Справа № 814/1031/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

27 червня 2014 року
Справа №
814/1031/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Марича Є.В. розглянув
у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1, АДРЕСА_1
доЛенінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції, вул.
Декабристів, 41/23а,Миколаїв,54020
провизнання протиправним та
скасування рішення, В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1) звернувся
до суду з позовом до Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі-відповідач, Ленінський
ВДВС) про визнання протиправними та
скасування:

- Постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 18.03.2013 року;

- Постанови про арешт коштів боржника
від 18.03.2013 року;

- Постанови про відкриття виконавчого
провадження від 26.04.2013 року;

- Постанови про відкриття виконавчого
провадження від 13.01.2014 року;

- Постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 01.04.2014 року;

- Постанови про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 01.04.20104 року.

В обґрунтування позовних вимог, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог (арк. справи 44), ОСОБА_1
зазначив, що оскаржувані постанови
прийняті відповідачем без достатніх
правових підстав, з перевищенням своїх
повноважень, а відтак, є протиправними
та підлягають скасуванню.

Відповідач подав заперечення на
позовну заяву, в яких зазначив, що він
діяв виключно у відповідності до норм
Закону України «Про виконавче
провадження» та у межах наданих йому
повноважень, у зв'язку з чим просить суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
з підстав, викладених у запереченнях (
арк. справи 76-79).

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився про дату, час та
місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про
причини не явки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні. Суд вважає, що в
адміністративній справі достатньо
матеріалів для її розгляду в
письмовому провадженні.

Дослідивши всі матеріали справи,
оцінивши наявні докази в їх сукупності,
суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має заборгованість перед
Управлінням Пенсійного фонду України у
Ленінському районі м. Миколаєва зі
сплати страхових внесків у сумі 1440,00
грн. Відповідно Управлінням Пенсійного
фонду України у Ленінському районі м.
Миколаєва складено вимогу про сплату
боргу від 12.11.12 №Ф-2-5су та направлено на
адресу платника.

У разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до державної виконавчої
служби вимогу про сплату недоїмки.

Відповідно до п. 2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження»
підлягають виконанню виконавчою
службою такі виконавчі документи:

- виконавчі листи, що видаються судами,
і накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово - промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при Торгово -
промисловій палаті;

- ухвали, постанови судів цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

- судові накази;

- виконавчі написи нотаріусів;

- посвідчення комісій по трудових
справах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;

- постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

- постанови держаного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу;

- рішення інших органів державної
влади, якщо їх виконання за законом
покладено на державну виконавчу
службу;

- рішення Європейського суду з прав
людини з урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Відповідно до п. 4 ст. 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» вимога про
сплату недоїмки є виконавчим
документом.

12 грудня 2012 року державним виконавцем
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання вимоги УПФУ в
Ленінському районі м. Миколаєва № 2-56
від 12.11.2012 про стягнення боргу з ОСОБА_1
на користь УПФУ в Ленінському районі м.
Миколаєва у розмірі 1440,00 грн. про що
винесено відповідну постанову про
відкриття виконавчого провадження та
направлено на адреси сторін та інших
учасників виконавчого провадження.

18 березня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору у сумі 144,00
грн. та постанову про арешт коштів
боржника від 18.03.2013.

18 квітня 2013 року до відповідача
надійшла заява УПФУ в Ленінському
районі м. Миколаєва про повернення
виконавчого документу без виконання на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження» (арк.
справи 82).

22 квітня 2013 року винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу, копії якої направлено
сторонам виконавчого провадження,
виконавчий документ разом з постановою
про повернення повернуто стягувачу
(арк. справи 83), постанову про стягнення
з боржника виконавчого збору виділено
в окреме виконавче провадження та
відкрито 26.04.2013 виконавче провадження
про стягнення з позивача виконавчого
збору в сумі 144, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження»
постановою державного виконавця з
боржника стягується виконавчий збір у
розмірі 10 відсотків суми, що підлягає
стягненню, або вартості майна боржника,
що підлягає передачі стягувачу за
виконавчим документом. У зазначених
розмірах виконавчий збір стягується з
боржника також у разі повернення
виконавчого документу без виконання за
письмовою заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання. Постанова про стягнення
виконавчого збору може бути оскаржена
в 10 - денний строк.

Позивачем зазначено, що постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 18.03.2013 року та постанову про арешт
коштів боржника від 18.03.2013 ним не
отримано.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження» копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документу стягувачу
відповідно до ст. 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Тому, суд приходить до висновку, що
постанова про стягнення з боржника
виконавчого збору від 18.03.2013 та
постанова про арешт коштів боржника
від 18.03.2013 направлена на адресу
боржника простою кореспонденцією,
внаслідок чого позивач був позбавлений
можливості скористатися правом
самостійно виконати рішення у порядку
встановленим цим Законом.

Постанова про арешт коштів боржника
від 18.03.2013 була направлена відповідно
до вимог ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» до банку, щодо
накладення арешту на кошти ОСОБА_1

25 березня 2013 року АТ «Райффайзен Банк
Аваль» супровідним листом (арк. справи
85) було повернуто постанову про арешт
коштів боржника від 18.03.2013 без
виконання, в зв'язку з тим, що п/р в АТ
«Райффайзен Банк Аваль» закрито.

09 квітня 2013 року позивач ознайомився з
матеріалами виконавчого провадження
та отримав всі необхідні копії, про що
свідчить його підпис на заяві від 09.04.2013
(арк. справи 81).

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону
України «Про виконавче провадження» за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій, або у разі
не своєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до 10
робочих днів. Про відкладення
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

Виходячи з матеріалів справи,
позивачем після ознайомлення 09.04.2013 з
матеріалами виконавчого провадження,
заяву про відкладення провадження
виконавчих дій ОСОБА_1 до Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції не надав, та не скористався
своїм правом у встановлений Законом
України «Про виконавче провадження»
порядок та строк оскаржити постанову
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 18.03.2013 та постанову про арешт
коштів боржника від 18.03.2013 року.

Стосовно постанови про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
з позивача виконавчого збору в сумі 144,00
грн. від 26.04.2013, державний виконавець
зобов'язаний був довести до відома
сторін та інших учасників виконавчого
провадження, та направити зазначену
постанову рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Відповідно до матеріалів справи
постанови про відкриття виконавчого
провадження про стягнення з позивача
виконавчого збору в сумі 144,00 грн. від
26.04.2013 було направлено на адресу
боржника та відповідно до поштового
повідомлення про вручення (арк. справи
88) отримано 03.05.2013 року ОСОБА_4, але
позивач не скористався своїм правом у
встановлений Законом України «Про
виконавче провадження» порядок та
строк оскаржити зазначену постанову.

На підставі заяви УПФУ в Ленінському
районі м. Миколаєва від 11.01.2014 на
примусове виконання була направлена
вимога №Ф-2-5су від 12.11.2012.

13 січня 2014 року державним виконавцем
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання вимоги УПФУ в
Ленінському районі м. Миколаєва №
Ф-2-5су від 12.11.2012 про стягнення боргу з
ОСОБА_1 на користь УПФУ в Ленінському
районі м. Миколаєва у розмірі 1440,00 грн.
про що винесено відповідну постанову
про відкриття виконавчого провадження,
копії якої за вих. № 348 від 13.01.2014 (арк.
справи 93) направлено сторонам
виконавчого провадження для відома та
виконання.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем з власної
ініціативи було відкладено
провадження виконавчих дій з
примусового виконання до 09.04.2014., яку
було направлено на адреси сторін
виконавчого провадження.

У зв'язку з невиконанням рішення суду у
строк наданий для самостійного
виконання, державним виконавцем 01.04.2014
року на підставі статті 28 Закону
України «Про виконавче провадження»
винесено постанову про стягнення
виконавчого збору від 01.04.2014 року та
постанову про стягнення з боржника
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій від 01.04.2014
року (арк. справи 49,50), копії яких
направлено на адресу боржника простою
кореспонденцією відповідно до вимог ч.
1 ст. 31 Закону України «Про виконавче
провадження».

Постанову про відкриття виконавчого
провадження від 13.01.2014 року позивач
отримав лише 02 квітня 2014 року про, що
свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 на
супровідному листі від 13.01.2014 за № 348
(арк. справи 93), оскаржувані постанови
про стягнення виконавчого збору від
01.04.2014 та стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій від 01.04.2014
ухвалені в період коли ще не сплив
строк самостійного виконання
боржником рішення суду, чи строк на
оскарження даної постанови, та в
порушення строків регламентованих
частиною 1 статті 27 Закону України «Про
виконавче провадження» є передчасними.

Суд критично оцінює позицію
представника позивача, про те що
застосування норм ЗУ № 2464-VI, як джерела
та правових підстав для відкриття
виконавчого провадження або наділення
Вимоги статусом виконавчого документу
є протизаконним.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 7
розділу VIII «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону № 2464-VI, який набрав
чинності з 1 січня 2011 року, в якому
передбачено, що стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Така правова позиція викладена в
рішенні Верховного Суду України від
03.07.2012 року, в відповідно до положень ч. 1
ст. 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковими для
всіх судів України.

Відповідно до наведених вимог
законодавства Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Миколаєва в межах своїх повноважень
правомірно склало вимогу та направило
її на примусове виконання до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції.

Як вбачається з матеріалів справи
судом вимогу УПФУ в Ленінському районі
м. Миколаєва не скасовано та не визнано
такою, що не підлягає виконанню.

Однак, суд зазначає, що твердження
позивача про те, що вимога УПФУ в
Ленінському районі м. Миколаєва не є
виконавчим документом, а від так не
може бути пред'явлена у відділі ДВС
пенсійним фондом, є хибним, в силу
положень ст. 17, 19, 20, 25 Закону України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездітності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Виходячи з вищевикладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги з врахуванням змін до позовних
вимог підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити
частково.

2.Визнати протиправною та скасувати
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору від 01.04.2014 року.

3.Визнати протиправною та скасувати
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 01.04.2014 року.

4.У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
Є. В. Марич