Справа № 815/3899/14
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3899/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Марина
П.П.

секретар судового засідання Борцова
С.І.

за участю сторін:

від позивача: Батезат О.В.(за
довіреністю);

від відповідача: Земляков О.А. (за
довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м. Одеси
до Інституту післядипломної освіти
спеціалістів морського і річкового
транспорту про стягнення
заборгованості по відшкодуванню
витрат, що становить різницю між сумою
пенсії, призначеної згідно із Законом
України "Про наукову і науково -
технічну діяльність" і сумою пенсії,
обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів у сумі 3 804, 12 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з позовними
вимогами до Інституту післядипломної
освіти спеціалістів морського і
річкового транспорту про стягнення
заборгованості по відшкодуванню
витрат, що становить різницю між сумою
пенсії, призначеної згідно із Законом
України "Про наукову і науково -
технічну діяльність" і сумою пенсії,
обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів за період з квітня
по червень 2014 року у сумі 3 804, 12 грн. Свої
вимоги позивач мотивує тим, що згідно
Закону України "Про наукову та
науково-технічну діяльність" та
"Порядку фінансування та виплати
різниці між сумою пенсії, призначеної
науковим (науково - педагогічним)
працівникам державних бюджетних
установ і організацій, науковим
(науково - педагогічним) працівникам
державних не бюджетних підприємств і
організацій" відповідач повинен внести
до Пенсійного фонду України кошти на
покриття сум наукових пенсій стосовно
колишніх співробітників, які займали
посади, пов'язані з науковою роботою, що
підтверджується довідками
підприємства, оскільки вказана
заборгованість не сплачена
відповідачем до теперішнього часу.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував та просив у задоволенні
відмовити, посилаючись на те, що
Інститут не повинен компенсувати
зазначену УПФ різницю, оскільки
наукові пенсії ОСОБА_3 та ОСОБА_4
призначені необгрунтовано, оскільки
останні не займали в Інституті
наукових посад і довідка, видана ОСОБА_4
взагалі підроблена, а пенсії
громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 призначені також
необґрунтовано, оскільки вони
працювали в Інституті, що діяв в СРСР,
але Інститут післядипломної освіти
спеціалістів морського і річкового
транспорту не є правонаступником
Інституту підвищення кваліфікації
керівних посад та спеціалістів
Міністерства морського флоту.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та надані докази,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Закон України "Про наукову та
науково-технічну діяльність" визначає
правові, організаційні та фінансові
засади функціонування і розвитку
науково-технічної сфери, створює умови
для наукової і науково-технічної
діяльності, забезпечення потреб
суспільства і держави у технологічному
розвитку.

Колишнім працівникам Інституту
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річкового транспорту, які
мали право на призначення пенсії
відповідно до ст. 24 Закону України "Про
наукову та науково-технічну
діяльність", а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
призначена пенсія згідно цього Закону
(а.с.28-71).

Згідно вимог ст. 24 Закону України «Про
наукову і науково-технічну діяльність»
держава встановлює для наукових
(науково-педагогічних) працівників, які
мають необхідний стаж наукової роботи,
пенсії на рівні, що забезпечує
престижність наукової праці та
стимулює систематичне оновлення
наукових кадрів. Пенсія науковому
(науково-педагогічному) працівнику
призначається за наявності страхового
стажу, необхідного для призначення
пенсії за віком у мінімальному розмірі,
передбаченого абзацом першим частини
першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", після досягнення
чоловіками віку 62 роки за наявності
стажу наукової роботи не менш як 20
років, жінками - пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", за наявності
стажу наукової роботи не менше як 15
років.

Різниця між сумою пенсії, призначеної
за цим Законом, та сумою пенсії,
обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів, на яку має право
науковий працівник, фінансується: - для
наукових (науково-педагогічних)
працівників державних бюджетних
наукових установ, організацій та
вищих навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації - за рахунок коштів
державного бюджету; - для наукових
(науково-педагогічних) працівників
інших державних підприємств, установ,
організацій та вищих навчальних
закладів IV рівнів акредитації - за
рахунок коштів цих підприємств,
установ, організацій та закладів, а
також коштів державного бюджету в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. При цьому за рахунок
коштів державного бюджету науковим
(науково-педагогічним) працівникам
оплачується з розрахунку на одну особу
50 відсотків різниці пенсії,
призначеної за цим Законом; - для
наукових (науково-педагогічних)
працівників недержавних наукових
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
установ, організацій та закладів.

Право на призначення пенсії відповідно
до цього Закону поширюється на
всіх осіб, які вийшли на пенсію
до набрання чинності цим Законом та
мають стаж наукової роботи,
передбачений частиною другою цієї
статті. Призначення пенсій таким
працівникам здійснюється відповідно
до частин третьої - сьомої цієї
статті з дня звернення за
призначенням пенсії та за умови
звільнення з посади наукового
(науково-педагогічного) працівника,
за винятком осіб, які працюють за
строковим трудовим договором
(контрактом), що укладений після
досягнення пенсійного віку.

Відповідно до п. 2 «Порядку
фінансування та виплати різниці між
сумою пенсії, призначеної науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних бюджетних установ і
організацій, науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних не бюджетних підприємств і
організацій» згідно із Законом України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
за № 372 від 24.03.2004 року (надалі - Порядок),
за рахунок коштів державного бюджету
фінансується 50 відсотків різниці у
розмірі пенсії наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних не бюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації у розрахунку на одну особу,
інша частина фінансується за рахунок
коштів цих підприємств, установ,
організацій та закладів, що
підтверджено повідомленнями, наданими
позивачем.

Відповідно до п.5 даного Порядку розмір
витрат на виплату різниці у розмірі
пенсії, що підлягають фінансуванню за
рахунок державних не бюджетних
підприємств і організацій,
визначається в розрахунку на рік
органами Пенсійного фонду, про що
надсилається повідомлення
підприємству чи організації. Зазначені
підприємства, установи, організації та
заклади самостійно визначають суму, що
підлягає до сплати у розрахунку на
місяць, та щомісяця до 25 числа
перераховують органу Пенсійного фонду
за своїм місцезнаходженням відповідні
кошти для фінансування різниці у
розмірі пенсії, призначеної у минулому
та поточному роках.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
призначено пенсію наукових
працівників, яка належним чином
оплачувалась Управлінням Пенсійного
фонду України в період з квітня по
червень 2014 року.

В матеріалах справи відсутні докази
оскарження відповідачем повідомлень
про суму витрат на фінансування
різниці між сумою пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
наукову і науково-технічну
діяльність», і сумою пенсії, обчисленою
відповідно до інших законодавчих
актів.

Згідно з п. 4 Порядку, у разі ліквідації
або зміни власника підприємства,
установи, організації чи вищого
навчального закладу III-IV рівнів
акредитації різниця у розмірі пенсії
фінансується за рахунок коштів їх
правонаступників у порядку, що діяв
стосовно цих підприємств, установ,
організацій та закладів до моменту
ліквідації або зміни власника.

Відповідно до п. 8 Порядку, у разі
порушення строку сплати коштів, які
спрямовуються на фінансування різниці
у розмірі пенсії, органи Пенсійного
фонду стягують відповідні суми у
порядку, визначеному законодавством.

В матеріалах справи наявні необхідні
докази, що підтверджують факт несплати
відповідачем заборгованості:
розрахунок заборгованості відповідача
(а.с.11), картка особового рахунку (а.с.13),
листи та повідомлення про суми витрат
на фінансування різниці (а.с.14-20).

Враховуючи вищевикладене, з
урахуванням наданих доказів,
встановлених фактів та аналізу
нормативно-правових актів, що
регулюють спірні правовідносини, суд
вважає, що обставини, на які посилався
позивач в обґрунтування своїх вимог,
відповідають чинному законодавству, та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

На час розгляду справи вказана сума
заборгованості у розмірі 3804,12 грн. не
сплачена, доказів самостійної сплати
зазначеної заборгованості
відповідачем до суду не надано.

Частиною 1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог, на
підставі наданих сторонами доказів, з
урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів суд вважає, що позивач
довів суду ті обставини, на які він
посилався в обґрунтування своїх
позовних вимог, а тому
адміністративний позов є
обґрунтованим та підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167,
254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
задовольнити повністю.

Стягнути з Інституту післядипломної
освіти спеціалістів морського і
річкового транспорту ()
заборгованість по відшкодуванню
виплати різниці між сумою пенсії,
призначеної згідно із Законом України
"Про наукову і науково - технічну
діяльність" і сумою пенсії, обчисленої
відповідно до інших законодавчих актів
науковим працівникам, у сумі 3 804 /три
тисячі вісімсот чотири/ грн. 12 коп. на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м. Одеси
(, банк ВАТ «Державний
ощадний банк України», МФО 328845, р/р
№05).

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано суддею 15 серпня 2014 року.

Суддя
Марин П.П.