Справа № 2а-1670/5490/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року м.
Київ К/800/6176/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Винокурова К.С.,

Олексієнка М.М.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої
служби Карлівського районного
управління юстиції Полтавської
області за участю третьої особи -
ОСОБА_5 про визнання протиправною
бездіяльності, часткове скасування
постанови, касаційне провадження в
якій відкрито за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 03
жовтня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Відділу державної
виконавчої служби Карлівського
районного управління юстиції
Полтавської області за участю третьої
особи - ОСОБА_5 про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача та скасування постанови
про закінчення виконавчого
провадження ВП №9106848 від 01.12.2011р.
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Карлівського районного управління
юстиції Полтавської області Дібрівної
Т.Ю. в частині нарахування
заборгованості по виплаті аліментів на
користь ОСОБА_5 на утримання сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 13697,38грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2012
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів, позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просив рішення судів скасувати
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою
Карлівського районного суду
Полтавської області від 12.08.2002р.
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
аліменти на утримання сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку щомісячно, але не менше
1/2 неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, починаючи з 01.08.2002р. і до
досягнення дитиною повноліття.

На виконання зазначеного рішення суду
12.08.2002р. було видано виконавчий лист
№2-677, який перебував на виконанні у
Міському відділі ДВС Коломийського
МУЮ.

11.09.2008р. постановою старшого державного
виконавця Міського ВДВС Коломийського
МУЮ Диксою І.Ф. виконавче провадження
ВП №8796483 з примусового виконання
виконавчого листа №2-677 закінчено на
підставі п.10 ст.37 Закону України "Про
виконавче провадження", а матеріали
виконавчого провадження - передано до
ВДВС Карлівського РУЮ - за місцем
проживання боржника.

18.09.2008р. старшим державним виконавцем
ВДВС Карлівського РУЮ Мосієнко О.І. при
примусовому виконанні виконавчого
листа №2-677 винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№9106848.

01.12.2011р. державним виконавцем ВДВС
Карлівського РУЮ Дібрівною Т.Ю.
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП №9106848 у
зв'язку з необхідністю направлення
виконавчого документа за належністю,
оскільки боржник зареєстрований і
фактично проживає в с.Ландарі
Диканського району (заява стягувача
від 29.11.2011р., акт державного виконавця
від 01.12.2011р.), а також встановлено
наявність боргу на 01.12.2011р. в сумі 13697,38
грн.

Не погодившись із постановою про
закінчення виконавчого провадження в
частині визначення розміру
заборгованості, позивач звернувся до
суду з позовом про їх оскарження.

Частиною 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження мають право звернутися до
адміністративного суду з позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. (далі -
Закон №606-XIV) передбачено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону
№606-XIV державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, пунктом 10 частини 1 статті 49
Закону №606-XIV передбачено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі, зокрема, направлення виконавчого
документа за належністю до іншого
відділу державної виконавчої служби.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований; копія
постанови у 3-денний строк надсилається
сторонам та суду або іншому органу
(посадовій особі), які видали
виконавчий документ (частина 3 вказаної
статті).

Як встановлено судами, отримавши
29.11.2011р. від стягувача - ОСОБА_5 заяву про
те, що позивач проживає у с.Ландарі
Диканського району Полтавської
області, державний виконавець ВДВС
Карлівського РУЮ 01.12.2011р. склав
відповідний акт та вжив належних
заходів для забезпечення виконання
судового рішення - виніс постанову про
закінчення виконавчого провадження та
направлення виконавчого листа за
належністю, де також зазначив й про
наявність боргу на 01.12.2011р. в сумі 13697,38
грн.

У відповідності до статті 74 Закону
№606-XIV порядок стягнення аліментів
визначається законом; розмір
заборгованості із сплати аліментів
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України; у разі визначення суми
заборгованості у частці від заробітку
(доходу) розмір аліментів не може бути
менше встановленого Сімейним кодексом
України; державний виконавець обчислює
розмір заборгованості із сплати
аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувачу і боржнику: у разі якщо
виконавчий документ уперше надійшов
для виконання; за заявою сторін
виконавчого провадження; у разі
надсилання постанови до адміністрації
підприємства, установи, організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця для проведення
відрахування із заробітної плати
(доходів), пенсії та стипендії боржника;
у разі закінчення виконавчого
провадження у зв'язку з надходженням
виконавчого документа за належністю до
іншого органу державної виконавчої
служби; за власною ініціативою; в інших
передбачених законом випадках; спір
щодо розміру заборгованості із сплати
аліментів вирішується судом за заявою
заінтересованої особи у порядку,
встановленому законом.

Згідно зі статтею 195 Сімейного кодексу
України заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається виходячи з
фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не провадилося їх
стягнення; якщо платник аліментів не
працював на час виникнення
заборгованості, але працює на час
визначення її розміру, заборгованість
визначається із заробітку (доходу),
який він одержує; якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості і не працює
на час визначення її розміру, вона
обчислюється виходячи із середньої
заробітної плати працівника для даної
місцевості; розмір заборгованості за
аліментами обчислюється державним
виконавцем, а у разі спору - судом.

На підставі наявного в матеріалах
справи розрахунку заборгованості зі
сплати аліментів суди попередніх
інстанцій встановили, що останній
державним виконавцем був виконаний у
відповідності до постанови
Карлівського районного суду
Полтавської області від 12.08.2002р., ст.74
Закону України «Про виконавче
провадження» та ст.195 Сімейного кодексу
України.

При цьому, позивач не подав до суду
будь-яких документів, які б такий
розрахунок та, відповідно, визначення
заборгованості спростували.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що дії
державного виконавця ВДВС
Карлівського РУЮ по винесенню
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 01.12.2011р. узгоджуються з
приписами Закону України "Про
виконавче провадження", а отже підстави
для задоволення позовних вимог
відсутні.

Згідно з приписами частини 3 статті 220-1
КАС України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Здійснивши касаційний перегляд справи,
Вищий адміністративний суд України
прийшов до висновку, що суди першої та
апеляційної інстанцій при ухваленні
судових рішень не допустили порушень
норм матеріального чи процесуального
права.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування ухвалених
судами рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтею 210, 220, 220-1, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Олексієнко М.М.