Справа № 2а-7679/10/15/0170
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м. Київ
К/9991/38125/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в Білогірському
районі Автономної Республіки Крим

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 06 грудня 2010
року

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 25 травня 2011 року

у справі № 2а-7679/10/15/0170

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сіті-Пєй»

до Державної податкової інспекції в
Білогірському районі Автономної
Республіки Крим

про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 06 грудня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року, адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сіті-Пєй» (далі - ТОВ
«Сіті-Пєй»; позивач) до Державної
податкової інспекції в Білогірському
районі Автономної Республіки Крим
(далі - ДПІ в Білогірському районі
Автономної Республіки Крим;
відповідач) задоволено. Скасовано
рішення № від 18 березня 2010 року
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь ТОВ «Сіті-Пєй» 3,40
грн. судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ в
Білогірському районі Автономної
Республіки Крим, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 06 грудня 2010 року,
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку ТОВ
«Сіті-Пєй» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
26 грудня 2008 року по 31 грудня 2009 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 26 грудня 2008 року по 31 грудня 2009
року, за результатами якої складено акт
№ 467/23-02/36180543 від 15 березня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
ДПІ в Білогірському районі Автономної
Республіки Крим прийнято рішення №
від 18 березня 2010 року, яким до
позивача застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 11 220,00
грн.

За результатами адміністративного
оскарження, спірне рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«Сіті-Пєй» пункту 1 статті 3 Закону
України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 265/95-ВР) у зв'язку з проведенням
розрахункових операцій з реалізації
пріпейд-продукції з використанням
програмно-технічних комплексів
самообслуговування на умовах
договорів комісії, укладених з
фізичними особами-підприємцями, без
застосування реєстратора
розрахункових операцій.

Задовольняючи адміністративний позов,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Закону №
265/95-ВР суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Відповідно до статті 2 Закону № 265/95-ВР
розрахунковою операцією є приймання
від покупця готівкових коштів,
платіжних карток, платіжних чеків,
жетонів тощо за місцем реалізації
товарів (послуг), видача готівкових
коштів за повернутий покупцем товар
(ненадану послугу), а у разі
застосування банківської платіжної
картки - оформлення відповідного
розрахункового документа щодо оплати в
безготівковій формі товару (послуги)
банком покупця або, у разі повернення
товару (відмови від послуги),
оформлення розрахункових документів
щодо перерахування коштів у банк
покупця.

Судові інстанції, виходячи з предмету
договорів комісії, укладених позивачем
з фізичними особами-підприємцями,
дійшли цілком об'єктивного висновку
про те, що продаж пріпейд-продукції в
розглядуваній ситуації здійснювався
від власного імені саме фізичними
особами-підприємцями, а не ТОВ
«Сіті-Пєй».

А відтак, за відсутності факту переходу
права власності на товар комісіонеру, а
також зважаючи на те, що отримання
позивачем готівкових коштів
безпосередньо від покупців
пріпейд-продукції не відбувалось,
прийняття товариством виручки від
реалізації комісіонерами вказаної
продукції не відповідає змісту поняття
розрахункової операції, наведеному в
статті 2 Закону № 265/95-ВР та, відповідно,
виключає підстави для застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
оскаржуваним рішенням.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 06 грудня 2010 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в Білогірському
районі Автономної Республіки Крим
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 06 грудня 2010 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.