Справа № 822/1203/14
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1203/14
Головуючий у 1-й інстанції: Касап В.М.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

при секретарі: Александровій К.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача - Гринишин І.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління МВС
України в Хмельницькій області про
визнання нечинною відмови та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
УМВС України в Хмельницькій області
про визнання протиправною відмови
№12/Б-19 від 17.02.2014 року у скасуванні
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
за дискредитацію, застосованих
наказами УМВС України в Хмельницькій
області № 972 від 11.09.2012 року та № 216 о/с
від 14.09.2012 року.

Хмельницький окружний
адміністративний суд постановою від
16.04.2014 року у задоволенні вказаного
позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги
шляхом визнання нечинною відмови
№12/Б-19 від 17.02.2014 року та зобов'язання
відповідача виконати його законні
вимоги щодо поновлення службових,
інших особистих і майнових прав,
порушених внаслідок незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
позивач наголошує, що згідно з вироком
Шепетівського міськрайонного суду від
07.10.2013 року, залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 17.12.2013 року, його виправдано
за недоведеністю у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст.
368 КК України, звільнення з органів
внутрішніх справ є незаконним та таким,
що вчинене з порушенням вимог Закону
України "Про дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України".

Таким чином, на думку апелянта, з огляду
на положення Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про правомірність оскаржуваної
відмови відповідача у скасуванні
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
за дискредитацію.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги апеляційної скарги
підтримав та просив суд їх
задовольнити у повному обсязі.

Позивач брав участь у судовому
засіданні у суді апеляційної інстанції
в режимі відеоконференції,
передбаченого ст.122-1 КАС України.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти доводів апелянта
заперечив та посилаючись на
правомірність і обґрунтованість
висновків суду першої інстанції просив
суду у задоволенні апеляційної скарги
відмовити, окремо суду пояснивши, що
оскільки дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення накладено на
позивача за дискредитацію, а не у
зв'язку з незаконним засудженням чи
незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності, тому
дії відповідача щодо надання
оскаржуваної відмови є правомірними, і
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача та думку
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
працівниками МВС проведено службове
розслідування за фактом порушення
кримінальної справи відносно
працівника відділення спеціальної
міліції при УМВС України в
Хмельницькій області ОСОБА_2 за
ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.
368 КК України.

За результатами проведеного
розслідування складено висновок № 147/12
від 10.09.2012 року, в якому зазначено про
вимагання та отримання хабара ОСОБА_2
підтвердився, вирішено звільнити
останнього з органів внутрішніх справ
за дискредитацію.

В зв'язку з цим, наказом начальника УМВС
України в Хмельницькій області № 972 від
11.09.2012 року "Про надзвичайну подію за
участю працівників відділення
спеціальної міліції при УМВС України в
Хмельницькій області і покарання
винних" позивача за грубе порушення
вимог наказів МВС України № 81 від 16.03.2007
року, № 90 від 26.03.2010 року, рішення
колегії МВС № 1КМ/1 від 17.01.2012 року, інших
вказівок і наказів МВС України та УМВС
України в області з питань дотримання
дисципліни і законності, Присяги і
Правил поведінки та професійної етики
осіб рядового та начальницького складу
ОВС, вчинення дій, що підривають
авторитет міліції, притягнуто до
дисциплінарної відповідальності
згідно п. 8 ст. 12 Закону України "Про
дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
за дискредитацію.

З метою реалізації накладеного
стягнення видано наказ УМВС України в
Хмельницькій області №216 о/с від 14.09.2012
року, яким майора міліції ОСОБА_2,
старшого оперуповноваженого групи
карного розшуку відділення
спеціальної міліції при УМВС,
відповідно до Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР №
114 від 29.07.1991 року (далі - Положення),
звільнено з органів внутрішніх справ в
запас Збройних Сил за п. 66 - скоєння
вчинків, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу.

В зв'язку з набранням законної сили
вироком Шепетівського міськрайонного
суду від 07.10.2013 року, залишеного без
змін ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 17.12.2013 року,
позивача виправдано за недоведеністю у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.
368, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.
Посилаючись на положення Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду"
(далі - Закон), ОСОБА_2 звернувся до
відповідача з заявою про скасування
вказаних вище наказів та поновлення на
посаді.

17.02.2014 року відповідачем надано
відповідь за №12/Б-19, якою позивачу
відмовлено у його вимогах. Дана відмова
мотивована тим, що позивача звільнено з
ОВС не у зв'язку з незаконним
засудженням чи незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності, а відповідно до п. 66
Положення за дискредитацію, факт якої
встановлено висновком № 147/12 від 10.09.2012
року про проведення службового
розслідування.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою
відповідача, ОСОБА_2 оскаржив її до
суду.

Суд першої інстанції при ухваленні
постанови виходив з того, що
оскаржувана відмова надана
відповідачем з дотриманням вимог
чинного законодавства,
підтверджується матеріалами справи, в
зв'язку з чим позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зауважує, що предметом спору у даному
випадку, є безпосередньо правомірність
дій відповідача - УМВС України в
Хмельницькій області щодо розгляду
заяви позивача, та як наслідок відмови
у скасуванні відповідних наказів та
поновлення на посаді.

Так, розглядаючи заяву ОСОБА_2 про
скасування наказів та поновлення на
посаді керівництво УМВС України у
Хмельницькій області керувалось
положеннями Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» (далі - Закону), на
який між іншим, посилається
безпосередньо і сам позивач у своєму
позові.

В свою чергу чіткий перелік підстав
поновлення на роботі осіб звільнених
зі служби, визначений ст.6 вказаного
Закону, якою передбачено обов'язок
поновлення на колишній роботі (посаді),
але виключно при умові наявності
однієї із двох вичерпних обставин, а
саме:

а) звільнення з роботи (посади) у зв'язку
з незаконним засудження

б) відсторонення від посади у зв'язку з
незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності.

Як встановлено під час апеляційного
розгляду, позивача звільнено з органів
внутрішніх справ саме за порушення
вимог відповідних наказів МВС України
з питань дотримання дисципліни і
законності, Присяги і Правил поведінки
та професійної етики осіб рядового та
начальницького складу ОВС, а не у
зв'язку з притягненням позивача до
кримінальної відповідальності, як на
тому наполягає скаржник, тобто
відповідачем прийнято рішення про
звільнення його з органів внутрішніх
справ за дискредитацію.

Підстави для звільнення з органів
внутрішніх справ передбачені
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ №114 від
29.07.2014р., відповідно до п.66 якого, особи
рядового і начальницького складу, які
скоїли вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення.

Таким чином, судова колегія вважає
безпідставними посилання апелянта та
його представника на положення ст.6
вказаного Закону, відповідно до якої
громадянин, звільнений з роботи
(посади) у зв'язку з незаконним
засудженням або відсторонений від
посади у зв'язку з незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності, має бути поновлений
на колишній роботі (посаді), оскільки
підставою для звільнення ОСОБА_2
слугувала саме дискредитація звання
особи рядового і начальницького
складу, яка є відмінною, тобто окремою
підставою, визначеною Законом.

Крім того необґрунтованими є посилання
скаржника на ст.15 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», оскільки остання
регулює саме порядок відшкодування
особистих і майнових прав особи, що є
підставою для пред'явлення окремого
позову в цивільному порядку.

В даному випадку надаючи правову
оцінку правомірності діям відповідача
при відмові у задоволенні заяви ОСОБА_2
стосовно скасування наказів про
звільнення, варто зауважити про те, що з
огляду на положення ст.6 Закону,
відповідач взагалі позбавлений
можливості скасувати вищевказані
накази, оскільки зазначена норма
Закону передбачає лише поновлення
особи на роботі та не тягне за собою
скасування відповідних управлінських
рішень.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про відсутність
правових підстав для задоволення
адміністративного позову.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
05 серпня 2014 року .

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.