Справа № 872/15280/13
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2014 рокусправа № 811/2362/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова
С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної держаної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року у справі № 811/2362/13-а за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Кіровоградської об'єднаної держаної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення Кіровоградської
об'єднаної держаної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
№ від 09.07.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб в розмірі 27 748,86
грн. основного платежу та 6 937,22 штрафних
(фінансових) санкцій та № від
09.07.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 34 204,67 грн.
основного платежу та 8 551,17 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що ним порушень податкового
законодавства при веденні
господарської діяльності допущено не
було, а тому вважає спірні податкові
повідомлення-рішення протиправними та
такими, що підлягають скасуванню.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду 14 серпня 2013
року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Кіровоградська об'єднана
держана податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області звернулась з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні
адміністративного позову. Апелянт
зазначає, що судом першої інстанції не
прийнято до уваги доводи відповідача
про нікчемність договорів позивача з
його контрагентом, що укладені без мети
настання реальних наслідків.

Сторони, належним чином повідомлені
про день, місце і час розгляду
апеляційної скарги, доказом чого є
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення, у судове засідання не
прибули, про причини неприбуття не
повідомили.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи, у період
з 03 по 14 червня 2013 року Кіровоградською
об'єднаною держаною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за
період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р., за
результатами якої складено акт
№513/1710/НОМЕР_1 від 21.06.2013 р., висновками
якого, зокрема, є порушення позивачем
п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VІ -
донараховано податок з доходів
фізичних осіб за 2012 рік в сумі 27 748,98 грн.
та п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VІ -
донараховано податок на додану
вартість в сумі 34 204,67 грн. в т.ч.: за
лютий 2012 року в сумі 17 054,67 грн., за
квітень 2012 року на суму 17 150,00 грн.
(а.с.15-44). 09.07.2013 р. на підставі акту
перевірки винесено спірні податкові
повідомлення-рішення (а.с.13-14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
протиправність спірних податкових
повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно з пунктом 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому в п.198.2 зазначеної статті
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
із банківського рахунку платника
податку в оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Обов'язковими ознаками господарської
діяльності є здійснення її суб'єктами
господарювання у сфері суспільного
виробництва; спрямування її на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг. При
цьому результати зазначеної
діяльності - продукція, роботи чи
послуги - мають вартісний характер і
цінове вираження.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

У відповідності до п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Зі змісту акту вбачається, що основним
видом господарської діяльності
позивача є діяльність автомобільного
вантажного транспорту (а.с.16). Позивач
має для здійснення даного виду
діяльності відповідну ліцензію, про що
вказано відповідачем в акті перевірки
(а.с.16).

Під час розгляду справи встановлено, що
позивач має у власності автомобілі, які
використовує для здійснення
господарської діяльності (а.с.128-132, 179). З
метою здійснення господарської
діяльності ним і придбавались запасні
частини, які використані в ремонті
автомобілів, що були задіяними в
перевезеннях на замовлення його
контрагентів, що підтверджується
відповідними актами та договорами
(а.с.79-110, 139-143). Крім того, згідно
договору оренди нерухомого майна
позивач має у користуванні нежитлове
приміщення, яке слугує для зберігання
придбаного товару (а.с.133-135).
Транспортування товару здійснювалось
позивачем особисто на власних
автомобілях.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем укладено з ТОВ "СБС" та ТОВ
«Креатив Постач" договори на
транспортні послуги, де позивач є
виконавцем послуг (а.с.136-138, 144-149).

Пунктом 198.6 ст.198.6 Податкового кодексу
України (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
зазначає, що зробивши висновки про
нікчемність укладеного правочину,
податковий орган не врахував, що
відповідно до ст.228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Відтак, вказаною
нормою права визначено об'єктивну
сторону нікчемного правочину, тобто
визначено ознаки, за наявності яких
укладений правочин можливо
кваліфікувати як нікчемний. Податковим
органом, в акті перевірки не наведено,
визначених нормою права, ознак, які б
свідчили про нікчемність укладеного
позивачем правочину.

Враховуючи вищевикладене, доводи
апеляційної скарги по нікчемність
укладених позивачем договорів
висновки суду першої інстанції не
спростовують.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції при ухваленні оскарженого
рішення не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права,
а викладені в ньому висновки
відповідають обставинам справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної держаної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
- залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року у справі № 811/2362/13-а - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко