Справа № 826/7298/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/7298/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 серпня 2014 року № 826/7298/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді – Добрівської Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста

Києва

до

Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут

нафтопереробної промисловості «МАСМА»

про

стягнення заборгованості по відшкодуванню коштів на виплату різниці

між сумами пенсій, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва (далі по тексту – позивач, УПФУ в Святошинському районі м. Києва) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості «МАСМА» (далі по тексту – відповідач, ДП «УкрНДІНП «МАСМА») про стягнення заборгованості по відшкодуванню коштів на виплату різниці між сумами пенсій, призначених відповідно до вимог Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і обчислених відповідно до інших законодавчих актів за період лютий – квітень 2014 року на загальну суму 259 039,35 грн. (з них: за лютий – 80 852,93 грн., за березень – 881 365,71 грн., за квітень – 96 820,71 грн.).

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у товариства утворилась заборгованість по відшкодуванню коштів на виплату різниці між сумами пенсій, яка відповідачем у добровільному порядку у визначений законодавцем термін не сплачена.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2014 року відкрито скорочене провадження у адміністративній справі та надано строк відповідачу для надання заперечень, а від позивача витребувані додаткові матеріали по справі.

17 червня 2014 року через загальний відділ документального обігу до суду від відповідача надійшла письмові заперечення, за результатами розгляду яких суд прийшов до висновку про неможливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі та своєю ухвалою від 18 червня 2014 року призначив розгляд даної справи за загальними правилами КАС України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений у відповідності із вимогами ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України, явку в судове засідання повноважного представника не забезпечив, направив до суду клопотання про здійснення розгляду справи у відсутності представника.

У своїх письмових запереченнях представник відповідача зазначає про недоведеність позивачем факту направлення відповідачу повідомлень одночасно з листами, в яких визначалась сума, нарахована за лютий, березень і квітень 2014 року; вказані розрахунки не є повідомленням розмір витрат на фінансування різниці між сумами пенсії в розумінні п.5 постанови КМУ від 24.03.2004р. №372, оскільки не містить розрахунок за рік і не надіслана до 20 січня поточного року; позивачем не доведено правильність визначених до сплати сум, які є відмінними одна від одної і підстави їх збільшення щомісяця не доведені.

У зв’язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, від якого надійшли письмові заперечення та клопотання про розгляд справи у його відсутність, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

На вимогу суду позивачем надано додаткові пояснення по суті заявлених ним вимог з урахуванням письмових заперечень відповідача та додаткові письмові докази.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення вимог УПФУ в Святошинському районі міста Києва про стягнення з ДП «УкрНДІНП «МАСМА» заборгованості по виплаті різниці між сумами пенсій за лютий-квітень 2014 року на загальну суму 259 039,35 грн. суд виходить з наступного.

Державне підприємство «Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості «МАСМА» перебуває на обліку в УПФУ в Святошинському районі м. Києва та є підприємством, на яке розповсюджується дія Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Основним нормативно-правовим актом, який визначає правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку науково-технічної сфери, створює умови для наукової і науково-технічної діяльності, забезпечення потреб суспільства і держави у технологічному розвитку є Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991р. №1977-ХІI (далі по тексту – Закон №1977-ХІI).

Відповідно до положень статті 24 вказаного Закону держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів.

Згідно з частиною третьою названої правової норми пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються в розмірі 80 відсотків від сум заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, яка визначається відповідно до статті 23 цього Закону та частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» та на яку відповідно до законодавства нараховується збір на обов’язкове державне пенсійне страхування (внески).

Частина дев’ята статті 24 Закону України від 13.12.1991р. №1977-ХІI встановлює, що різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується:

- для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III – IV рівнів акредитації – за рахунок коштів державного бюджету;

- для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III – IV рівнів акредитації – за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом;

- для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III – IV рівнів акредитації – за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

На реалізацію статті 24 Закону України від 13.12.1991р. №1977-ХІI постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004.р №372 затверджено Порядок фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III – IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи (далі по тексту – Порядок №372).

Відповідно до пункту 2 Порядку №372 за рахунок коштів державного бюджету фінансується 50 відсотків різниці у розмірі пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III – IV рівнів акредитації у розрахунку на одну особу. Інша частина фінансується за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів.

Фінансування різниці у розмірі пенсії осіб, які мають науковий стаж роботи на кількох підприємствах, в установах, організаціях та вищих навчальних закладах III – IV рівнів акредитації незалежно від форми власності та фінансування, здійснюється пропорційно зарахованому для призначення пенсії науковому стажу роботи за рахунок джерел фінансування, визначених законодавством для відповідних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III – IV рівнів акредитації.

Пунктом 5 Порядку №372 закріплено, що розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії за рахунок коштів державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III – IV рівнів акредитації визначається у розрахунку на рік органами Пенсійного фонду до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з дня призначення пенсії відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», про що відповідному підприємству, установі, організації або закладу відразу надсилається повідомлення за зразком, що додається.

У той же час, абзацом другим вказаного пункту визначено, що зазначені підприємства, установи, організації та заклади самостійно визначають суму, що підлягає до сплати у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25 числа перераховують органу Пенсійного фонду за своїм місцезнаходженням відповідні кошти для фінансування різниці у розмірі пенсії, призначеної у минулому та поточному роках.

Тільки у разі зміни розміру пенсії або виникнення обставин, які впливають на фінансування різниці у розмірі пенсії (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це відповідні підприємства, установи, організації та заклади у місячний строк з дня виникнення таких обставин.

Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку про те, що на законодавчому рівні закріплено обов’язок підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III – IV рівнів акредитації самостійно визначати суму, що підлягає до сплати як різниця у розмірі пенсії осіб, які мають науковий стаж роботи на кількох підприємствах, в установах, організаціях та вищих навчальних закладах III – IV рівнів акредитації незалежно від форми власності та фінансування та до 25 числа місяця проводити перерахування цієї суми на рахунок органу Пенсійного фонду.

Проте, відповідачем під час розгляду справи не надано доказів виконання ним названого обов’язку.

У той же час, до позовної заяви додано копії повідомлень про суму витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, які увійшли в суму заборгованості, заявлену до стягнення у судовому порядку.

Будь-яких доказів на спростування обґрунтованості визначених у зазначених повідомленнях сум, відповідач під час розгляду справи не надав.

Як вбачається з наданих позивачем документів, спірна сума, заявлена до стягнення, сформована на підставі повідомлень Управлінь Пенсійного фонду України в Святошинському, Голосіївському, Солом’янському, Подільському, Шевченківському, Печерському, Дарницькому, Деснянському, Дніпровському, Оболонському районах міста Києва, Управління Пенсійного фонду України в місті Ірпінь, Управління Пенсійного фонду України в місті Буча Київської області, Управління Пенсійного фонду України в місті Борисполі та Бориспільському районі, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському, Франківському, Залізничному, Галицькому, Личаківському районі місті Львова, Управління Пенсійного фонду України в місті Дорогобич.

Перевіряючи обґрунтованість розміру заборгованості, визначеної позивачем та заявленої до стягнення у судовому порядку, суд дійшов висновку про доведеність позивачем наявності боргу, у зазначеному в позовній заяві розмірі, що підтверджується даними, наведеними у повідомленнях та в картці особового рахунку платника. Натомість, жодних доказів на спростування визначеної позивачем суми представником підприємства не надано.

Висловлене представником відповідача у письмових запереченнях твердження про неотримання повідомлень в додаток до супровідних листів визнається судом недоведеним. Твердження про визначення позивачем до стягнення суми боргу за січень 2014 року, питання щодо стягнення якої вже вирішувалось у судовому порядку, спростовується зібраними у справі доказами.

Відповідно до пункту 8 Порядку №372 у разі порушення строку сплати коштів, які спрямовуються на фінансування різниці у розмірі пенсії, органи Пенсійного фонду стягують відповідні суми у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим указом Президента України від 06.04.2011р. №384/2011, основними завданнями Пенсійного фонду України є, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь у районах, містах і районах у містах щодо стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не нарахованих та/або не сплачених сум єдиного внеску, страхових внесків та інших платежів.

Підпунктом 6 пункту 2.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002р. №8-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2002р. за №442/6730 встановлено, що управління має право стягувати несплачені суми єдиного внеску, страхових внесків та інших платежів з їх платників.

Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи положення пунктів 5 та 8 Порядку №372, суд приходить до висновку, що позовні вимоги УПФУ в Святошинському районі м. Києва про стягнення з ДП «УкрНДІНП «МАСМА» заборгованості по відшкодуванню коштів на виплату різниці між сумами пенсій, призначених відповідно до вимог статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та обчислених відповідно до інших законодавчих актів за період лютий-квітень 2014 року у розмірі 259 039,35 грн. підлягає задоволенню.

З частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Відповідно до часини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони –суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов’язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб’єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача –суб’єкта владних повноважень, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва задовольнити.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Н.А. Добрівська