Справа № 810/5562/13-а
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Харченко
Суддя-доповідач: Карпушова
У Х В А Л А

Іменем України

14 серпня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Карпушової
О.В., суддів: Бистрик Г.М., Оксененка О.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року в адміністративній справі за
позовом Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Київській області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
застосування заходів реагування, -

В С Т А Н О В
И В :

15.10.2013р. Інспекція з питань
захисту прав споживачів у Київській
області звернулася до суду з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
застосування заходів реагування
шляхом зупинення реалізації неякісної
продукції, яка вказана у додатку № 7 до
акту перевірки №001348 від 03.10.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що перевіркою було встановлено продаж
відповідачем жіночих сумок за
відсутності інформації про дату
виробництва та реквізити виробника.
Посилаючись на ч.7 ст.7 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» позивач просить
задовольнити позовні вимоги.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21.01.2014 р. у
задоволені позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з
того, що такий захід реагування у сфері
державного нагляду (контролю) як
заборона реалізації продукції має
застосовуватись у разі, якщо
реалізація цієї продукції створює або
може створити загрозу для життя,
здоров'я споживача, а також завдати
шкоди його майну або навколишньому
природному середовищу.

Позивач не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від
21.01.2014 р. як таку, що прийнято з
порушенням норм матеріального права,
та прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Доводи апеляційної скарги
аналогічні доводам позовної заяви.

Сторони в судове засідання не прибули,
про час, дату та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином, тому за приписами п.2 ч. ст.197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглядає справу у порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивачем проведено
планову перевірку з питань дотримання
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
вимог законодавства про захист прав
споживачів під час здійснення нею
діяльності на території господарської
одиниці - магазину, за результатами
якої складено акт від 03.10.2013 № 001348.

Згідно висновків акту відповідачем не
дотримано приписів статті 15 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12.05.1991 № 1023-XII та пункту 21 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №
833, що виявилось у реалізації товарів
непродовольчої групи без надання
споживачам необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, а саме реалізовувались
жіночі сумочки за відсутності
інформації про дату виробництва та
реквізити виробника. Вказане
зафіксовано у додатку № 7 до акта
перевірки позиції 13-19.

На підставі вказаного акту позивачем
винесено постанову від 09.10.2013 № 1155 про
притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності за
частиною п`ятою статті 155 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (порушення правил
торгівлі і надання послуг громадянами,
які займаються підприємницькою
діяльністю).

Крім того, постановою Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Київській області від 27.11.2013 № 1272 на
підставі вимог пункту 7 частини першої
статті 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII
відповідача притягнуто до
відповідальності у вигляді штрафу за
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію.

Вищенаведені обставини, встановлені
судом першої інстанції, перевірені,
знайшли своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи, і не є
спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України «Про захист прав
споживачів» (надалі Закон № 1023)
регулює відносини між споживачами
товарів, робіт і послуг та виробниками
і продавцями товарів, виконавцями
робіт і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів.

Згідно ч.1 ст. 6 та ч. 1 ст. 14 Закону № 1023
продавець (виробник, виконавець)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості та надати
інформацію про цю продукцію, а споживач
має право на те, щоб продукція за
звичайних умов її використання,
зберігання і транспортування була
безпечною для його життя, здоров'я,
навколишнього природного середовища, а
також не завдавала шкоди його майну.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону № 1023
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація про
продукцію повинна містити: 1) назву
товару, найменування або відтворення
знака для товарів і послуг, за якими
вони реалізуються; 2) найменування
нормативних документів, вимогам яких
повинна відповідати вітчизняна
продукція; 3) дані про основні
властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт; 4)
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; 5)
позначку про наявність або відсутність
у складі продуктів харчування
генетично модифікованих компонентів; 6)
дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції; 61) виробник
(продавець) у разі виявлення
недостовірної інформації про
продукцію (якщо вона не шкодить життю,
здоров'ю або майну споживача) протягом
тижня вилучає цю продукцію з продажу та
приводить інформацію про неї до
відповідності; 7) дату виготовлення; 8)
відомості про умови зберігання; 9)
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); 10) правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; 11) строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; 12) найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Статтею 26 Закону № 1023
передбачено, що спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів. З цією метою
контролюючі органи мають право,
зокрема, накладати на винних осіб у
випадках, передбачених законодавством,
адміністративні стягнення та
накладати на суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, стягнення,
передбачені статтею 23 цього Закону, в
порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України.

Цією ж статтею передбачено, що
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи мають право забороняти
суб'єктам господарювання реалізацію
споживачам продукції: а) на яку
відсутні документи, що засвідчують її
відповідність вимогам нормативних
документів; б) на яку в
нормативно-правових актах та
нормативних документах встановлено
обов'язкові вимоги щодо забезпечення
безпеки життя, здоров'я, майна
споживачів та охорони навколишнього
природного середовища, якщо продукцію
внесено до переліку продукції, що
підлягає обов'язковій сертифікації,
але яка не має сертифіката
відповідності (свідоцтва про визнання
відповідності); в) ввезеної на
територію України без документів, які
підтверджують її належну якість; г) на
яку строк придатності не зазначено або
зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, а також
товарів, строк придатності яких минув;
ґ) яка є фальсифікованою.

Закон України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності»
(надалі Закон № 877) визначає правові та
організаційні засади, основні
принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб
і права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю).

Статтею 2 Закону України № 877
встановлено, що дія цього Закону
поширюється на відносини, пов'язані
зі здійсненням державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності.

Статтею 3 Закону № 877 визначені
основні принципи державного нагляду
(контролю).

Підставою для здійснення
позапланових заходів є перевірка
виконання суб'єктом господарювання
приписів щодо усунення порушень
вимог законодавства, виданих за
результатами проведення планових
заходів органом державного нагляду
(контролю).

Відповідно до ч. 5 ст.4 Закону № 877
повне або часткове зупинення
виробництва (виготовлення) або
реалізації продукції, виконання
робіт, надання послуг допускається за
постановою адміністративного суду,
ухваленою за результатами розгляду
позову органу державного нагляду
(контролю) щодо застосування заходів
реагування.

Відповідно до частини сьомої
статті 7 Закону № 877, на підставі акта,
складеного за результатами здійснення
заходу, в ході якого виявлено порушення
вимог законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем проводилась реалізації
жіночих сумок за відсутності
інформації про дату виробництва та
реквізити виробника.

Проте, згідно додатку 7 до акту
перевірки в магазині відбувається
реалізація іншої непродовольчої
продукції з дотриманням норм чинного
законодавства (позиції 1-12).

Крім того, відповідачем за наслідками
перевірки прийнято припис про усунення
інших недоліків (а.с.17), а за виявлені
порушення відповідач вже притягнута до
відповідальності.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що все ж такий захід
реагування у сфері державного нагляду
(контролю) як заборона реалізації
продукції має застосовуватись лише у
разі, якщо реалізація цієї продукції
створює або може створити загрозу для
життя, здоров'я споживача, а також
завдати шкоди його майну або
навколишньому природному середовищу.

Суду не представлені докази того, що
реалізація жіночих сумочок може
створити загрозу для життя, здоров'я
споживачів, чи завдати шкоди майну чи
навколишньому природному середовищу.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Отже, доводи апелянта не спростовують
вірних висновків суду першої
інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відсутні підстави для
скасування постанови.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року, залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року в адміністративній справі за
позовом Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Київській області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
застосування заходів реагування,
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів:
О.В. Карпушова

Г.М. Бистрик

О.М. Оксененко

.

Головуючий суддя
Карпушова О.В.

Судді:
Бистрик Г.М.

Оксененко О.М.