Справа № 814/2092/14
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

814/2092/14

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

12 серпня 2014 року Справа № 814/2092/14

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Мороза А.О. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

про

надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу

за рахунок майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач має узгоджену заборгованість перед бюджетом у сумі 750734,66 грн.

Відповідач позовні вимоги визнав, подав заперечення, в яких вказав на те, що його визнано банкрутом з 30 липня 2014 р., що виключає можливість накладення обмежень щодо розпорядження його майном.

У судове засідання прибув представник позивача, відповідач у судове засідання не прибув, ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 05.08.2014 р.

Відповідно до ст. 128 ч. 6 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи те, що в судове засідання прибув тільки представник позивача, а відповідач належним чином повідомлений про дату і час судового засідання, суд вважає, що маються підстави для розгляду справи у письмовому провадженні.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

13.06.2014 р. Миколаївський окружний адміністративний суд прийняв постанову по справі № 814/1368/14, якою з відповідача стягнуто на користь позивача податковий борг у сумі 905832,22 грн. (а. с. 11).

Податкова вимога від 16.10.2012 р. № 1038 на суму 4546,41 грн. отримана відповідачем та не оскаржена (а. с. 10).

Згідно п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України (далі – ПК України) орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

27.03.2014 р. проведено опис майна відповідача та складено акт № 02/10/22-04-19 (а. с. 12). Інформацію внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а. с. 13).

Позивач вказує на те, що грошові кошти, на які може бути звернено стягнення, у відповідача відсутні, доказом чого є повернуті банком інкасові доручення (а. с. 25-45).

Відповідно до п. 95.3 ст. 95 ПК України, орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Однак п. 1.3 ст. 1 ПК України передбачено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Так, згідно ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

строк виконання всіх грошових зобов’язань банкрута вважається таким, що настав;

у банкрута не виникає жодних додаткових зобов’язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов’язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов’язаних із здійсненням ліквідаційної процедури;

припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута;

продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом;

скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається;

вимоги за зобов’язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред’являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі;

виконання зобов’язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

Таким чином, після визнання боржника банкрутом, усі вимоги кредиторів розглядаються в порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що відповідає положенню п. 1.3 ст. 1 ПК України.

Відповідач надав суду постанову господарського суду Миколаївської області від 30 липня 2014 р., якою відповідача визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

За вказаних обставин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства Україні, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства Україні, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя А. О. Мороз