Справа № 0707/1190/12 (2-а/0707/109/2012)
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2014 р. м. Київ
К/800/35144/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Кравцова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу, подану
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року

у справі № 0707/1190/2012

за позовом ОСОБА_3

до Виконавчого комітету
Мукачівської міської ради

треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5

за участю прокуратури
Львівської області

про визнання незаконним та
скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У січні 2012 року представник ОСОБА_3
ОСОБА_2 звернувся до Мукачівського
міськрайонного суду з
адміністративним позовом до
Виконавчого комітету Мукачівської
міської ради, треті особи - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про визнання незаконним та
скасування пункту 1.12 рішення
Виконавчого комітету Мукачівської
міської ради народних депутатів від
26.07.1994 №162 «Про приватизацію
квартири», яким ОСОБА_4 дозволено
приватизувати квартиру АДРЕСА_1

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду від 16.07.2012 позов
задоволено. Ввизнано незаконним та
скасовано пункт 1.12 рішення Виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
народних депутатів від 26.07.1994 № 162 «Про
приватизацію квартири».

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.06.2014
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове - про
залишення адміністративного позову
без розгляду.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 оскаржила його у
касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції з мотивів порушення судом
норм процесуального права та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована серед
іншого тим, що касатор дізнався про
оспорювань рішення лише у січні 2012 року
та звернувся до суду з цим позовом у
межах встановленого законодавством
строку.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, позов у цій справі
обґрунтовано тим, що спори щодо АДРЕСА_1
почалися ще з 1990-х років, в процесі яких
було накладено заборону на відчуження
квартири. Проте, не дивлячись на
вказану заборону, відповідач прийняв
оспорюване рішення. З 1948 року ОСОБА_6
права на спірну квартиру ніхто не
позбавляв, що підтверджується рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від
12.10.2004, яке набрало законної сили 29.01.2007.
У свою чергу, АДРЕСА_1 позивач отримав у
спадок від матері ОСОБА_6

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що пункт 1.12
рішення Виконавчого комітету
Мукачівської міської ради від 26.07.1994
№162 прийнято під час дії заборони на
вчинення будь-яких дій щодо спірної
квартири.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та залишаючи позов без
розгляду, суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що оспорюване рішення
прийняте 26.07.1994, а з позовом до суду
позивач звернувся лише 31.01.2012, тобто
більш ніж через 17 років з часу
прийняття рішення. Клопотання про
поновлення такого строку до суду
першої інстанції позивач не подавав, а
суд, у свою чергу, не визнавав поважними
причини пропуску строку звернення до
суду з цим позовом.

Крім того, висновки суду першої
інстанції, що позивач звернувся до суду
з цим позовом у межах строку звернення,
оскільки про оспорюване рішення
дізнався у січні 2012 року, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
визнала безпідставними, оскільки ці
обставини не підтверджені
документально.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції погоджується зі вказаним
обґрунтованим висновком суду
апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень частин першої
та другої статті 99 КАС України (у
редакції, чинній на час звернення
позивача до суду) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 100 КАС України
було визначено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Згідно з положеннями частини другої
статті 100 КАС України (у редакції,
чинній на час прийняття судом
апеляційної інстанції оскаржуваної
ухвали) позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Ураховуючи, що спір стосовно права на
АДРЕСА_1 почався ще у 1990-х роках і станом
на 1994 рік вже існувала заборона на
відчуження цієї квартири, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про те, що позивач пропустив
установлений законодавством строк
звернення до суду з адміністративним
позовом, оскільки про існування
оспорюваного рішення повинен був
дізнатися задовго до січня 2012 року.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються
викладеними норми права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішення суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу, подану
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, залишити без
задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
КАС України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

О.В. Кравцов

Згідно з оригіналом помічник судді

М.Р. Мергель