Справа № 820/11519/14
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 серпня 2014 р.
№ 820/11519/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

При секретарі - Алавердян Е.А.

за участю представників сторін:

позивача - Осаволюк Т.Л.

відповідача - Буряківського О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "БЛАУКАТ"
до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариства з обмеженою
відповідальністю "БЛАУКАТ", звернувся
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просить суд скасувати податкові
повідомлення-рішення від 03.03.2014 р.
№ та від 07.05.2014 р. № .

Позивач вважає зазначені податкові
повідомлення-рішення неправомірними,
необґрунтованими, безпідставними
через відсутність доказів порушення
підприємством податкового
законодавства, а тому просить
скасувати їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, просив суд їх
задовольнити, з посиланням на
обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечував,
вказав, що винесені податкові
повідомлення-рішення повністю
відповідають вимогам діючого
законодавства, а тому є законними та
обґрунтованими, у задоволенні позовних
вимог просили відмовити.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
обставини справи.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "БЛАУКАТ" 17.03.2009 р.
взято на податковий облік за №38419 і
станом на даний час перебуває на обліку
в державній податковій інспекції у
Дзержинському району м. Харкова
Головного Управління Міндоходів у
Харківській області.

Судом також встановлено, що Державною
податковою інспекцією у Дзержинському
районі м. Харкова була проведена
планова виїзна перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2010 року
по 31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.12.2012 року.

В ході проведення перевірки
встановлені порушення: п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» №334/94-ВР від
28.12.1994 р. в редакції Закону України
№283/97-ВР від 22.05.1997 р. (із змінами і
доповненнями) підприємством занижено
податок на прибуток на загальну суму
62819 грн., у тому числі за 4 квартал 2010
року у сумі 41765 грн., за 1 квартал 2011 року
у сумі 21024 грн.; п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР зі
змінами та доповненнями, п. 198.1, п.198.3, п.
198.6, ст.198, п. 200.1, ст. 200. п. 201.1. 201.4, п.201.6 ст.
201 занижено податок на додану вартість
на загальну суму 247181 грн. у тому числі
за березень 2011 року у сумі 30855 грн., за
квітень 2011 року у сумі 12069 грн., за
травень 2011 року у сумі 7260 грн., за
червень 2011 року у сумі 6329 грн., за липень
2011 року 10485 грн., за серпень 2011 року у
сумі 8452 грн., за вересень 2011 року у сумі
5529 грн., за жовтень 2011 року у сумі 2035
грн., за листопад 2011 року у сумі 2746 грн.,
за грудень 2011 року у сумі 9060 грн., за
березень 2012 року у сумі 705 грн., за
червень 2012 року у сумі 2556 грн., за липень
2012 року у сумі 26242 грн., за серпень 2012
року у сумі 84181 грн., за вересень 2012 року
у сумі 5267 грн.; ст. 164.2.11. «б» Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI,
(зі змінами та доповненнями, в
результаті чого донараховано податку з
доходів фізичних осіб за період з 01.01.2011
року по 31.12.2012 у розмірі 684,55 грн.; п.51.1
ст.51 п. 70.16 ст. 70 Податкового Кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі
змінами та доповненнями) «не
відображення у повному обсязі у
податкових розрахунках про суми
доходів, нарахованих (сплачених) на
користь платника податків, суми
утриманого з них податку»; перевіркою
правильності утримання єдиного внеску
із сум заробітної плати, нарахованої
особам, які працюють на умовах
трудового договору (контракту) ТОВ
«Блаукат», встановлено п. 5, п. 7 ст. 8
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 №2464-VI. в результаті чого
донараховано єдиного внеску за період
З 01.01.2011 по 29.05.2012 у розмірі 1431,14 грн.;
порушення вимог п.2.11 глави 2 Положення
про ведення касових операцій у
національній порушення валюті в
Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 р. №637 (із змінами та
доповненнями), зареєстровано
Міністерством юстиції України 13.01.2005 р.
за № 10/10320 встановлено відсутність
оригіналів первинних документів та
розрахункових документів встановленої
форми на загальну суму 5170,78 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
було винесено податкове повідомлення -
рішення від 03.03.2014 року № на
загальну суму 253085,25 грн., в т.ч. 213770 грн. -
основний платіж та 39315,25 грн. - штрафні
(фінансові) санкції та податкове
повідомлення - рішення від 07.03.2014 року
№ на загальну суму 73231,25 грн., в т.ч.
62819 грн. - основний платіж та 10442,25 грн. -
штрафні ( фінансові) санкції.

Не погодившись з вищевказаними
податковими повідомленнями -
рішеннями, ТОВ "БЛАУКАТ" скористалось
правом їх адміністративного
оскарження у зв'язку з чим, 11.03.2014 р.
звернулось до Головного управління
Міндоходів у Харківській області зі
скаргою від 19.02.2014 (вх. № 6276/10 від 19.02.2014
р.).

За результатом розгляду зазначеної
скарги, Головне управління Міндоходів
у Харківській області прийняло Рішення
№ 2660/10/20-40-10-04-17 від 15.04.2014 р., яким
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 03.03.2014 р.
№ в частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
загальному розмірі 52206,25 грн., в іншій
частині вказане рішення та податкове
повідомлення-рішення № залишено
без змін, а скарга - без задоволення.

Позивачем 30.04.2014 р., було подано скаргу
на зазначені податкові
повідомлення-рішення до Міністерства
доходів і зборів України, за
результатами розгляду якої прийняте
рішення від 15.05.2014 р. №38536/6/99-99-10-01-15 про
результати розгляду скарги, відповідно
до якого залишені без змін податкові
повідомлення-рішення від 03.03.2014 р.
№ та №, з урахуванням
рішення, прийнятого за розглядом
первинної скарги, а скарга позивача
залишено - без задоволення.

На підставі вказаного рішення винесено
податкове повідомлення-рішення від
07.05.2014 р. № на загальну суму 21025,00
грн., в т. ч. за основним платежем 21014,00
грн. та штрафні санкції 1,00 грн.

Позивач, вважаючи податкове
повідомлення-рішення від 07.05.2014 р.
№ таким, що суперечить
законодавству з питань оподаткування
та підлягає скасуванню, тому 23.05.2014 р.
подав скаргу до Головного управління
Міндоходів у Харківській області, за
результатами розгляду якої прийняте
рішення від 28.05.2014 р. №3558/10/20-40-10-04-17.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного правового акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам частини 3 статті 2 КАС України,
суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», у редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин, валовими витратами
виробництва та обігу визнається сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 вказаного
Закону, до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених п.5.3
- п.5.7 цієї статті.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8? цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з положеннями пп.7.5.1 п.7.5 ст.7
вказаного Закону датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

З огляду на те, що податковою
інспекцією проводились перевірка
позивача за 2010 - 2012 роки, при розгляді
даної справи підлягають застосуванню
нормативні приписи як Законів України
«Про податок на додану вартість», «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», так і
Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 названого пункту,
витрати операційної діяльності,
зокрема, включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Положеннями п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно статті 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку заставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
пов'язаних з обчисленням і сплатою
податків і зборів ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абз.1 цього
пункту.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р.
№996-ХІV (з наступними змінами та
доповненнями) визначено первинний
документ як документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

З правового аналізу наведених
законодавчих приписів вбачається, що
будь-які документи, (у тому числі
договори, накладні рахунки, тощо) мають
силу первинних документів лише у разі
фактичного здійснення господарських
операцій.

Відповідно до статті 1 зазначеного
Закону, господарську операцію
визначено, як дію або подію, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Зазначене цілком кореспондує нормам
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», Закону України
«Про податок на додану вартість» та
Податкового кодексу України.

Так, приписами п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України закріплено, що витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і збереження яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно і до пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» встановлено, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп.7.2.6
цього пункту), відповідно до п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу), відповідно до
пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати платника, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку, і
відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України,
передбачено, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином, з правового аналізу
наведених нормативних приписів
вбачається, що валові витрати та
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток та податком на додану
вартість мають бути підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Судом встановлено, що фактичною
підставою для визначення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість та податку на прибуток
був висновок податкового органу,
викладений в акті перевірки, про
нікчемність правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентом - ТОВ
«Інтер».

Судом також встановлено, що, відповідно
до зазначених договорів, позивач
придбавав у названого контрагента
промислове обладнання, яке було
реалізоване іншим контрагентам, що
свідчить про використання даного
товару у власній господарській
діяльності.

Слід зазначити, що реальність спірних
операцій була належним чином
підтверджена позивачем необхідними
первинними документами, а саме - було
надано суду договори купівлі-продажу,
договори поставки, договір оренди,
податкові накладні, видаткові
накладні, довіреності, банківські
виписки, акти, платіжні доручення,
копії яких також долучено до
матеріалів справи.

Натомість, відповідачем не було
наведено суду належних доказів, які б
підтверджували його доводи відносно
невідповідності названих документів
вимогам чинного законодавства та
фіктивності проведених позивачем
спірних господарських операцій.

Представником відповідача лише було
зазначено про відсутність
товарно-транспортних накладних та
вантажно-розвантажувальних накладних,
які свідчать про переміщення товару.
Однак, слід зазначити, що сама собою
відсутність окремих документів, як то -
товарно-транспортних накладних, а так
само певні помилки оформленні
первинних документів не є підставою
для висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце (зазначена
правова позиція відображена в листі
Вищого адміністративного суду України
від 01.11.2011 р. №1936/11/13-11).

З наведено суд дійшов висновку про
необґрунтованість висновків
відповідача стосовно відсутності у
позивача права відносити до складу
валових витрат вартість придбаних у
контрагентів товарів (послуг) та
безпідставності включення до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість, сплаченої у ціні їх
придбання.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної
процесуальної норми, саме на податкові
органи покладається обов'язок надати
достатні докази на обґрунтування
висновків про порушення платником
податків норм податкового
законодавства на підставі яких такому
платникові визначено відповідні
грошові зобов'язання.

Тобто, при розгляді судом спору щодо
правомірності рішення органу
державної податкової служби, яким
платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, чи відмовлено у
наданні податкових вигод, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "БЛАУКАТ" є
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС
України , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "БЛАУКАТ"
до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Дзержинському районі міста Харкова
Головного Управління Міндоходів у
Харківській області № від 07
травня 2014 року та № від 03 березня
2014 року.

Стягнути з державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "БЛАУКАТ" (код 36370717)
сплачений судовий збір у розмірі 487
(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-ти денний строк з дня отримання копії
постанови апеляційної скарги.

Постанова в повному обсязі виготовлена
13 серпня 2014 року.

Суддя
А.В.
Зінченко