Справа № 816/2540/14
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2540/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

при секретарі судового засідання -
Колодяжному Д.В.,

за участю представника позивача -
Машкевич О.С.,

представника відповідача -
Пасько Т.Г.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "Бумеранг" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, третя особа: Управління
Державної казначейської служби
України у м.Кременчук про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2014 року позивач Приватне
підприємство "Бумеранг"
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, третя особа: Управління
Державної казначейської служби
України у м.Кременчук про
визнатння протиправним Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області щодо
невизнання поданих Приватним
підприємством "Бумеранг" 19 грудня 2013
року уточнюючих розрахунків
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за липень, серпень, жовтень 2013
року як податкової звітності; визнання
протиправними та скасування податкові
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
№/136 та №/137 від 03 лютого 2014
року

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідач проти
позову заперечував з підстав,
викладених у письмових запереченнях на
адміністративний позов, наданих під
час судового розгляду справи, просив
суд відмовити в задоволенні позову.
Зазначив, що податкова звітність
вважається неподаною з зв'язку з
відсутністю додатку 2 "Довідка про
залишок суми від'ємного значення
попередніх податкових періодів, що
залишається непогашеним після
бюджетного відшкодування, отриманого у
звітному податковому періоді, що
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду". Представник
відповідача також вказував на те, що
уточнюючі розрахунки були прийняті, а
отже лист від 20.12.2013 року не є рішенням
про відмову у прийнятті податкової
звітності. Тобто даний лист носить
інформаційних характер і не є актом
індивідуальної дії, що виключає
можливість його оскарження у судовому
порядку.

Розглянувши подані документи,
судом встановлено наступне.

Позивачем була подана податкова
декларація з ПДВ за червень 2013 року з
відповідними додатками (реєстраційний
№ від 15.07.2013р.) у рядку 24 зазначено
залишок від'ємного значення, який після
бю джетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду у розмірі 271123,00 грн. /т.1 а.с.
205-239/.

У грудні місяці 2013 року позивачем
були подані уточнюючі розрахунки
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за жовтень 2013 року
(реєстраційний № від 19.12.2013р.), за
вересень 2013 року (реєстраційний №
від 19.12.2013р.), за серпень 2013 року
(реєстраційний № від 19.12.2013р.), за
липень 2013 року (реєстраційний №
від 19.12.2013р.), за червень 2013 року
(реєстраційний № від 19.12.2013р.) /т.1
а.с.65-103/

Помилки виправлялися за період
червень 2013 року, так, у рядку 24
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок була за
значена сума помилкового завищення
податкових зобов'язань за червень 2013
року у загально му розмірі 89167,00 грн. у
зв'язку з помилкою платника податків.
Відповідно, залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податково го кредиту наступного
звітного періоду було збільшено на
суму помилкового завищення подат
кових зобов'язань (271123,00 грн. + 89167,00 грн. =
360290,00 грн.).

Отже, як зазначає позивач, після
самостійного виявлення платником
податків помилки та відповідного її
виправлення у встановлений
законодавством спосіб, вірним
значенням рядку 24 податкової
декларації з податку на додану
вартість є сума 360290,00 грн.

В зв'язку з тим, що помилка у рядку
24 податкової декларації з ПДВ за
червень 2013 ро ку була виявлена у
грудні місяці 2013 року та виправлена у
встановлений законодавством спо сіб,
відповідно змінилися і значення рядків
24 та 25 у податкових деклараціях з ПДВ за
період з липня місяця 2013 року по
листопад місяць 2013 року, їх значення
також були виправлені уточ нюючими
розрахунками податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
випра вленням самостійно виявлених
помилок (дати та їх реєстраційні номери
зазначені вище).

З матеріалів справи вбачається,
що на підставі пункту 200.10 статті 200
розділу V Податкового кодексу України,
в порядку статті 76 Податкового кодексу
України проведено камеральну
перевірку декларації з ПДВ за звітній
податковий період "листопад 2013 року"
від 19.11.2013 року № , за звітній
податковий період "листопад 2013 року"
від 19.11.2013 року № та додатків до
них, які є невід'ємною частиною.

За результатами перевірки
складено Акт про результати
камеральної перевірки, задекларованих
податковій звітності з податку на
додану вартість від 17.01.2014 року №
34/16-03-22-08/32860683 /т.1 а.с.129-133/.

Вказаним Актом встановлені
наступні порушення:

- п. 200.1, п.200.2 статті 200
Податкового кодексу України, а саме
завищено залишок від'ємного значення
попереднього звітного періоду на суму
6740 грн. та занижено суму податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду за
листопад 2013 року з урахуванням
завищеного залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду та
сплати до загального фонду державного
бюджету у розмірі 106201 грн.

Позивачем подали подані
заперечення на вказаний акт, у своїй
відповіді № 2472/10 від 30.01.2014 року
Кременчуцька ОДПІ зазначила, що
порушення, які викладені в акті
перевірки відповідають чинному
законодавству.

На підставі акт перевірки
Кременчуцькою ОДПІ були прийняті
податкові повідомлення-рішення від
03.02.2014 року № /137, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 6740
грн. та № /136, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 132751 грн., з
них 106201 грн. - основний платіж та 26550 грн.
- штрафні санкції /т.1 а.с. 119-120/.

За наслідками звернення ПП
"Бумеранг" в порядку апеляційного
узгодження зі скаргами на вказані
податкові повідомлення-рішення до
Міністерства доходів і зборів України,
його скаргу залишено без задоволення, а
спірні податкові повідомлення-рішення
- без змін /т. І, а.с. 104-106/.

Позивач не погодився з діями
Кременчуцької ОДПІ щодо неприйняття
уточнюючих розрахунків та винесеними
спірними податковими
повідомлення-рішення, з звязку з чим
звернуся з даним позов до суду.

Надаючи правову оцінки
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50
Податкового кодексу України у разі
якщо у майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно виявляє
помилки, що містяться у раніше поданій
ним податковій декларації (крім
обмежень, визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Отже, обов'язок подати уточнюючу
декларацію виникає у платника податку
за умови одночасної наявності таких
обставин:

наявності у платника податку
майбутнього податкового періоду
(відсутність факту припинення,
ліквідації платника податків,
наявність у особи статусу платника
окремого виду податків у періоді, який
розглядається як майбутній);

додержання платником податків
строків давності;

наявності прийнятої податковим
органом первинної декларації, яка
уточнюється;

помилки у первинній декларації
мають бути виявлені таким платником
податків самостійно.

З системного аналізу норм
законодавства, суд вбачає наявним
обов'язок позивача як платника
податків подати уточнюючу декларацію,
оскільки ним додержані всі умови
виникнення такого обов'язку, у тому
числі помилки виявлені із додержання
платником податків строків давності 1095
днів, помилки у первинній декларації, в
тому числі й після первинного
уточнення, виявлені платником податків
самостійно.

Так, самостійність виявлення
помилки підтверджується тим, що
змінені платником податків показники
первинної та уточнюючих декларацій не
співпадають із визначеними
показниками у ході камеральної
перевірки.

У судовому засіданні представник
позивача зазначив, що уточнюючий
розрахунок подавався у зв'язку з
отриманням податкових накладних із
запізненням.

Обмеження обов'язку подати
уточнюючу декларацію за умови
додержання вищевикладених
судом умов передбачені пунктом 50.2
статті 50 Податкового кодексу України,
згідно якого платник податків під час
проведення документальних планових та
позапланових виїзних перевірок не має
права подавати уточнюючі розрахунки до
поданих ним раніше податкових
декларацій за будь-який звітний
(податковий) період з відповідного
податку і збору, який перевіряється
контролюючим органом.

Це правило не поширюється на
випадки, встановлені статтею 177 цього
Кодексу, а саме випадки оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування.

Таким чином, закон виключає
обов'язок платника податків уточнити
раніше подану податкову звітність:

під час проведення
документальних планових та
позапланових виїзних перевірок;

з відповідного податку і збору,
який перевіряється контролюючим
органом, за будь-який звітний
(податковий) період.

Отже, доводи відповідача про
неможливість подання спірних
уточнених податкових декларацій з
огляду на проведення камеральної
перевірки є необґрунтованими, оскільки
закон не встановлює таке обмеження.

Поряд з цим, пунктом 50.3 статті 50
Податкового кодексу України
встановлено правило, згідно якого, у
разі якщо платник податків подає
уточнюючий розрахунок до податкової
декларації, поданої за період, що
перевірявся, відповідний контролюючий
орган має право на проведення
позапланової перевірки платника
податків за відповідний період.

Відповідно до статті 49
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний за кожний
встановлений цим Кодексом звітний
період подавати податкові декларації
щодо кожного окремого податку,
платником якого він є, відповідно до
цього Кодексу незалежно від того, чи
провадив такий платник податку
господарську діяльність у звітному
періоді.

Податкова декларація подається
за вибором платника податків, якщо інше
не передбачено цим Кодексом, в один із
таких способів: а) особисто платником
податків або уповноваженою на це
особою; б) надсилається поштою з
повідомленням про вручення та з описом
вкладення; в) засобами електронного
зв'язку в електронній формі з
дотриманням умови щодо реєстрації
електронного підпису підзвітних осіб у
порядку, визначеному законодавством.

Прийняття податкової декларації
є обов'язком органу державної
податкової служби. Під час прийняття
податкової декларації уповноважена
посадова особа органу державної
податкової служби, в якому перебуває на
обліку платник податків, зобов'язана
перевірити наявність та достовірність
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами 48.3
та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші
показники, зазначені в податковій
декларації платника податків, до її
прийняття перевірці не підлягають.

Так, зазначеними пунктами
передбачено, що податкова декларація
повинна містити такі обов'язкові
реквізити: тип документа (звітний,
уточнюючий, звітний новий); звітний
(податковий) період, за який подається
податкова декларація; звітний
(податковий) період, що уточнюється (для
уточнюючого розрахунку); повне
найменування (прізвище, ім'я, по
батькові) платника податків згідно з
реєстраційними документами; код
платника податків згідно з Єдиним
державним реєстром підприємств та
організацій України або податковий
номер; реєстраційний номер облікової
картки платника податків або серію та
номер паспорта (для фізичних осіб, які
через свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та повідомили
про це відповідний контролюючий орган
і мають відмітку у паспорті);
місцезнаходження (місце проживання)
платника податків; найменування
контролюючого органу, до якого
подається звітність; дата подання
звіту (або дата заповнення - залежно від
форми); ініціали, прізвища та
реєстраційні номери облікових карток
або інші відомості, визначені в абзаці
сьомому цього пункту, посадових осіб
платника податків; підписи платника
податку - фізичної особи та/або
посадових осіб платника податку,
визначених цим Кодексом, засвідчені
печаткою платника податку (за
наявності).

У окремих випадках, коли це
відповідає сутності податку або збору
та є необхідним для його
адміністрування, форма податкової
декларації додатково може містити такі
обов'язкові реквізити: відмітка про
звітування за спеціальним режимом; код
виду економічної діяльності (КВЕД); код
органу місцевого самоврядування за
КОАТУУ; індивідуальний податковий
номер та номер свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість згідно з даними реєстру
платників податку на додану вартість
за звітний (податковий) період (пункт 48.4
статті 48 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 49.9 статі 49
Податкового кодексу України, за умови
дотримання платником податків вимог
цієї статті посадова особа органу
державної податкової служби, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана зареєструвати податкову
декларацію платника датою її
фактичного отримання органом
державної податкової служби.

Відмова посадової особи органу
державної податкової служби прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин, не визначених зазначеною
статтею, у тому числі висунення
будь-яких не визначених цією статтею
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
податкової декларації, зменшення або
скасування від'ємного значення
об'єктів оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється.

З підпункту 49.11 статті 49
Податкового кодексу України
вбачається, що у разі подання платником
податків до органу державної
податкової служби податкової
декларації, заповненої з порушенням
вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу, такий орган державної
податкової служби зобов'язаний надати
такому платнику податків письмове
повідомлення про відмову у прийнятті
його податкової декларації із
зазначенням причин такої відмови у
разі отримання такої податкової
декларації, надісланої поштою,
протягом п'яти робочих днів з дня її
отримання.

Як вбачається з листа від 20.12.2013
року, податковий орган зазначив, що
уточнюючі розрахунки податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за червень, липень, серпень,
вересень та жовтень 2013 року не
вважаються податковою декларацією, в
зв'язку з відсутністю додатку 2 "Довідка
про залишок суми від'ємного значення
попередніх податкових періодів, що
залишається непогашеним після
бюджетного відшкодування, отриманого у
звітному податковому періоді, що
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду".

Водночас, лист від 20.12.2013 року не є
рішенням про відмову у прийнятті
податкової звітності, а є фактично
інформацією про те, що подана податкова
звітність вважається неподаною.

Однак, суд вважає, що посилання
відповідача на п.46.1 ст. 46 Податкового
кодексу України та Порядку заповнення
і подання податкової звітності з
податку на додану вартість" № 1342 від
17.12.2011 року, затверджених наказом
Міністерства фінансів України,
створюють для платника податків ризик
проведення подальших перевірок і
винесення податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, наведені положення
законодавства дають підставу для
висновку про наявність у платника
податків матеріально-правового
інтересу в тому, щоб уточнюючі
розрахунки та додатки до них були
визнані поданими.

Суд дійшов висновку, що формально
прийнявши уточнюючу податкову
звітність, не надавши рішення про
відмову у прийнятті податкової
звітності, однак надіславши
оскаржуваний лист про фактичне
неподання податкової звітності,
податковий орган порушив як
встановлену податковим законодавством
процедуру прийняття або відмову у
прийнятті податкової звітності, так і
права та інтереси позивача на подання
податкової звітності, що може вплинути
на показники у майбутніх податкових
періодах.

Так, суд звертає увагу, що факт
неприйняття (неврахування) уточнюючих
розрахунків з додатками до декларації
встановлений судом. Підстави
неприйняття (неврахування) суперечать
вимогам чинного податкового
законодавства, оскільки в даному
випадку податковий орган діяв не у
спосіб, передбачений законодавством.

Такі висновку суду ґрунтуються на
тому, що в даному випадку відповідач
фактично прийняв податкову звітність
(факт прийняття підтверджується
квитанцією), однак вважає таку
податкову звітність не поданою.

Отже, суд вважає такі доводи
податкового органу хибними і такими, що
не можуть стати підставами для відмову
у задоволені позовних вимог.

У разі якщо в установленому
законодавством порядку буде
встановлено факт неправомірної
відмови органом державної податкової
служби (посадовою особою) у прийнятті
податкової декларації, остання
вважається прийнятою у день її
фактичного отримання органом
державної податкової служби (пункт 49.13
статті 49 Податкового кодексу України).

Проаналізувавши норми
податкового законодавства, суд дійшов
висновку, що листом від 20.12.2013 року
податковий орган фактично відмовив у
прийнятті податкової звітності, однак
без прийняття відповідного рішення,
яке може бути скасоване у судовому
порядку, чим порушив як встановлену
податковим законодавством процедуру,
так і права позивача.

Уточнення показників податкової
декларації з ПДВ здійснюється
відповідно до розділу VI Порядку № 1492:

• у графі 4 зазначається показник,
який уточнюється, що переноситься з
декларації, в якій допущено помилку;

• у графі 5 зазначається
правильний показник декларації з
урахуванням виправлення;

• у графі 6 зазначається різниця,
тобто сума помилки (абсолютне значення
різниці показ ників граф 5 та 4)

Ці вимоги платником податків
також не були порушені.

У разі виправлення значення рядка
24 декларації, яке у майбутніх звітних
періо дах впливало на значення рядка
25 чи рядка 23, уточнюючий розрахунок
подається за кожний звітний період, у
якому значення рядка 24 декларації
впливало на значення ряд ка 25 чи рядка
23, що було і зроблено Позивачем. Такі
уточнюючі розрахунки були по дані як
самостійні документи, оскільки форма
декларації передбачає можливість по
дання уточнюючого розрахунку як
додатка до неї лише за один звітний
період, по милки якого виправляються
(п. 5 розділу VI Порядку № 1492). ПП
«Бумеранг» ця но рма діючого
законодавства не була порушена, адже
уточнюючі розрахунки податкових
зобов'язань подавалися за кожний
звітний період, що і було відображено в
декларації за листопад 2013 року.

У рядку 25 податкової декларації з
ПДВ вказується сума ПДВ, яка підлягає
нара хуванню за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду, з
урахуванням зали шку від'ємного
значення попереднього звітного
(податкового) періоду (пп. 4.6.8 р. V
Порядку № 1492).

В зв'язку з цим, ПП "Бумеранг" була
вірно розрахована сума, яка за
результатами звітного (податкового)
періоду підлягає сплаті до бюджету і
жодне збільшення суми по податкових
зобов'язань у платника податків
відсутнє.

Отже, оскільки позивач самостійно
виявляв, що при складанні у грудні 2013
року податкової звітності з ПДВ за
листопад 2013 року той факт, що у червні
2013 року була допущена помилка про зави
щення податкових зобов'язань на
загальну суму 89167,00 грн., Позивачем було
самос тійно виправлено виявлені
помилки шляхом подання уточнюючих
розрахунків з ПДВ за період з 06.2013р. по
10.2013р., які були належним чином подані,
прийняті та зареєстро вані в КОДПІ,
про що свідчать квитанції № 2, з червня
2013 року відбувається змі на значень
відповідних рядків у деклараціях з ПДВ
за період з 06.2013р. по 10.2013р. , які
остаточно виправляються у декларації
за листопад 2013 року.

Відповідно до пп.14.1.181. п.14.1.ст.14
Кодексу, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно пп. "а" п.198.1, п.198.2., абз.1
п.198.3. ст.198 Кодексу, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг (у разі здійснення
контрольованих операцій - не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, крім іншого, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6. ст.198 Кодексу, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Право на нарахування податкового
кредит виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно пп.14.1.18. п.14.1. ст.14 Кодексу,
бюджетне відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
закріплено у статті 200 Кодексу.

Сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду (п.200.1. ст.200
Кодексу).

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті,
така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (п.200.2. ст.200
Кодексу).

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті,
така сума враховується у зменшення
суми податкового боргу з податку, що
виник за попередні звітні (податкові)
періоди (у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (п.200.3.
ст.200 Кодексу).

Відповідно до п.200.4. ст.200 Кодексу,
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з п.200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх та
звітному податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному контролюючому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації (п.200.7. ст.200
Кодексу).

До податкової декларації платником
податків додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування та оригінали
митних декларацій. У разі якщо митне
оформлення товарів, вивезених за межі
митної території України,
здійснювалося з використанням
електронної митної декларації, така
електронна митна декларація надається
контролюючим органом за місцем митного
оформлення контролюючому органу за
місцем обліку такого платника податків
в порядку, затвердженому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації електронного підпису
відповідно до закону (п.200.8. ст.200
Кодексу).

Згідно п.200.10. ст.200 Кодексу,
протягом 30 календарних днів, що
настають за граничним терміном
отримання податкової декларації,
контролюючий орган проводить
камеральну перевірку заявлених у ній
даних.

За наявності достатніх підстав,
які свідчать, що розрахунок суми
бюджетного відшкодування було
зроблено з порушенням норм податкового
законодавства, контролюючий орган має
право провести документальну
позапланову виїзну перевірку платника
для визначення достовірності
нарахування такого бюджетного
відшкодування протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
проведення камеральної перевірки
(п.200.11. ст.200 Кодексу).

Відповідно до пп. б) п.200.14. ст.200
Кодексу, якщо за результатами
камеральної або документальної
позапланової виїзної перевірки
контролюючий орган виявляє
невідповідність суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, то такий орган,
зокрема, у разі перевищення заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування над сумою, визначеною
контролюючим органом за результатами
перевірок, надсилає платнику податку
податкове повідомлення, в якому
зазначаються сума такого перевищення
та підстави для її вирахування.

Згідно п.200.15. ст.200 Кодексу, у разі
якщо за результатами перевірки сум
податку, заявлених до відшкодування,
платник податку або контролюючий орган
розпочинає процедуру
адміністративного або судового
оскарження, контролюючий орган не
пізніше наступного робочого дня після
отримання відповідного повідомлення
від платника або ухвали суду про
порушення провадження у справі
зобов'язаний повідомити про це орган,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Орган, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
тимчасово припиняє процедуру
відшкодування в частині оскаржуваної
суми до набрання законної сили судовим
рішенням.

Після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження контролюючий орган
протягом п'яти робочих днів, що настали
за днем отримання відповідного
рішення, зобов'язаний подати органу, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів, висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.

Підсумовуючи викладене,
враховуючи положення п.200.1. ст.200
Кодексу, суд дійшов висновку, що
правомірність формування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на пряму залежить від
правомірності формування сум
податкових зобов'язань та податкового
кредиту, з різниці між якими вона і
складається. Тобто предметом перевірки
податковим органом платника податку з
питань достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість має бути перевірка
правомірності формування сум
податкових зобов'язань та податкового
кредиту та, відповідно, реальність
вчинення господарських операцій, за
яким формуються відповідні показники.
При цьому, дослідженню підлягають
податкові декларації (розрахунки),
фінансова, статистична та інша
звітність, регістри податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинні
документи які використовуються в
бухгалтерському та податковому
доводах про неподання позивачем до
уточнюючого розрахунку додатків Д2, Д3,
Д4, зазначена обставина підтверджена
представником відповідача в судовому
засіданні.

Таким чином, оскільки
відповідачем не було враховані
уточнюючі розрахунки податкових
зобов'язань, подані позивачем, були
неправомірно винесені спірні
податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона адміністративної справи
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень
повинен надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

На виконання цих вимог
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду жодних
доказів, які спростовували б
твердження позивача, а відтак, не довів
правомірності своїх дій.

Суд, всебічно та об'єктивно
дослідивши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню
частково, враховуючи належний спосіб
захисту порушених прав.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного
підприємства "Бумеранг" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, третя особа: Управління
Державної казначейської служби
України у м.Кременчук про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити.

Визнати протиправним дії
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області щодо невизнання поданих
Приватним підприємством "Бумеранг" 19
грудня 2013 року уточнюючих розрахунків
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за липень, серпень, жовтень 2013
року як податкової звітності.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області №/136 та №/137 від 03
лютого 2014 року

Стягнути з Державного бюджету в особі
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на користь Приватного
підприємства "Бумеранг" () витрати по сплаті судового збору
в розмірі 278,99 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 12
серпня 2014 року.

Суддя
Г.В. Костенко