Справа № 804/8004/14
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 р. Справа № 804/8004/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Ляшко О.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"
про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з адміністративним
позовом про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтерпайп
Ніко Тьюб"
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 1369284,00 грн. та пені в сумі 410,79 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що
відповідач не працевлаштував 28
інвалідів, а тому у відповідності до
вимог статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» повинен сплатити
адміністративно-господарську санкцію
та пеню. Пеня відповідачу нарахована
відповідно до ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів» за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій, виходячи з 120 відсотків річних
облікової ставки Національного банку
України, що діяли на момент сплати,
нарахованих на повну суму недоїмки за
весь її строк.

Представник позивача належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду, у судове засідання
не прибув, заявивши клопотання про
розгляд справи в письмовому
провадженні, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача, повідомлений
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, з клопотанням
про відкладення розгляду справи не
звертався. Представником відповідача
надані письмові заперечення проти
позову, у яких зазначено, що
підприємство на протязі 2013 року
звітувало до державної служби
зайнятості за формою №3ПН про наявні
вакансії, на яких може
використовуватись праця осіб, яким у
встановленому порядку призначено
групу інвалідності, тобто обов'язок
відповідача щодо виділення та
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів ним
виконаний, відтак притягненню до
відповідальності у вигляді сплати
адміністративно-господарських санкцій
та пені не підлягає.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

У відповідності з ч.1 ст.19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно з частинами 1 і 2 ст.20 цього
Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

В силу ст. 238 Господарського кодексу
України до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків, та за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, за статтею 218
цього Кодексу, є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відтак, при вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
слід виходити із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Так, згідно до статті 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з ч.3 ст.18-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз норм чинного законодавства
України щодо соціальної захищеності
інвалідів свідчить про те, що на
підприємства покладено обов'язок по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
а не обов'язок їх працевлаштування.

У відповідності до п. 4.4 Рекомендації
Вищого адміністративного суду України
№ 07.2-10/2 від 14.04.2008 року «Про деякі
питання практики застосування
адміністративними судами
законодавства про забезпечення права
інвалідів» при розгляді
адміністративними судами справ
зазначеної категорії потрібно
встановлювати такі обставини:
створення робочих місць відповідно до
встановленого нормативу; інформування
центру зайнятості про наявність
вільних робочих місць (вакантних
посад); спрямування центрами
зайнятості інвалідів до роботодавців
та випадки безпосереднього звернення
інвалідів до роботодавців з питань
працевлаштування; причини не
працевлаштування роботодавцями
інвалідів.

З матеріалів справи вбачається
наступне.

Судом на підставі матеріалів справи
встановлено, що відповідач подав до
позивача звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(форма № 10-ПІ), у якому зазначив, що
кількість штатних працівників на
підприємстві становить 4117 осіб,
кількість інвалідів штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місяцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» складає 165 осіб,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 137 осіб.

У вищевказаній довідці відповідач
самостійно не визначив суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання ним нормативну робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Судом встановлено, що звіти про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
осіб з обмеженими можливстями за
формою 3-ПН протягом 2013 року
відповідачем до центру зайнятості
надавались. Так, здійснення
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Ніко
Тьюб» заходів для забезпечення
необхідної кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
підтверджується наявними в матеріалах
справи звітами форми 3-ПН від 31.01.2013
року, від 28.02.2013 року, від 29.03.2013 року, від
29.04.2013 року, від 31.05.2013 року, від 01.07.2013
року, від 15.08.2013 року, від 15.10.2013 року, від
06.11.2013 року, від 26.11.2013 року, котрі
надавалися до міськрайонного центру
зайнятості.

Судом на підставі листа Нікопольського
міськрайонного центру зайнятості № 1863
від 29.05.2014 року встановлено, що звіти за
формою 3-ПН протягом 2013 року
відповідачем до центру зайнятості
надавались. Протягом 2013 року за
направленням Нікопольського
міськрайонного центру зайнятості було
направлено 67 осіб, працевлаштовано 37
осіб з інвалідністю. Самостійно
відмовились від запропонованої роботи
- 27 осіб, не відповідає вимогам за
медичними висновками - 1 особа.

Таким чином, слід вважати, що
відповідач здійснив всі залежні від
нього заходи для забезпечення
необхідної кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році, а
саме: повідомляв центр зайнятості про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад).

У відповідності до позиції колегії
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України у
постанові від 02.02.2010 року по справі №
21-1982во09 (номер у ЄДРСР 8089874) обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатись пошуком
інвалідів для працевлаштування;
останнє повинно направляти до центру
зайнятості відповідну звітність з
інформацією щодо можливості
працевлаштування інваліда.

За змістом ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи той факт, що відповідач
здійснив всі залежні від нього заходи
для забезпечення необхідної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, то позивач не правомірно
нарахував
адміністративно-господарські санкції
та пеню.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі відмови у задоволенні позовних
вимог позивача, звільненого від сплати
судових витрат, а також залишення
адміністративного позову без розгляду
судові витрати, понесені відповідачем,
компенсуються за рахунок Державного
бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 128, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"
про стягнення заборгованості -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя О.Б. Ляшко