Справа № 810/4510/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2014 року 810/4510/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лисенко В.І.,

за участю секретаря судового засідання
Глазун Т.О.

представника позивача - Яковчука Я.М.,

представника відповідача - Новічкова
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до приватного підприємства
"Форсаж"

про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів з
позовом до приватного підприємства
"Форсаж" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 25744,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем, в порушення
вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», у 2013 році не
виконано норматив по створенню робочих
місць для інвалідів та не забезпечено
працевлаштування осіб, яким
встановлена інвалідність.

На підставі викладеного, керуючись
приписами статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», позивач визначив
відповідачеві суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені у загальному розмірі 25744,74 грн.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
зазначив, що бухгалтером підприємства
помилково було не відображено у Звіті
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік від 27.02.2014 за формою
10-ПІ особу-інваліда ОСОБА_3, яка
фактично працювала на підприємстві, та
якій відповідно до чинного
законодавства встановлено
інвалідність. Просив суд у задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Як убачається з матеріалів справи,
27.02.2014 відповідачем подано звіт до
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік за формою 10-ПІ,
відповідно до якого середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу у 2013 році на
підприємстві відповідача становила 19
осіб. Кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідачем
відповідно до статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», становить - 1
особа, однак на підприємстві не
працевлаштовано жодної особи, якій
встановлено інвалідність.

Вважаючи, що відповідачем, всупереч
вимогам статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» не
працевлаштовано на підприємстві
одного інваліда, позивач звернувся до
суду з даним адміністративним позовом,
в якому просив стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
та пеню.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
склались між сторонами, суд виходить з
наступного.

Спеціальним законом, який визначає
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні і гарантує їм рівні
з усіма іншими громадянами можливості
для участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам вести
повноцінний спосіб життя згідно з
індивідуальними здібностями і
інтересами є Закон України від 21.03.1991
№875-ХІІ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (далі
- Закон України №875-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті
17 Закону України №875-ХII з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Статтею 18 Закону № 875-ХІІ встановлено
обов'язок для підприємств, установ та
організацій, фізичних осіб, які
використовують найману працю, виділяти
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини першої статті 19
Закону України №875-ХІІ для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості
одного робочого місця.

Частиною другою статті 19 Закону
України №875-ХІІ визначено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Згідно із частиною першою статті 20
Закону України №875-ХІІ, зокрема,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Відповідно до частини другої статті 20
Закону України №875-ХІІ порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Як убачається із поданого відповідачем
до Київського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіту форми № 10-ПІ про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
відповідач повинен був забезпечити у
2013 році працевлаштування одного
інваліда. Проте, у графі, де має бути
зазначена середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, відповідач не вказав
жодної особи.

Водночас, як пояснив під час судового
розгляду представник позивача,
бухгалтером підприємства у звіті
допущено помилку, а саме: не
відображено у звіті про зайнятість та
працевлаштування інвалідів працюючу
особу-інваліда ОСОБА_3, яка працює на
підприємстві та якій відповідно до
чинного законодавства встановлено
інвалідність.

На підтвердження даного факту,
відповідачем надано копії паспорта
особи-інваліда на ім'я ОСОБА_3, довідку
про встановлення зазначеній особі
інвалідності, копію трудової книжки
ОСОБА_3, довідку, видану Пенсійним
фондом України на підтвердження факту
отримання ОСОБА_3 пенсії по
інвалідності, та бухгалтерські
документи на підтвердження виплати
ОСОБА_3 заробітної плати у 2013 році.

Суд зазначає, що надані представником
відповідача документи підтверджують
факт працевлаштування на підприємстві
позивача у 2013 році особи-інваліда.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в
даному випадку відповідачем не було
порушено норматив, встановлений
частиною першою статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
оскільки фактично на підприємстві
працював інвалід.

Крім того, суд звертає увагу, що Закон
України № 875-XII передбачає застосування
адміністративно-господарських санкцій
у разі не працевлаштування
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю інвалідів у рахунок
нормативу робочих місць, а не за
помилки допущенні у звіті про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів (форма 10-ПІ).

Також, законодавством не передбачено
подання уточнюючого чи нового звіту
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів (форма 10-ПІ) у разі допущення
при його заповненні помилок.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що в діях відповідача
відсутній склад правопорушення, а тому
застосування до нього
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 25744,74 грн. за не
працевлаштування інвалідів є
безпідставним.

Це означає, що позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Частиною першою статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа)

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання
повного тексту постанови - 13 серпня 2014
р.