Справа № 813/3272/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3272/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції
Львівської області Колієвича Андрія
Ігоровича, Львівського міського
управління юстиції про визнання
протиправним і скасування рішення
№7588092 від 05.11.2013 року, зобов'язання до
05 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції
Львівської області Колієвича Андрія
Ігоровича, Львівського міського
управління юстиції, в якому, згідно
уточнених позовних вимог, просить:
-визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції Львівської області Колієвича
Андрія Ігоровича №7588092 від 05.11.2013 року
про відмову у державній реєстрації
права приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2;

-зобов'язати Львівське міське
управління юстиції Львівської області
повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від
17.10.2013 року, реєстраційний номер 3452845,
про державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ґрунтуються на
положеннях Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та
мотивовані тим, що державний
реєстратор безпідставно відмовив
позивачу у проведенні державної
реєстрації права власності, оскільки
подане рішення суду не є рішенням щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Ухвалою судді від 06.05.2014 року
провадження у даній справі відкрито.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив позов задовольнити.

Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції Львівської області Колієвич
А.І. (відповідач 1) у судове засідання не
з'явився, хоча був своєчасно і належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.
Жодних заяв про відкладення розгляду
справи, розгляд справи у його
відсутності на адресу суду від
відповідача 1 не надходило. Окрім цього,
державний реєстратор не виконав вимоги
ухвали суду від 06.05.2014 року та не надав
письмових заперечень проти позову у
разі заперечення проти такого.

Львівське міське управління юстиції
(відповідач 2) явку уповноваженого
представника у судове засідання із
невідомих суду причин не забезпечило,
хоча у встановленому законом порядку
повідомлявся про дату, час та місце
розгляду справи. При цьому, на
заперечення позовних вимог
відповідачем 2 на адресу суду було
надіслано письмове заперечення проти
позову, в якому лише вказано, що вимога
до Львівського міського управління
юстиції не грунтується на нормах
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», а сам позивач не
зазначає, яку саме норму закону слід
застосувати, щоб зобов'язати
відповідача 2 вчинити дії по державній
реєстрації права власності на нерухоме
майно.

Судом було ухвалено здійснювати
розгляд справи у відсутності
відповідача 1 та відповідача 2.

Так, заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Із матеріалів справи судом
встановлено, що гр. ОСОБА_4, згідно
нотаріально посвідченого договору
дарування від 31.03.1997 року, подарувала
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2
Водночас, позивач на підставі такого
договору оформив право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Залізничного районного суду
м.Львова від 14.02.2008 року у справі №2-1996/11,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 02.06.2008 року, визнано укладений
ОСОБА_4 договір дарування квартири
АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2 і посвідчений
другою Львівською державною
нотконторою 31.03.1997 року в реєстрі за
№1568 та видане Львівським обласним
державним комунальним бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки,
на підставі згаданого договору, ОСОБА_2
реєстраційне посвідчення від 25.04.1997
року про право власності на квартиру по
АДРЕСА_1 - недійсним.

Після набрання законної сили цим
судовим рішенням, ОСОБА_4 07.10.2008 року
було укладено з ОСОБА_7 договір
купівлі-продажу квартири, за яким
ОСОБА_4 продала квартиру АДРЕСА_1, а
остання, у свою чергу, на підставі
такого договору оформила право
власності на неї.

Ухвалою Верховного Суду України від
10.02.2011 року рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 14.02.2008 року
та ухвала Апеляційного суду Львівської
області від 02.06.2008 року скасовано і
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Залізничного районного суду
м.Львова від 11.08.2011 року у задоволенні
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 17.01.2012 року скасовано
рішення суду першої інстанції від
11.08.2011 року та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У 2012 році ОСОБА_2 звернувся до
Залізничного районного суду м.Львова
із позовом до ОСОБА_7, за участю третьої
особи - ОСОБА_4 про витребування майна
із чужого володіння.

Рішенням Залізничного районного суду
м.Львова від 06.04.2012 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено.

Згідно рішення Апеляційного суду
Львівської області від 16.07.2012 року,
апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено, а
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позовних вимог позивача
відмовлено.

Не погодившись із висновками суду
апеляційної інстанції, позивачем на
рішення від 16.07.2012 року було подано
касаційну скаргу.

У той же час, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України від
05.06.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_2
задоволено частково, а саме: рішення
Апеляційного суду Львівської області
від 16.07.2012 року скасовано, рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 06.04.2012 року - залишено у силі.

17.10.2013 року ОСОБА_2 було подано до
Реєстраційної служби Львівського РУЮ
заяву про державну реєстрацію права
власності позивача на квартиру
АДРЕСА_1, відповідно до рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 06.04.2014 року у справі №1309/455/12.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Львівського РУЮ від 05.11.2013 року №7588092
позивачу відмовлено у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на
підставі ст.24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
оскільки подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а саме:
подане рішення суду не є рішенням щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Зі змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що підставою для його
прийняття слугувало те, що судовим
рішенням не визнається право власності
на об'єкт нерухомого майна, права на які
заявлено.

Спірні правовідносини вичерпно
врегульовані Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV)
та Постановою Кабінету Міністрів
України «Про затвердження Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно» від
22.06.2011 №703 (надалі іменується - Порядок
№703), а також Цивільним кодексом
України.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України
№1952-IV, обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України №1952-IV, державна реєстрація
прав проводиться на підставі, зокрема,
рішень судів, що набрали законної сили.

За приписами частини 1 статті 24 Закону
України №1952-IV, у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна, розміщений
на території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 5-4)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення; 5-5) заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення нотаріальної
дії з нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі подано
особою, яка не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;
6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав. За наявності підстав для відмови
в державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відповідно до пункту 16 Порядку №703, за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Пунктом 23 Порядку №703 встановлено, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

За приписами пункту 26 Порядку №703, для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Отже, відмовляючи у реєстрації права
власності відповідач повинен чітко
зазначити підстави такої відмови.

Згідно з пунктом 27 Порядку №703,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є, зокрема, рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Як пояснив представник позивача та
підтверджується матеріалами справи,
позивачем разом із заявою було подано
для проведення держаної реєстрації
права власності усі документи,
передбачені Порядком реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень, а
зокрема: копію паспорта громадянина
України та індивідуального
податкового номера, технічний паспорт
на квартиру АДРЕСА_1, квитанції про
сплату державного мита та внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав та належним чином
завірену копію рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 06.04.2012 року,
яке набрало законної сили у справі
№1309/455/12.

При цьому, суд зауважує, що згаданим
рішенням встановлено, що ОСОБА_2 є
власником квартири ще з 31.03.1997 року, а
оскільки квартира вибула із володіння
позивача поза його волею, відтак,
відповідно до приписів ст.ст.386, 388
Цивільного кодексу України, таку слід
витребувати в користь ОСОБА_2

Статтями 386, 388 ЦК України визначені
способи захисту порушених прав
власника, зокрема, шляхом витребування
майна неволодіючим ним власником від
незаконно володіючої цим майном особи,
яке вибуло з володіння власника поза
його волевиявленням.

Із наведеного вбачається, що
витребувати майно в порядку 386, 388 ЦК
України може виключно власник.

Суд вважає, що судове рішення, а саме
рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 06.04.2014 року у справі
№1309/455/12 про задоволення позову про
витребування майна з чужого володіння
є підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, тому
приходить до висновку, що подане
позивачем судове рішення є належним
документом, що підтверджує право
власності на вказане майно в розумінні
п.п.10 п.27 Порядку та ст.19 Закону №1952-IV.

Враховуючи, що право власності
підтверджено судовим рішенням, отже
відмова відповідача у реєстрації права
власності є безпідставною, що є
підставою для скасування рішення від
05.11.2013 року №7588092 про відмову у
державній реєстрації

В силу положень ч.3 ст.24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень не позбавляє заявника
права повторно звернутися із заявою
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

В той же час, з метою забезпечення
ефективного дотримання і захисту прав,
свобод та інтересів позивача від
порушень з боку відповідача, суд вважає
за можливе покласти на відповідача
обов'язок повторно розглянути заяву
ОСОБА_2 про державну реєстрацію його
права власності на квартиру АДРЕСА_1 із
дотриманням норм чинного
законодавства у сфері державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно.

За приписами статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд, оцінивши докази у справі у їх
сукупності, дійшов висновку, що
відповідачами, в порядку статті 71 КАС
України, не доведено правомірність
спірного рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №7588092 від 05.11.2013 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги позивача є підставними
та підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 128, 156, 158,
160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції Львівської області Колієвича
Андрія Ігоровича №7588092 від 05.11.2013 року
про відмову у державній реєстрації
права приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Зобов'язати Львівське міське
управління юстиції Львівської області
повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від
17.10.2013 року, реєстраційний номер 3452845,
про державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 сплачений судовий
збір у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова Львівського окружного
адміністративного суду може бути
оскаржена в апеляційному порядку до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 15 серпня 2014 року.