Справа № 572/1722/14-а
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
ПОСТАНОВА

іменем України

"13" серпня 2014 р.
Справа № 572/1722/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Зарудяної Л.О.

суддів:
Іваненко Т.В.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області на постанову Сарненського
районного суду Рівненської області від
"22" травня 2014 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного
фонду України в Сарненському районі
Рівненської області про визнання
бездіяльності протиправною і
зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сарненського районного
суду Рівненської області від 22.05.2014
року позов ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі задоволено
повністю.

Визнано неправомірною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі щодо
непризначення ОСОБА_3 пенсії за віком
на підставі ст. 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Сарненському районі
призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на
підставі ст. 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Не погоджуючись з ухваленою судом
першої інстанції постановою,
відповідач у справі подав апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржену
постанову скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні його вимог.

Посилається, зокрема на те, що в позивач
станом на 01.01.1993 року жодного дня не
проживав у зоні гарантованого
добровільного відселення, та у зв"язку
з тим, що місцем роботи позивача в його
трудовій книжці зазначені території,
які не відносяться до пільгових, у
відповідача немає підстав призначати
йому пільгову пенсію.

Відповідно ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що у квітні
2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Сарненському районі про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов'язання призначити пенсію за
віком зі зниженням пенсійного віку, як
це визначено ст. 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що
відповідач безпідставно відмовив у
призначенні йому пенсії зі зниженням
пенсійного віку, оскільки він є
потерпілим від аварії на ЧАЕС 3
категорії, з 26.02.1960 року по 09.09.1991 року та
з 25.08.1999 року по даний час проживає в
АДРЕСА_1, яке відноситься до зони
гарантованого добровільного
відселення..

Колегія суддів вважає, що відповідачем
правомірно відмовлено ОСОБА_3 у
призначенні пенсії зі зниженням
пенсійного віку, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є потерпілою від Чорнобильської
катастрофи особою 3 категорії (а.с. 7),
проживав в АДРЕСА_1 з 26.02.1960 року по
09.09.1991 року, з 25.08.1999 року по даний час, що
підтверджується довідкою Вирівської
сільської ради №1619 від 09.04.2014 року (а.с.
16).

Село Вири Сарненського району
Рівненської області розташоване на
території, яка, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України №106 від
23.07.1991 року, віднесена до зони
гарантованого добровільного
відселення.

Із записів у трудовій книжці
вбачається, що позивач з 14.08.1984 року по
09.06.1987 року працював майстером
Вирівського кар'єра, с. Вири
Сарненського району Рівненської
області (а.с. 11), а з 04.12.1989 року по 17.04.1990
року - слюсарем-ремонтником
Вирівського кар'єра, с. Вири
Сарненського району Рівненської
області (а.с. 14).

Крім того, у період з 23.04.1990 року по
01.09.1998 року позивач працював
електромонтажником Сарненської
дільниці СПМК-514, яке в подальшому було
перейменовано в ЗАТ-514 "Світло" (а.с. 15).

Статтею 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено, що особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Так, абз. 5 ч. 2 ст. 55 цього Закону
визначено, що потерпілим від
Чорнобильської катастрофи, зокрема,
особам, які постійно проживали або
постійно проживають чи постійно
працювали або постійно працюють у зоні
гарантованого добровільного
відселення за умови, що вони за станом
на 1 січня 1993 року прожили або
відпрацювали у цій зоні не менше 3
років, пенсійний вік зменшується на 3
роки та додатково на 1 рік за 2 роки
проживання, роботи, але не більше 6
років.

При цьому, згідно примітки до вказаної
статті початкова величина зниження
пенсійного віку встановлюється лише
особам, які постійно проживали або
постійно працювали у зазначених зонах
з моменту аварії по 31 липня 1986 року
незалежно від часу проживання або
роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може
бути знижено тільки за однією
підставою, передбаченою цією статтею,
якщо не обумовлено інше. При цьому
відповідне зниження пенсійного віку,
передбачене цією статтею,
застосовується також до завершення
періоду збільшення віку виходу на
пенсію до 1 січня 2022 року.

Матеріали справи свідчать, що в
обґрунтування позову позивач зазначив
про безперервну роботу у період з 23.04.1990
року по 01.09.1998 року на території
Рокитнівського, Зарічненського,
Дубровицького районів Рівненської
області, про що свідчать покази свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Так, вказані особи
пояснили, що протягом вказаного
періоду разом з позивачем працювали
вахтовим методом на Сарненській
дільниці по північних районах
Рівненської області в складі
пересувних бригад відокремленої
дільниці, хоча підприємство СПМК-514
було розташоване у м. Рівне.

Однак, суд апеляційної інстанції не
приймає до уваги покази свідків ОСОБА_4
та ОСОБА_5, оскільки в матеріалах справи
відсутні будь-які докази того, що
вказані особи працювали разом з
позивачем на території Рокитнівського,
Зарічненського, Дубровицького районів
Рівненської області.

Крім того, територія вищевказаних
областей відноситься до різних зон
радіоактивного забруднення, а накази
про відрядження або про роботу
вахтовим методом із зазначенням
населених пунктів та особові рахунки
щодо нарахування доплати до заробітної
плати за роботу в зоні гарантованого
добровільного відселення в період з 1990
року по 1998 рік в матеріалах справи
відсутні. З наданих позивачем особових
рахунків, відомостей, розрахункових
карток про нарахування та виплату йому
заробітної плати у цей період не
вбачається, що такі виплати були
проведені.

Колегія суддів наголошує, що суд
апеляційної інстанції витребовував у
позивача належним чином засвідчені
копії наказів про відрядження позивача
або про його роботу вахтовим методом із
зазначенням населених пунктів. Проте,
такі документи суду не були надані.

Таким чином, колегія суддів вважає
безпідставним висновок суду першої
інстанції про те, що позивач з 23.04.1990
року по 01.09.1998 року працював в зоні
гарантованого добровільного
відселення.

Що стосується періоду проживання
позивача з зоні гарантованого
добровільного відселення з моменту
аварії по 09.09.1991 року, то вказаний факт
не дає право позивачу на даний час на
призначення йому пенсії відповідно до
ст. 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Отже, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про задоволення
позовних вимог.

З огляду на викладене, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
як таке, що прийняте з невідповідністю
висновків суду обставинам справи, й
прийняттям нової постанови про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області задовольнити, постанову
Сарненського районного суду
Рівненської області від "22" травня 2014 р.
скасувати.

Прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.О. Зарудяна

судді:
Т.В. Іваненко

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області вул. Суворова,
8,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська
область,34500

- ,