Справа № 813/746/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2014 р. м. Київ
К/800/49293/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Амєліна С.Є., Заїки М.М.,

при секретарі:Борілло Ю.В.,
за участю: позивача ОСОБА_5,

представників:

- прокуратури Західного регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері - Майорчака В.М.;

- Генеральної прокуратури України
- Гудзя О.М., -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_5 до Прокуратури
Західного регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері,
Управління Західного оперативного
командування про визнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити певні дії та виплатити вихідну
допомогу при звільненні відповідно до
Закону України «Про прокуратуру», за
касаційною скаргою Прокуратури
Західного регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернувся в
суд з позовом про:

- визнання рішення № 11-187 вих-12
прокурора Західного регіону України з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері від 23 жовтня 2012 року, яким
відмовлено внести зміни до наказу №
592-к військового прокурора Західного
регіону України від 3 серпня 2011 року,
зазначивши Закон України «Про
прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №
1789-XII (далі - Закон № 1789-XII) як підставу
виплати вихідної допомоги при
звільненні як працівнику прокуратури,
протиправним і таким, що суперечить
рішенням судів, які набрали законної
сили;

- зобов'язання прокурора Західного
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
внести зміни до наказу № 592-к
військового прокурора Західного
регіону України від 3 серпня 2011 року,
зазначивши Закон № 1789-XII як підставу
виплати вихідної допомоги при
звільненні як працівнику прокуратури;

- визнання рішення № 11/3/4519/1 тимчасово
виконуючого обов'язки командувача
Західного оперативного командування
від 12 жовтня 2012 року про відмову
виплатити вихідну допомогу при
звільненні як працівнику прокуратури
відповідно до статті 501 Закону № 1789-XII
протиправним та таким, що суперечить
рішенням судів, які набрали законної
сили;

- зобов'язання командувача Західного
оперативного командування виплатити
йому вихідну допомогу при звільненні
як працівнику прокуратури відповідно
до статті 501 Закону № 1789-XII, з
урахуванням проведеної виплати
грошової допомоги згідно статті 15
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року
№ 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовував
тим, що постановою Шевченківського
районного суду міста Львова від 4 липня
2011 року по справі № 2а-928/2011, залишеною
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 5 квітня 2012 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 17
липня 2012 року, визнано протиправним
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі
міста Львова від 23 грудня 2010 року за №
11128/03-20, яким відмовлено у призначенні
ОСОБА_5 пенсії за вислугу років як
працівнику прокуратури, та зобов'язано
вказане управління призначити і
виплачувати йому пенсію за вислугу
років відповідно до Закону № 1789-XII з
дати подання заяви про призначення
даного виду пенсії, тобто з 8 грудня 2010
року. Позивач вказує, що за рішенням
суду Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі
міста Львова призначило йому пенсію за
вислугу років згідно Закону № 1789-XII, про
що 3 жовтня 2012 року було видано довідку
для виплати відповідної вихідної
допомоги при звільненні, оскільки в
абзаці 3 наказу № 592-к військового
прокурора Західного регіону України
від 3 серпня 2011 року зазначено про
виплату йому вихідної допомоги при
звільненні з розрахунку 50% за кожний
повний календарний рік служби, як це
передбачено пунктом 2 статті 15 Закону №
2011-XII. Вказану довідку ним було подано
до фінансового органу Західного
оперативного командування. Однак
рішенням № 11/3/4519/1 тимчасово
виконуючого обов'язки командувача
Західного оперативного командування
від 12 жовтня 2012 року відмовлено
виплатити йому вихідну допомогу при
звільненні як працівнику прокуратури
відповідно до статті 501 Закону № 1789-XII, а
рішенням № 11-187 вих-12 прокурора
Західного регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
від 23 жовтня 2012 року відмовлено внести
зміни до наказу № 592-к військового
прокурора Західного регіону України
від 3 серпня 2011 року, оскільки зазначені
судові рішення не є підставою для змін
до наказів військового прокурора
Західного регіону України.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року, позов задоволено. Визнано
протиправним рішення № 11-187 вих-12
прокурора Західного регіону України з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері від 23 жовтня 2012 року, яким
відмовлено внести зміни до наказу № 592к
військового прокурора Західного
регіону України від 3 серпня 2011 року.
Зобов'язано прокурора Західного
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
внести зміни до наказу № 592к
військового прокурора Західного
регіону України від 3 серпня 2011 року,
зазначивши Закон № 1789-XII від 23 грудня 2010
року як підставу виплати вихідної
допомоги при звільненні працівнику
прокуратури. Визнано протиправним
рішення № 11/3/4519/1 тимчасово виконуючого
обов'язки командувача Західного
оперативного командування від 12 жовтня
2012 року про відмову виплатити вихідну
допомогу при звільненні як працівнику
прокуратури відповідно до статті 501
Закону № 1789-XII. Зобов'язано Управління
Західного оперативного командування
Міністерства оборони України
нарахувати та виплатити ОСОБА_5 грошову
допомогу на підставі частини 15 статті
501 Закону № 1789-XII у розмірі місячного
заробітку, з якого обчислена пенсія, за
кожен повний рік роботи (22 роки), з
урахуванням виплаченої раніше
грошової допомоги в розмірі 50%
місячного забезпечення за кожний
повний календарний рік служби на
підставі пункту 2 статті 15 Закону №
2011-XII.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
представник прокуратури Західного
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2013 року і прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

У касаційній скарзі представник
прокуратури Західного регіону України
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері зазначає, що суди першої
та апеляційної інстанцій, в порушення
вимог статей 86, 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнали наказ № 592к
військового прокурора Західного
регіону України від 3 серпня 2011 року
доказом звільнення позивача з органів
прокуратури та документом до якого
прокурору Західного регіону України з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері необхідно внести зміни,
зазначивши в ньому Закон № 1789-XII як
підставу виплати позивачеві вихідної
допомоги при звільненні як працівнику
прокуратури. Представник прокуратури
вважає, що оскаржуваними судовими
рішеннями фактично створено прецедент,
яким внесено зміни до чинних законів і
всупереч положенням закону за
рішеннями судів, працівник, який
звільнений з органів прокуратури за
скоєння ганебного вчинку, наслідком
якого є звільнення з
прокурорсько-слідчої посади, має право
на отримання вихідної допомоги, яка
фактично є винагородою за бездоганну
службу в органах прокуратури.

Позивач ОСОБА_5 подав письмове
заперечення на зазначену касаційну
скаргу, просить таку залишити без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін. У запереченнях
ОСОБА_5 вказує, що у нього як особи, якій
за рішенням суду призначено пенсію за
вислугу років на підставі Закону №
1789-XII, виникло право і на отримання
грошової допомоги при звільненні у
розмірі місячного заробітку, з якого
обчислена пенсія, за кожен повний рік
роботи, як це передбачено частиною 15
статті 501 Закону № 1789-XII.

6 грудня 2013 року до суду касаційної
інстанції надійшла заява позивача
ОСОБА_5 про відвід судді Вищого
адміністративного суду України
Штульман І.В., мотивуючи відвід різними
обставинами, які викликають сумніви
щодо об'єктивності та неупередженості
судді. Однак під час касаційного
розгляду у судовому засіданні даної
справи 29 липня 2014 року позивач
відкликав вказану заяву про відвід
судді і суд визнав таку неподаною.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги та
заперечення на неї, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами попередніх
інстанцій по даній справі норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга представника прокуратури
Західного регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою
Шевченківського районного суду міста
Львова від 4 липня 2011 року, залишеною
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 5 квітня 2012 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 17
липня 2012 року, позов ОСОБА_5 задоволено.
Визнано протиправним рішення
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Львова
від 23 грудня 2010 року за № 11128/03-20, яким
відмовлено у призначенні пенсії за
вислугу років ОСОБА_5 як працівнику
прокуратури. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Львова
зарахувати до 20-річного стажу роботи,
що дає право на пенсійне забезпечення
за вислугу років працівникам
прокуратури час навчання ОСОБА_5 у
Військовому інституті Міністерства
оборони СРСР, перейменованому у
Військову академію економіки, фінансів
і права на військово-юридичному
факультеті (4 роки 10 місяців 21 день), як
військову строкову службу, тобто із 1
серпня 1989 року по 22 червня 1994 року.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
міста Львова зарахувати період
призначення ОСОБА_5 представником
Генеральної прокуратури України в
українському миротворчому контингенті
в Республіці Ірак з 22 вересня 2004 року по
28 квітня 2005 року як пільговий, із
розрахунку один місяць за три місяці,
тобто - 1 рік 9 місяців 18 днів, при
обчисленні періоду проходження
військової служби для зарахування його
до 20-річного стажу роботи, що дає право
на пенсійне забезпечення за вислугу
років працівникам прокуратури.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
міста Львова призначити і виплачувати
ОСОБА_5 пенсію за вислугу років
відповідно до Закону № 1789-XII з дати
подання ним заяви про призначення
даного виду пенсії, тобто з 8 грудня 2010
року.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_5, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що оскільки позивачеві за рішенням
суду було призначено пенсію за вислугу
років на підставі Закону № 1789-XII, то
відповідно у нього виникло право і на
отримання грошової допомоги у розмірі
місячного заробітку, з якого обчислена
пенсія, за кожен повний рік роботи, як
це передбачено частиною 15 статті 501
Закону № 1789-XII. За таких обставин
прокурор Західного регіону України з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері зобов'язаний внести
зміни до наказу № 592к військового
прокурора Західного регіону України
від 3 серпня 2011 року, зазначивши як
підставу виплати вихідної допомоги при
звільненні працівнику прокуратури -
Закон № 1789-XII, а Управління Західного
оперативного командування
Міністерства оборони України
зобов'язане нарахувати та виплатити
ОСОБА_5 грошову допомогу на підставі
частини 15 статті 501 Закону № 1789-XII у
розмірі місячного заробітку, з якого
обчислена пенсія, за кожен повний рік
роботи (22 роки), з урахуванням
виплаченої раніше грошової допомоги в
розмірі 50% місячного забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
на підставі пункту 2 статті 15 Закону №
2011-XII. Також суди попередніх інстанцій
дійшли висновку, що звернення ОСОБА_5 до
суду з цим позовом відбулося у строки
встановлені статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Так, залишаючи без задоволення доводи
відповідача про залишення даної
позовної заяви без розгляду, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що 4 та 5 жовтня 2012 року
ОСОБА_5 звертався до відповідачів із
заявами з приводу виплати йому
належної вихідної допомоги. Відповіді
про відмову виплати зазначеної
грошової допомоги позивач отримав 12 та
23 жовтня 2012 року, а 14 листопада 2012 року
він звернувся до суду з позовом, у тому
числі, і про виплату вихідної допомоги,
а тому звернення до суду відбулося у
строки встановлені статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено строки
звернення до адміністративного суду.

За приписами частини 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, а згідно частини 3 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для звернення до
суду у справах щодо прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без

розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи (стаття 100
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Ухвалюючи судове рішення, яким,
зокрема, зобов'язано прокурора
Західного регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
внести зміни до наказу № 592к
військового прокурора Західного
регіону України від 3 серпня 2011 року,
зазначивши як підставу виплати
вихідної допомоги при звільненні
працівнику прокуратури - Закон № 1789-XII
від 23 грудня 2010 року, а Управління
Західного оперативного командування
Міністерства оборони України -
нарахувати та виплатити ОСОБА_5 грошову
допомогу на підставі частини 15 статті
501 Закону № 1789-XII у розмірі місячного
заробітку, з якого обчислена пенсія, за
кожен повний рік роботи (22 роки), з
урахуванням виплаченої раніше
грошової допомоги в розмірі 50%
місячного забезпечення за кожний
повний календарний рік служби на
підставі пункту 2 статті 15 Закону №
2011-XII, суди попередніх інстанцій дійшли
висновку про дотримання позивачем
встановленого строку звернення до
адміністративного суду, оскільки, на їх
думку, про порушене право ОСОБА_5 міг і
повинен дізнатися з листів
відповідачів, якими проінформовано про
відсутність підстав для виплати
зазначеної допомоги. Водночас,
дійшовши такого висновку, суд першої
інстанції, як і апеляційний суд,
залишили поза увагою та не спростували
доводи відповідача про те, що наказ
військового прокурора Західного
регіону України № 592к, у якому, зокрема,
зазначено про виплату ОСОБА_5 вихідної
допомоги при звільненні з розрахунку 50%
за кожний повний календарний рік
служби, прийнятий 3 серпня 2011 року.
Постанова Шевченківського районного
суду міста Львова від 4 липня 2011 року по
справі № 2а-928/2011, яка, на думку позивача
та судів, є підставою для зміни
вказаного наказу від 3 серпня 2011 року №
592к у частині підстави виплати вихідної
допомоги при звільненні як працівнику
прокуратури, набрала законної сили ще 5
квітня 2012 року, після залишення її без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду, тобто, про
порушення, на думку позивача, права на
отримання належної вихідної допомоги
ОСОБА_5 дізнався ще 5 квітня 2012 року, а з
позовом звернувся до суду тільки 14
листопада 2012 року.

Доводи судів про те, що про порушене
право на отримання вихідної допомоги
згідно статті 501 Закону № 1789-XII позивач
дізнався тільки у жовтні 2012 року, після
отримання ним рішень відповідачів від
12 жовтня 2012 року № 11/3/4519/1 та від 23
жовтня 2012 року № 11-187 вих-12, є
суперечливими і не спростовують
доводів відповідача.

Частиною 15 статті 501 Закону № 1789-XII було
встановлено, що прокурорам і слідчим у
разі виходу на пенсію за вислугою років
чи по інвалідності виплачується
грошова допомога у розмірі місячного
заробітку, з якого обчислена пенсія, за
кожен повний рік роботи прокурором,
слідчим прокуратури чи на посадах у
науково-навчальних закладах
прокуратури.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5
суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що постанова
Шевченківського районного суду міста
Львова від 4 липня 2011 року та ухвала
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 5 квітня 2012
року по справі № 2а-928/2011 про
призначення позивачеві з 8 грудня 2010
року пенсії за вислугу років згідно
Закону № 1789-XII є підставою для внесення
змін до наказу № 592к військового
прокурора Західного регіону України
від 3 серпня 2011 року, зазначивши як
підставу виплати вихідної допомоги при
звільненні працівнику прокуратури -
Закон № 1789-XII від 23 грудня 2010 року, при
цьому суди не надали оцінки та не
спростували доводи прокуратури
Західного регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
про те, що у випадку звільнення з посади
прокурорсько-слідчого працівника
військової прокуратури, що
реалізується на підставі наказу
прокурора регіону, у випадку позивача -
наказом військового прокурора
Західного регіону України, така особа є
військовослужбовцем, і питання
подальшого проходження військової
служби вирішується Міністром оборони
України відповідно до Закону України
«Про військовий обов'язок і військову
службу» та інших законодавчих актів
України, якими встановлено правові та
соціальні гарантії, пенсійне, медичне
та інші види постачання і забезпечення,
передбачені законодавством для осіб
офіцерського складу Збройних Сил
України. ОСОБА_5 звільнено з органів
прокуратури (посади) на підставі
наказів прокурора регіону від 17
вересня 2010 року № 561к та від 11 травня 2011
року № 287к за скоєння ганебного вчинку
і наказ про його звільнення з органів
прокуратури у зв'язку з виходом на
пенсію за вислугою років чи по
інвалідності не видавався через
відсутність підстав, передбачених
статтею 501 Закону № 1789-XII. 28 липня 2011
року наказом Міністра оборони України
№ 752 відповідно до статті 26 Закону
України «Про військовий обов'язок і
військову службу», позивача ОСОБА_5
звільнено з військової служби в запас,
після чого, 3 серпня 2011 року на
виконання згаданого наказу № 752,
військовим прокурором Західного
регіону України прийнято наказ № 592к
про виплату позивачеві належних йому
як звільненому військовослужбовцю
коштів. Відповідач наголошував на тому,
що підставою для виплати ОСОБА_5
зазначеної вихідної допомоги може бути
виключно наказ про звільнення з посади
прокурорсько-слідчого працівника
відповідно до статті 501 Закону № 1789-XII,
але такий наказ про звільнення
позивача з органів прокуратури у
зв'язку з його виходом на пенсію не
видавався і не міг бути виданий,
оскільки його звільнено з посади за
скоєння ганебного вчинку.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій не з'ясували
належним чином право на отримання
ОСОБА_5 виплати вихідної допомоги як
працівнику прокуратури при наявності
постанови Шевченківського районного
суду міста Львова від 4 липня 2011 року у
справі № 2а-928/2011, залишеної без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 5 квітня 2012
року (про призначення пенсії
відповідно до Закону № 1789-XII),
ототожнивши поняття проходження
військової служби
військовослужбовцями військової
прокуратури та обіймання ними
прокурорсько-слідчої посади у
військовій прокуратурі.

Відповідно до частини 2 статті 206
Кодексу адміністративного судочинства
України при залишенні апеляційної
скарги без задоволення в ухвалі
зазначається, якими обставинами чи
нормами права спростовуються доводи,
що містяться у скарзі.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій при розгляді даної справи не
з'ясовано належним чином обставини
справи, що мають значення для
правильного вирішення справи та не
дають можливості суду касаційної
інстанції визначитися в правильності
правової оцінки обставин у справі, що
являється грубим порушенням статей 159,
195 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин касаційна скарга
прокуратури Західного регіону України
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері підлягає задоволенню
частково із скасуванням оскаржуваних
судових рішень та направленням справи
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 26 листопада 2013 року про
зупинення виконання оскаржуваних
постанови Львівського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року та ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2013 року вважати такою, що
втратила чинність.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Прокуратури
Західного регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері -
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2013 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_5 до
Прокуратури Західного регіону України
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері, Управління Західного
оперативного командування про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні дії та
виплатити вихідну допомогу при
звільненні відповідно до Закону
України «Про прокуратуру» - направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Амєлін С.Є.

Заїка М.М.