стягнення з боржника
виконавчого збору від 30.12.2013 та
постанова про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 30.12.2013 направлена на адресу
боржника простою кореспонденцією,
внаслідок чого позивач був позбавлений
можливості скористатися своїм правом у
встановлений Законом України «Про
виконавче провадження» порядок та
строк оскаржити зазначені постанови.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті
25 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що у
постанові (про відкриття виконавчого
провадження) державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі не
надання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягнення з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до Акту приймання -
передавання нежитлового приміщення по
договору оренди № 5349 від 24.03.2003 року
позивач рішення Господарського суду
Миколаївської області від 15.09.2009 року
самостійно виконав 15.09.2009 року (арк.
справи 14).

Даний факт підтверджується листом
Управління з використання та розвитку
комунальної власності міської ради від
13.06.2014 за № 1160/10.01-07 (арк. справи 94).

Виходячи з матеріалів справи, позивачу
стало відомо про виконавче провадження
№ 15649453 після ознайомлення 21.01.2014 з
матеріалами виконавчого провадження.

Вище зазначене свідчить про те, що
рішення Господарського суду
Миколаївської області від 15.09.2009 року
позивачем самостійно виконано 15.09.2009
року, оскаржувана постанова про
стягнення виконавчого збору від 30.12.2013
та постанова про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 30.12.2013 ухвалені після самостійного
виконання боржником рішення суду, та в
порушення вимог статті 28 Закону
України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездітності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Як наслідок, суд приходить висновку що
адміністративний позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
, якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені нею судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 71, 94, 122, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Скасувати постанову про стягнення
виконавчого збору від 30.12.2013 ВП № 15649453.

3.Скасувати постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій від 30.12.2013 ВП № 15649453.

4.Присудити фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 понесені нею судові витрати
(судовий збір) у сумі 73,08 грн. з
Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
Є. В.
Марич