Справа № П/808/255/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року 14:20Справа №
П/808/255/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі судді Бойченко Ю.П.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області

Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізької області

про зобов'язання провести
перерахунок та повернення переплати,

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 (далі -
позивач або ОСОБА_1) до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Мелітополі та Мелітопольському районі
Запорізької області (далі - відповідач 1
або УПФУ), в якому позивач просить суд
(відповідно до уточнених позовних
вимог від 08.05.2014 вх.№17713):

Визнати протиправним та скасувати
рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несвоєчасну сплату єдиного внеску
№5026-04 винесене 09 серпня 2013 року
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Мелітополі та Мелітопольському
районі Запорізької області.

Стягнути з відповідачів безпідставно
стягнені єдині внески в сумі 10702 гривні
55 копійок.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначила, що з 2007 року вона є
пенсіонеркою за віком. Також, як
фізична особа-підприємець
систематично та у повному обсязі
здійснювала всі необхідні платежі та
збори до УПФУ, які має сплачувати
підприємець.

Відповідно до Закону України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України», який набрав чинності 6 серпня
2011 року, до частини 4 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» було внесено
зміни, згідно з якими особи, що обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено такі види
пенсійних виплат, як пенсія за віком,
пенсія за інвалідністю внаслідок
загального захворювання (у т. ч.
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства) та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Отже, положення частини четвертої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» поширюється на
осіб, яким призначено пенсію за віком
згідно із Законом.

Відповідно до п. 2 прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», з дня набрання
чинності цим Законом суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
спрощену систему оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 3 липня 1998 року N 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року N 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» (Відомості
Верховної Ради України, 1993 p., N 10, ст. 77),
нараховують, обчислюють та сплачують
єдиний внесок відповідно до цього
Закону.

Таким чином позивач вважає, що вона, як
фізична особа-підприємець та одночасно
пенсіонер за віком в день набрання
чинності змінами до вищезазначених
законодавчих актів отримала право не
проводити сплату ЄСВ.

Однак, позивач продовжувала проводити
сплату внесків та зборів до УПФУ. У
зв'язку з цим, вважає, що у неї
утворилась переплата (безпідставно
сплачена сума).

Ухвалою суду від 15 січня 2014 року
позовна заява залишена без руху до 14
лютого 2014 року.

Ухвалою суду від 17 лютого 2014 року було
відкрито провадження по зазначеній
справі, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду на 05 березня 2014 року.

Провадження у справі неодноразово
зупинялось, в якості другого
відповідача залучено Мелітопольську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Запорізької області (далі відповідач 2
або МОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізької
області).

В судове засідання, 12 червня 2014 року,
представник позивача не з'явився, надав
суду про розгляд справи за його
відсутності в порядку письмового
провадження.

11 червня 2014 року від УПФУ надійшло
клопотання (вх.№22638) про розгляд справи
за наявними матеріалами. Проти
задоволення позовних вимог заперечує в
повному обсязі з підстав викладених в
запереченнях.

В запереченнях, які надішли до суду
05.03.2014 (вх.№8826), відповідач 1 зазначив, що
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію на
пільгових умовах передбачених п. «а»
ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, яка
їй призначена зі зниженням пенсійного
віку на 10 років, а саме в 45 років.

Пенсійний вік особи визначено статтею
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058 -IV від 09.07.2003 року, а
саме, на час нарахування зобов'язань
щодо сплати єдиного соціального внеску
ОСОБА_1, як суб'єкту підприємницької
діяльності виповнилось 49 років. Особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Таким чином, після досягнення віку 60
років ОСОБА_1 буде мати право на
звільнення від сплати за себе єдиного
соціального внеску, а саме в 2022 році.

Представник МОДПІ ГУ Міндоходів у
Запорізької області в судові засідання
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, заяв чи клопотань суду не
надав. Про час, місце та дату судових
засідань був повідомлений належним
чином, у відповідності до норм КАС
України.

Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.

Частиною 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час та місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи клопотання позивача та
відповідача 1 про розгляд справи без
участі їх представників, неприбуття
представника відповідача 2 та
положення частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд ухвалив перейти до розгляду справи
в письмовому провадженні.

У зв'язку з розглядом справи в порядку
письмового провадження, суд, керуючись
частиною 1 статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не здійснював фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено з матеріалів справи,
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію на
пільгових умовах передбачених п. «а»
ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, яка
їй призначена в 2007 році зі зниженням
пенсійного віку на 10 років, а саме в 45
років.

ОСОБА_1 перебувала на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м.Мелітополі та Мелітопольському
районі, як фізична особа - підприємець з
02.02.1999 року та числилась платником
єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, відповідно до
вимог Закону України від 08.07.2010 р. № 2464 -
VI (далі - Закон - 2464 - VI) «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Також, з матеріалів справи встановлено,
що позивач сплачувала єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 р. по 30.09.2013р. в сумі 10702,55 грн. та
штрафні санкції за несвоєчасне подання
звітності «Звіт про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску» (додаток
5) за 2011, 2012 роки в сумі 340,00 грн.

Відповідно до вимог ст.25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та на підставі
картки особового рахунку платника,
повідомлень - розрахунків від 03.05.2013р.
№912 на суму 3344,06 грн.; №913 на суму 4572,42
грн.; №914 на суму 1194,03 грн. відповідачем 1
сформована вимога від 03.05.2013 року № Ф-1556
станом на 01.05.2013 року про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
суму 9110 грн. 51 коп.

Вказана вимога отримана позивачем 12
травня 2013 року та добровільно виконана
в повному обсязі.

Кошти сплачені відповідно до вимоги
від 03.05.2013 р. № Ф-1556 були зараховані в
рахунок погашення боргу за період з
01.01.2011р. до 31.03.2013р. (період перебування
ФОП , ОСОБА_1 на спрощеній системі
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок) в т.ч. за січень 2011р.- 326,53
грн., лютий 2011р.-326,53 грн., березень
2011р.-326,53 грн., травень 2011р - 533,12 грн.,
червень 2011р.-333,12 грн., липень 2011р.-333,12
грн., вересень 2011р. - 333,12 грн., жовтень
2011р.-341,80 грн., листопад 2011р.-341,80 грн.,
грудень 2011р. - 348,39 грн., січень 2012р. -
372,33грн., лютий 2012р. - 372,33 грн., березень
2012 р. - 372,33 грн., квітень 2012р. - 379,62 грн.,
травень 2012р. - 379,62 грн., червень 2012р. - 379,62
грн., липень 2012р. - 382,39грн., серпень 2012р. -
382,39 грн., вересень 2012р. - 382,39 грн.,
жовтень 2012р. - 387,95 грн., листопад 2012р. -
387,95 грн., грудень 2012р. - 393,50 грн., січень
2013р. - 398,01 грн., лютий 2013р. - 398,01 грн.,
березень 2013р. - 398,01 грн.

Єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
квітень 2013р. - 398,01 грн., травень 2013р.-398,01
грн., червень 2013р. - 398,01 грн., липень 2013 р.
-398,01 грн. сплачено платником
самостійно. Вищезазначені обставини
підтверджуються листом УПФУ від 07.11.2013
№489-04, який долучено до матеріалів
справи.

В серпні 2013 року позивачем отримано
рішення від 09 серпня 2013 року про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несвоєчасну сплату
єдиного внеску №5026-04 за період з 22.04.2013
р. по 02.07.2013 р. (штраф - 119,40 грн., та пеня -
72,78 грн.).

29 жовтня 2013 року позивач звернулась до
Державної установи «Урядовий
контактний центр» за отриманням
роз'яснення щодо правомірності
нарахування та стягнення єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

20 листопада 2013 року вона отримала
відповідь від заступника Міністра
доходів і зборів, про те, що згідно
вимог ч.4 ст.4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» особи які
зазначені в п.4 ч.1 цієї статті які
обрали спрощену систему оподаткування
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.

Вважаючи, що вона безпідставно
сплачувала суми єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування позивач
звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Щодо суті заявлених позивачем вимог то
суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (зі змінами та
доповненнями), платниками єдиного
внеску є фізичні особи?підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (частина
четверта статті 4 Закону № 2464-VI).

Таким чином, за змістом цієї норми
фізичні особи?підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати єдиного внеску
за себе, за умови, якщо такі особи є
пенсіонерами за віком (незалежно від
того чи досягли вони загального
пенсійного віку чи така пенсія
оформлена на пільгових умовах - зі
зменшенням віку) та отримують
відповідно до закону пенсію.

Згідно із абзацами першим та другим
пункту 16 Прикінцевих положень Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - № 1058-IV) до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»
(далі - Закон № 1788-ХІІ) застосовуються,
зокрема в частині визначення права на
пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено
виключний перелік трудових пенсій, які
призначаються за цим Законом (за віком;
по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років).
Загальні умови призначення пенсій за
віком визначені статтею 12 Закону №
1788-ХІІ та частиною першою статті 26
Закону № 1058-IV. Таке право виникало у
чоловіків після досягнення 60 років та
за наявності відповідного стажу. При
цьому, статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, на
підставі пункту «а» частини першої
якої позивач отримує пенсію,
передбачена можливість призначення
пенсії за віком на пільгових умовах - із
зменшенням віку, зазначеного у статті 12
цього Закону, та за наявності
відповідного трудового стажу.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, ураховуючи
закріплені Конституцією України
гарантії громадян на соціальний
захист, суд дійшов висновку, що особи,
яким пенсія за віком призначена
відповідно до пункту «а» частини
першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ, не є
платниками єдиного внеску за себе
згідно з частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI, так як і особи, які є
пенсіонерами за віком на загальних
умовах, оскільки згадана норма не
містить будь-яких винятків щодо
пенсіонерів за віком.

Вищезазначеної правової позиції
дотримується Верховний Суд України
(Постанова ВСУ від 15 квітня 2014 року по
справі №21-70а14).

Відповідно до ч.1 ст.242-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Сума безпідставно сплаченого єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування в розмірі 10702,55
грн. підтверджується листом УПФУ від
07.11.2013 №489-04 та іншими документами, які
долучені до матеріалів справи.

Щодо твердження відповідача 1, що
позивач добровільно сплачував суми
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, то суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 10 Закону №
2464-VI, особи, зазначені в частині першій
цієї статті, подають до органу доходів
і зборів за місцем проживання
відповідну заяву в порядку та за
формою, встановленими центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування .

Орган доходів і зборів, що отримав
заяву про добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, має право
перевіряти викладені в заяві відомості
та вимагати від особи, яка подала заяву,
документи, що підтверджують зазначені
відомості.

З особою, яка подала заяву про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, органом
доходів і зборів в строк не пізніше ніж
30 календарних днів з дня отримання
заяви укладається договір про
добровільну участь відповідно до
типового договору, що затверджується
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

У договорі про добровільну участь
зазначаються:

назва документа;

відомості про особу, які вносяться до
системи персоніфікованого обліку
(частина третя статті 20 цього Закону);

вид (види) загальнообов'язкового
державного соціального страхування, в
якому особа братиме участь;

строк дії договору;

порядок сплати єдиного внеску та
рахунки, на які він має сплачуватися;

умови набуття застрахованою особою
права на виплати за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням відповідно до
закону;

умови розірвання договору;

права та обов'язки сторін,
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору;

інші умови за згодою сторін або
передбачені типовим договором про
добровільну участь, що не суперечать
законодавству про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Договір про добровільну участь набирає
чинності з дня його підписання.

Позивачем заява до органів доходів та
зборів не подавалась, договір про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не укладався,
таким чином позивачем безпідставно
перераховувались кошти.

Відповідно до ч. 13 ст.9 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», суми помилково
сплаченого єдиного внеску
зараховуються в рахунок майбутніх
платежів єдиного внеску або
повертаються платникам у порядку і
строки, визначені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної бюджетної
політики, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
Пенсійним фондом та фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Також, згідно з п.2 ч.3 ст. 26 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», суми коштів,
безпідставно стягнені територіальними
органами доходів і зборів з юридичних і
фізичних осіб, підлягають поверненню з
рахунків органами доходів і зборів в
триденний строк з дня прийняття
рішення територіальним органом
доходів і зборів або судом про
безпідставність їх стягнення з
одночасною сплатою нарахованої на ці
суми пені, що визначається виходячи з
розрахунку 120 відсотків річних
облікової ставки Національного банку
України.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Таким чином, виходячи з вимог
вищезазначеної статті, суд вважає, що
належним способом захисту, у даному
випадку, буде зобов'язання відповідача
2 повернути з рахунків суму
безпідставно сплаченого єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування в розмірі 10702,55
грн.

Що стосується спірного рішення від 09
серпня 2013 року про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несвоєчасну сплату єдиного внеску
№5026-04 за період з 22.04.2013 р. по 02.07.2013 р., то
оскільки позивач безпідставно
сплачувала єдиний внесок, то до неї не
можуть бути застосовані штрафні
санкції за його несвоєчасну сплату.

Таким чином, рішення від 09 серпня 2013
року про застосування штрафних санкцій
та нарахування пені за несвоєчасну
сплату єдиного внеску №5026-04 винесено
безпідставно та необґрунтовано, а отже
підлягає скасуванню.

Отже, позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Виходячи вимоги вищезазначеної статті
слід присудити з Державного бюджету
України документально підтверджену
суму сплаченого судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несвоєчасну сплату єдиного внеску
№5026-04 винесене 09 серпня 2013 року
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Мелітополі та Мелітопольському
районі Запорізької області.

3. Зобов'язати Мелітопольську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Запорізької області повернути з
рахунків суму безпідставно сплаченого
ОСОБА_1 єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 10702,55 грн. (десять
тисяч сімсот дві гривні п'ятдесят п'ять
копійок).

4. Повернути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1)
ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий
збір у розмірі 256 (двісті п'ятдесят
шість) гривень 08 (вісім) копійок.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Ю.П. Бойченко