Справа № К/9991/7383/12-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/7383/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області на постанову Тальнівського
районного суду Черкаської області від
10 листопада 2009 року та постанову
колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області від 16 грудня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області про зобов'язання підвищити
пенсію,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року позивач звернулася в
суд з адміністративним позовом, в якому
зазначала, що відповідач в порушення
вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за 2006-2008
роки не підвищував пенсію на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яку просила стягнути.

Постановою Тальнівського районного
суду Черкаської області від 10
листопада 2009 року позов задоволено
частково: зобов'язано здійснити
перерахунок та виплату пенсії
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2008 року
включно, за виключенням відсотків
мінімальної пенсії за віком,
виплачених у 2008 році.

Постановою колегії суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області
від 16 грудня 2011 року рішення суду
першої інстанції змінено та
зобов'язано здійснити нарахування та
виплату підвищення у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
з 04 серпня 2008 року по 01 серпня 2009 року
включно з урахуванням сум, виплачених
раніше.

У касаційній скарзі відповідач
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального суду,
просив скасувати судові рішення та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має право на
державну соціальну підтримку
відповідно до вимог статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Частково задовольняючи позов районний
суд виходив з того, що права позивача
щодо грошового розміру державної
соціальної підтримки порушені та
підлягають поновленню з 09 липня 2007
року. Оскільки про порушення права на
підвищення пенсії позивачу стало
відомо у 2008 році, то нею не пропущено
строк звернення до суду.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
апеляційний суд виходив з того, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду та він не підлягає поновленню, у
зв'язку з чим позовні вимоги підлягають
задоволенню з 04 серпня 2008 року.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», яка
регулює питання державної соціальної
підтримки дітей війни, дітям війни до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року (справа про
соціальні гарантії громадян) положення
пункту 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними з дня
ухвалення цього рішення.

Таким чином з 09 липня 2007 року державна
соціальна підтримка дітей війни
підлягала виплаті, а вихідним
критерієм її обчислення виступав
мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Пунктом 41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» текст
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» було викладено в
такій редакції:

«Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів».

Положення пункту 41 розділу II вказаного
Закону втратили чинність, як такі, що є
неконституційними на підставі Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року (справа щодо предмета та
змісту закону про Державний бюджет
України) й державна соціальна
підтримка дітей війни підлягала
виплаті виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком, який, як
зазначалося, відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
надане право Кабінету Міністрів
України у 2009 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України у 2009 році
таке право використано не було, а тому
вказані норми не підлягають
застосуванню під час визначення
розміру виплат, у зв`язку з чим їх
виплату слід здійснювати виходячи з
розміру, встановленого статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» стосовно застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першої цієї
статті, тільки щодо визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Отже право на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
2007 році виникло з 09 липня 2007 року, а у 2008
році - 22 травня 2008 року, тобто з дня
визнання неконституційними положень
Законів України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
щодо дії статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», а у 2009
році підлягає задоволенню з 01 січня.

Вирішуючи спір та змінюючи рішення
районного суду, апеляційний суд
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що враховуючи встановлений законом
строк звернення до суду, задоволенню
підлягають позовні вимоги з 04 серпня 2008
року по 01 серпня 2009 року (відповідно до
позовних вимог).

Судові рішення ухвалені з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування і ухвалення
нового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області залишити без задоволення, а
постанову Тальнівського районного
суду Черкаської області від 10
листопада 2009 року та постанову колегії
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
області від 16 грудня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/