Справа № 407/2078/13-а (2а/407/78/13)
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/46932/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Олендера І.Я.,розглянувши
в порядку письмового провадження
адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Антрацитівське
автотранспортне підприємство № 10918» до
виконавчого комітету Антрацитівської
міської ради Луганської області про
внесення змін до договору,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Антрацитівське автотранспортне
підприємство № 10918» на постанову
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 5 липня 2013 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27 серпня 2013
року,

встановив:

У квітні 2013 року ПАТ «Антрацитівське
автотранспортне підприємство №
10918» (далі - Підприємство) пред'явило
позов до виконавчого комітету
Антрацитівської міської ради
Луганської області (далі - Виконком) про
внесення змін до договору на
організацію перевезення пасажирів на
постійному міському автобусному
маршруті загального користування м.
Антрацит від 4 березня 2013 року (далі -
Договір) згідно протоколу розбіжностей
до нього від 5 березня 2013 року.

Підприємство вважає, що пункти 2.1.6.,
2.3.18., 3.1., 3.2., 3.3., 3.4., 6.2.-6.5. Договору не в
повній мірі відповідають принципу
рівності сторін договору та істотно
обмежує їх права, як сторону
відповідного договору, а редакція цих
пунктів запропонована ними оптимально
відповідає вимогам Цивільного та
Господарського кодексів України.

Постановою Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 5 липня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 27 серпня 2013 року, позов задоволено
частково. Пункт 2.3.18 Договору викладено
в редакції: «не допускати до керування,
автобусів водіїв, які не мають стаж
керування транспортними засобами три
роки і посвідчення водія категорії «Д».
В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі Підприємство
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та
задовольнити позов. Скаргу обґрунтовує
тим, що запропонована ним редакція
пунктів 2.1.6., 3.1., 3.2., 6.2.-6.5. Договору
відповідає нормам Цивільного та
Господарського кодексів України,
Законам України «Про автомобільний
транспорт», «Про дорожній рух» та
Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
на відміну від редакції Виконкому, яка
не відповідає принципу рівності сторін
та істотно обмежує його права як
сторони договору.

В запереченні на касаційну скаргу
Виконком просить залишити рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
без змін, посилаючись на їх законність
і обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі рішення
конкурсного комітету (протокол від 12
лютого 2013 року, яке введено в дію на
підставі рішення Виконкому від 27
лютого 2013 року № 44 «Про введення в дію
рішення Конкурсного комітету по
підготовці та проведенню конкурсів на
перевезення пасажирів від 12 лютого 2013
року»), Виконком направив переможцю
конкурсу (ПАТ «Антрацитівське АТП №
10918») договір на організацію
перевезення пасажирів на постійному
міському автобусному маршруті
загального користування м. Антрацит
від 4 березня 2013 року (маршрут № 1 « 4
мікрорайон - АЗСТ»).

Частково не погодившись з умовами
Договору, позивач склав протокол
розбіжностей та 12 березня 2013 року
надіслав його відповідачу.

Виконком, розглянувши запропонований
позивачем протокол розбіжностей,
листом від 28 березня 2013 року № 3-592
повідомив, що наполягає на укладенні
Договору в первісній редакції, а
протокол розбіжностей і запропонована
Підприємством редакція пунктів
договору не в повній мірі враховує
інтереси сторін і звільняє від
відповідальності перевізника. При
цьому, розбіжності, що залишилися
неврегульованими, запропоновано
передати на розгляд господарського
суду.

Не погодившись з таким рішенням
Виконкому, Підприємство оскаржило його
до суду.

Розглядаючи позовні вимоги по суті,
суди виходили з того, що дану справу
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори, які виникають з приводу
укладання та виконання
адміністративних договорів.

Адміністративним договором у
розумінні пункту 14 статті 3 КАС України
є дво- або багатостороння угода, зміст
якої складають права та обов'язки
сторін, що випливають із владних
управлінських функцій суб'єкта владних
повноважень, який є однією із сторін
угоди.

Характерною особливістю
адміністративних договорів є те, що
вони укладаються у зв'язку з
реалізацією функцій управління
здебільшого між учасниками так званих
горизонтальних управлінських
відносин, які, будучи носіями владних
повноважень, є юридично рівними і не
знаходяться в підпорядкуванні один
одному. Це можуть бути договори про
делегування владних повноважень від
одного органу до іншого (наприклад,
повноважень органів виконавчої влади
органам місцевого самоврядування). При
цьому таке делегування, яке до того ж
можливе лише у випадках, передбачених
законом, не порушує юридичної рівності
сторін.

Однак, зі змісту оскарженого Договору
вбачається, що він є джерелом цивільних
правовідносин сторін, які стосуються
надання Підприємству права
здійснювати перевезення пасажирів в
режимі маршрутного таксі.

При цьому жодних владних управлінських
функцій при укладенні договору
відповідач не здійснював, оскільки
сторони діяли, виходячи із принципу
вільного волевиявлення.

Водночас господарськими судами
розглядаються на загальних підставах
справи зі спорів за участю суб'єкта
владних повноважень, якщо такі спори
виникають з цивільних чи господарських
правовідносин, в яких ці органи
виступають на рівних засадах з іншими
учасниками відповідних відносин
(наприклад, у зв'язку з виконанням
цивільно-правових чи
господарсько-правових договорів,
відшкодування матеріальної або
моральної шкоди, із зобов'язань у
зв'язку з набуттям, збереженням майна
без достатньої правової підстави тощо).

За правилами частини четвертої статті
188 ГК України у разі якщо сторони не
досягли згоди щодо зміни (розірвання)
договору або у разі неодержання
відповіді у встановлений строк з
урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду.

Відповідно до статті 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі справи
у спорах, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів, у тому числі
щодо приватизації майна, та з інших
підстав.

Оскільки в даному випадку оскаржується
дії відповідача щодо не прийняття змін
до договору, який за своєю суттю є
господарським договором, суди
попередніх інстанцій дійшли
помилкового висновку про те, що в
даному випадку Виконком виконує владні
управлінські функції, а компетенція
адміністративних судів, установлена
статтею 17 КАС України, поширюється на
даний спір, оскільки він має
розглядатися в порядку, передбаченому
нормами Господарського процесуального
кодексу України.

За правилами пункту 1 частини першої
статті 157 КАС України суд закриває
провадження у справі, якщо справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Статтею 228 КАС України передбачено, що
суд касаційної інстанції скасовує
судові рішення в касаційному порядку і
закриває провадження у справі з
підстав, встановлених статтею 157 цього
Кодексу.

Керуючись статтями 222, 223, 228, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Антрацитівське автотранспортне
підприємство № 10918» задовольнити
частково.

Скасувати постанову Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 5 липня 2013 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27 серпня 2013
року і закрити провадження у справі.

Роз'яснити Публічному акціонерному
товариству «Антрацитівське
автотранспортне підприємство № 10918»
право звернення до суду в порядку
господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Олендер
І.Я.