Справа № К/9991/81522/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/81522/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 жовтня 2011
року

у справі № 2а-441/11/2670

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі міста Києва

третя особа - Державна податкова
інспекція у Дарницькому районі міста
Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі міста
Києва (далі - відповідач) про скасування
податкових повідомлень-рішень від 29
грудня 2010 року № /3 та № /3.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 квітня 2011 року позов задоволено
повністю. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Подільському районі м. Києва від 29
грудня 2010 року № /3 та №/3.
Судові витрати у розмірі 3,40 грн.
присуджено на користь ОСОБА_1 за
рахунок Державного бюджету України.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 жовтня 2011
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 квітня 2011 року скасовано та прийнято
нову. В задоволенні позову відмовлено
повністю.

У касаційній скарзі фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 жовтня 2011
року та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06 квітня 2011 року.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Подільському районі м. Києва
провела документальну позапланову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 за період з 17 квітня 2008
року по 30 червня 2010 року, за
результатами якої був складений акт №
72/17-405/НОМЕР_1 від 10 серпня 2010 року.

За висновками акту перевірки позивачем
були порушені: підпункту 8.1.1 пункту 8.1
статті 8 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», які полягали у
неутриманні та неперерахуванні до
бюджету податку з доходів найманих
працівників у розмірі 4526,50 грн.; пункту 2
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», які полягали у
несплаті 50% від ставки єдиного податку
за кожного найманого працівника, в
результаті чого донараховано єдиного
податку у сумі 800,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що відповідно до матеріалів перевірки,
складених співробітниками ГВ ПМ ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва, фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 при наданні
послуг мийки автомобілів за адресою:
АДРЕСА_1, використовував працю чотирьох
найманих осіб без оформлення трудових
договорів, при виплаті заробітної
плати у розмірі 1500,00 грн. кожному з яких
не утримував та не перераховував до
бюджету податок з доходів найманих
працівників з таких виплат. Також, в
акті перевірки було вказано, що фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 не
сплачував 50% ставки від єдиного податку
за кожного найманого працівника.

29 грудня 2010 року ДПІ у Подільському
районі м. Києва на підставі вказаного
акту перевірки та з урахуванням
процедури апеляційного оскарження
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /3, яким
згідно з підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті
4, підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ОСОБА_1 суму
податкового зобов'язання за платежем:
податок з доходів найманих працівників
у розмірі 12452,28 грн., у тому числі: за
основним платежем - 4150,76 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 8301,52
грн.

29 грудня 2010 року ДПІ у Подільському
районі м. Києва на підставі вказаного
акту перевірки та з урахуванням
процедури апеляційного оскарження
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /3, яким
згідно з підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті
4 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ОСОБА_1 суму
податкового зобов'язання за платежем:
єдиний податок у розмірі 800,00 грн. - за
основним платежем.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
відомості, на підставі яких податковим
органом було донараховано позивачу
податкові зобов'язання з податку з
доходів найманих працівників та
єдиного податку, не відповідають
встановленим вимогам, які є
обов'язковими для юридичної сили
(значення) такого роду документам.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що факт
використання позивачем найманих
працівників у кількості чотирьох осіб
підтверджений поясненнями вказаних
осіб, з огляду на що податковий орган
правомірно визначив позивачу
податкові зобов'язання з податку з
доходів найманих працівників (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) та єдиного податку.

Однак, погодитись з такими висновками
суду апеляційної інстанції колегія
суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (у редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
загальний річний оподатковуваний
дохід складається з суми загальних
місячних оподатковуваних доходів
звітного року, а також іноземних
доходів, одержаних протягом такого
звітного року.

Згідно з підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 статті
4 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (у редакції на момент
виникнення спірних правовідносин) до
складу загального місячного
оподатковуваного доходу включаються:
доходи у вигляді заробітної плати, інші
виплати та винагороди, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового або
цивільно-правового договору.

Підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (у редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

За визначенням, наведеним у абзаці 1
пункту 1.15 статті 1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (у
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин), податковий агент - це
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього.

За приписами підпунктів «а», «б» пункту
19.2 статті Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (у редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин), особи, які відповідно
до цього Закону мають статус
податкових агентів, зобов'язані:
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати та за її
рахунок; надавати у строки, встановлені
законом для податкового кварталу, якщо
інше не визначено нормами цього Закону,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також сум
утриманого з них податку податковому
органу за місцем свого розташування. У
разі коли зазначена особа протягом
звітного кварталу не виплачує такі
доходи або виплачує доходи не всім
платникам податку, зазначена звітність
не подається або подається стосовно
платників податку, які фактично
отримали такі доходи. Запровадження
інших форм звітності із зазначених
питань не припускається.

Згідно з підпунктом 8.1.2 пункту 8.1 статті
8 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (у редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
податок підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету під час
виплати оподатковуваного доходу
єдиним платіжним документом.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» у разі коли платник
єдиного податку здійснює
підприємницьку діяльність з
використанням найманої праці або за
участю у підприємницькій діяльності
членів його сім'ї, ставка єдиного
податку збільшується на 50 відсотків за
кожну особу.

Відповідно до частини 4 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами
справи, належних та допустимих доказів,
які б підтверджували факт використання
позивачем праці чотирьох найманих
працівників, а також виплату позивачем
як податковим агентом на користь таких
осіб доходів податковим органом надано
не було.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
безпідставність визначення податковим
органом позивачу податкових
зобов'язань з податку з доходів
найманих працівників (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) та
єдиного податку оспорюваними
податковими повідомленнями-рішеннями.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов неправомірного висновку про
наявність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 226
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 жовтня 2011
року підлягає скасуванню із залишенням
в силі постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 квітня 2011 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 226, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 жовтня 2011
року скасувати, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 квітня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна