Справа № 645/5147/14-а
Суддя: Сілантьєва Е. Є.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/5147/14-а
Провадження №
Постанова

іменем України

07 серпня 2014 року
Фрунзенський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого судді - Сілантьєвої Е. Є.,

за участю секретаря судових засідань -
Курбатовій А. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради, Департаменту
соціального захисту населення
Харківської обласної державної
адміністрації, Центру по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат
департаменту соціального захисту
населення Харківської обласної
державної адміністрації про визнання
дій неправомірними суб'єкта владних
повноважень та про зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом,
який уточнювала під час слухання
справи та просила визнати дії
Управління праці та соціального
захисту населення адміністрації
Фрунзенського району Харківської
міської ради по нарахуванню та виплати
за 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік позивачу
одноразової допомоги у зв'язку з 9
травня в частині визначення їй пільг,
встановлених ст.. 6-3 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань»,
оскільки позивач має право на
встановлення пільг, передбачених ст.. 6-1
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань»; зобов'язати суб'єкта
владних повноважень здійснити
перерахунок на нарахування разової
допомоги до 9 травня за 2012 рік, 2013 рік, 2014
рік; стягнути недоплачену допомогу за
вказаний період; визнати незаконними
дії Управління праці та соціального
захисту населення адміністрації
Фрунзенського району Харківської
міської ради про визнання недійсним
посвідчення серії НОМЕР_1 від 02.06.2014
року, яке було ним видане. Також просила
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради сповістити
про це в засобах масової інформації та
комунальним службам міста; визнати
дійсним посвідчення серії НОМЕР_1 від
02.06.2014 року, яке видане Управлінням
праці та соціального захисту населення
адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради на ім'я ОСОБА_2
про право на пільги відповідно до ст.. 6-1
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань», а також зобов'язати
Управління праці та соціального
захисту населення адміністрації
Фрунзенського району Харківської
міської ради відізвати свої
повідомлення у засобах масової
інформації та комунальних службах про
недійсність посвідчення серії НОМЕР_1
від 02.06.2014 року. В обґрунтування
заявлених вимог посилалась на те, що
вона має право на отримання свідоцтва
відповідно до ст. 6-1 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань» та
вважає правильним видачу їй свідоцтва
серії НОМЕР_1 від 02.06.2014 року.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимог та просив їх задовольнити. Також
вказав, що Постановою колегії суддів
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року та Додатковою постановою колегії
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року було зобов'язано відповідача
видати свідоцтва позивачу відповідно
до ст. 6-1 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» і тому цей
факт є встановленим та доказування не
потребує.

Відповідач, представник Харківського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Харківської облдержадміністрації до
судового засідання не з*явився, про
день та час слухання справи
повідомлявся своєчасно та належним
чином, надав заперечення на
адміністративний позов та просив
слухати справу за їх відсутності. Так,
відповідно до наданих заперечень,
представник відповідача зазначає,
відповідно до ч.2 ст. 99 КАСУ для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізналися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Оскільки гр. ОСОБА_2
пропустила строк звернення до суду, не
заявила про поновлення строку, та не
надала доказів поважності пропуску
строку звернення до суду, то
представник відповідача вважає, що
розглядати позов поза межами вимог за
2014 рік не має підстав. Стосовно питання
призначення та виплати соціальної
допомоги, компенсацій та інших
соціальних виплат, установлених
законодавством, то дані виплати
здійснюються органами праці і
соціального захисту населення за
місцем проживання їх отримувача, які
діють відповідно до постанов КМУ.
зокрема № 790 від 30.0.2007 року «Про
затвердження типових положень про
Головне управління праці та
соціального захисту населення
обласної, Київської міської,
управління праці і соціального захисту
населення Севастопольської міської і
про управління праці та соціального
захисту населення районної, районної у
м. Києві та Севастопольської державної
адміністрації». Визначення права на
отримання допомоги та її розмір
належить до повноважень районних
управлінь праці і соціального захисту
населення. Правовою підставою для
нарахування грошової допомоги Центром
є розпорядження районних управлінь
праці та соціального захисту
населення. Представник відповідача
звернув увагу, що обласний центр
виконуючи функції нарахування та
відправлення виплатних документів на
виплату допомоги, при цьому не є
розпорядником бюджетних коштів та не
повноважний розглядати питання про
визначення права на отримання
будь-якої допомоги чи пільг, а також
розміру допомоги, яка має
виплачуватися, оскільки данні функції
належать до повноважень УПСЗН району.
Також у запереченнях зазначено, що
виплата щорічної разової грошової
допомоги відповідно до Законів України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань"
здійснюється на підставі Постанови КМУ
від 04.04.2011 року № 341 та постанови КМУ
від 16.04.2014 року № 102 «Про деякі питання
виплати у 2014 році разової грошової
допомоги, передбаченої Законами
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань». Згідно вказаної
постанови, ОСОБА_2 відповідно до свого
статусу, як особа, що користується
пільгами, визначеними ст. 6-3 Закону
України "Про жертви нацистських
переслідувань", в 2011-2014 роках отримала
відповідні виплати згідно
законодавства, і тому представник
просить відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Представник Управління праці та
соціального захисту населення
адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, надали письмові заперечення на
позов.

Представник Департаменту соціального
захисту населення Харківської
обласної державної адміністрації до
судового засідання не з'явився, про
день та час слухання справи
повідомлявся своєчасно та належним
чином, надав заперечення на
адміністративний позов та просив
слухати справу за їх відсутності.
Відповідно наданих заперечень,
представник відповідача зазначає, що
за інформацією, наявною в Управлінні
праці та соціального захисту населення
адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради, позивач має
право на пільги передбачені статтею 6-3
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань». Відповідно до
зазначеного закону щороку до 5 травня
особам, зазначеним у цій статті, які
нагороджені орденами і медалями
колишнього Союзу РСР за самовіддану
працю та бездоганну військову службу в
тилу в роки Великої Вітчизняної війни,
а також іншим особам, зазначеним у цій
статті, виплачується разова грошова
допомога у розмірі, який визначається
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України. У
2012, 2013 та 2014 роках позивач отримувала
допомогу до 5 травня у розмірах,
передбачених Постановами Кабінету
Міністрів України для осіб, зазначених
у статті 6-3 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» ( у 2012 році -
ПКМУ № 1381 від 28.12.2011; у 2013 році - ПКМУ № 149
від 13.03.2013; у 2014 році - ПКМУ № 102 від
16.04.2014). Тобто, виплати проводилися
згідно чинного законодавства. Що ж
стосується питань видачі позивачу
посвідчення, то представник
відповідача зазначив, що згідно з
пунктом 7 Порядку виготовлення та
видачі посвідчень, листів талонів на
право одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 27 вересня 2000 p. N
1467, посвідчення видаються жертвам
нацистських переслідувань особисто
або за їхнім дорученням рідним чи іншим
особам за місцем проживання жертв
нацистських переслідувань органами
праці та соціального захисту
населення. З наведеного вбачається, що
питання законності видачі посвідчення,
зазначені позивачем у доповненні до
позовної заяви, відносяться до
компетенції Управління праці та
соціального захисту населення
адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради і тому
Департамент соціального захисту
населення Харківської обласної
державної адміністрації підтримує
заперечення Управлінні праці та
соціального захисту населення
адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради та зазначає,
що позивач користувалася та повинна
користуватися пільгами, передбаченими
статтею 6-3 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань

Суд, вислухавши позивача,
представників відповідачів,
дослідивши письмові матеріали справи,
прийшов до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на
обліку в Єдиному державному
автоматизованому реєстрі осіб, які
мають пільги управління, як жертва
нацистських переслідувань відповідно
до ст. 6-3 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань».

Згідно із ст. 4 Закону «Про жертви
нацистських переслідувань» особами,
які належать до числа жертв
нацистських переслідувань, є: колишні
в'язні концентраційних таборів, гетто
та інших місць примусового тримання та
місць примусових робіт у роки Великої
Вітчизняної війни та Другої світової
війни; особи, які були насильно
вивезені з території колишнього Союзу
РСР на примусові роботи на територію
Німеччини або її союзників, що
перебували у стані війни з колишнім
Союзом РСР, або на території окупованих
ними інших держав; діти, які народилися
в місцях примусового тримання їх
батьків та в місцях відбування
батьками примусових робіт; діти
партизанів, підпільників, інших
учасників боротьби з
націонал-соціалістським режимом у тилу
ворога яких у зв'язку з патріотичною
діяльністю їх батьків було піддано
репресіям, фізичним розправам,
гонінням. До жертв нацистських
переслідувань належать також особи,
які у роки Великої Вітчизняної війни та
Другої світової війни були насильно
вивезені з території інших держав, що
після 1944 року увійшли до складу
колишнього Союзу РСР, а також особи, які
після звільнення з концентраційних
таборів, гетто, інших місць примусового
тримання та місць примусових робіт
були переселені на територію України.

Ст. 6-1 ч. 1 Закону «Про жертви
нацистських переслідувань» визначає
пільги колишнім неповнолітнім (яким на
момент ув'язнення не виповнилося 18
років) в'язням концентраційних таборів,
гетто, інших місць примусового
тримання, створених фашистською
Німеччиною та її союзниками в період
ВВВ та Другої світової війни, а також
дітям, які народилися у зазначених
місцях примусового тримання їх
батьків.

Ст. 6-3 ч. 1 Закону «Про жертви
нацистських переслідувань» визначає
пільги колишнім в'язням
концентраційних таборів, гетто та
інших місць примусового тримання в
період Великої Вітчизняної війни та
Другої світової війни; особам, які були
насильно вивезені на примусові роботи
на територію Німеччини або її
союзників.

Згідно копії повідомлення Управління
служби національної безпеки України по
Запорізькій області №10/22447 від 16.04.1992
року, ОСОБА_2 25 травня 1943 року була
насильно вивезена до Німеччини, де
працювала чорноробочою на фабриці м.
Люденштадт, на момент вивезення - 25
травня 1943 року позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1,
було 17 років 10 місяців 27 днів. Як
пояснив представник позивача у
судовому засіданні зазначена довідка
була витребувана відповідачем,
управлінням праці та соціального
захисту настелення, на вимоги позивача
по справі.

Постановою колегії суддів
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року та Додатковою постановою колегії
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року скасовано Постанову
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 23 грудня 2013 року по справі
№ 645/11738/13 та прийнято нову постанову,
якою позовні вимоги ОСОБА_2 до
управління про визнання права на
отримання посвідчення «Про жертви
нацистських переслідувань» задоволені
частково. Визнано дії управління
протиправними щодо відмови ОСОБА_2 у
видачі посвідчення «Про жертви
нацистських переслідувань» та
зобов'язано управління розглянути
питання щодо видачі посвідчення «Про
жертви нацистських переслідувань»
ОСОБА_2 відповідно до ст. 6-1 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань».

На виконання вказаних постанов суду
Управлінням праці та соціального
захисту населення адміністрації
Фрунзенського району Харківської
міської ради було створено робочу
групу для розгляду питання щодо видачі
посвідчення «Жертви нацистських
переслідувань» гр. ОСОБА_2 відповідно
до ст. 6-1 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» на
підставі Наказу управління від 29.05.2014
№ 25, та розглянуто питання щодо видачі
посвідчення «Жертви нацистських
переслідувань» гр. ОСОБА_2 відповідно
до ст. 6-1 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань», що було
оформлено протоколом № від 30.05.2014 року.

У результаті розгляду вищезазначеного
питання було вирішено оформити гр.
ОСОБА_2 посвідчення «Жертви
нацистських переслідувань» гр. ОСОБА_2
відповідно до ст. 6-1 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань».

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень представників сторін після
отримання вищезазначеного пільгового
посвідчення ОСОБА_2 звернулась до
управління із заявою про виплату їй
недоплаченої разової грошової
допомоги до 5 травня, у зв'язку з чим
управлінням було зроблено запит до
Департаменту соціального захисту
населення Харківської обласної
державної адміністрації

Згідно відповіді від 08.07.2014 № 01-46/06/4573, в
якій управлінню вказано на те, що гр.
ОСОБА_2 безпідставно встановлено
статус та оформлено пільгове
посвідчення, яке дає право на пільги
відповідно до ст. 6-1 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань», так
як в документах відсутні відомості про
перебування в гетто та інших місцях
примусового тримання. Також управлінню
було доручено здійснити заходи щодо
приведення статусу гр. ОСОБА_2 у
відповідність до чинного
законодавства України та повідомити
Департамент соціального захисту
населення ХОДА до 21 липня 2014 року про
проведену роботу.

Управлінням праці та соціального
захисту населення адміністрації
Фрунзенського району Харківської
міської ради було створено робочу
групу на підставі Наказу управління
від 11.07.2014 №35, розглянуто питання
щодо приведення статусу гр. ОСОБА_2 у
відповідність до чинного
законодавства України та вирішено, що
гр. ОСОБА_2 як особа, яка була насильно
вивезена з території колишнього Союзу
РСР на примусові роботи на територію
Німеччини, (з ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань») має право на
оформлення та видачу посвідчення
жертви нацистських переслідувань
відповідно до ст. 6-3 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань». Як
вбачається з протоколу засідання
робочої групи від 11 липня 2014 року при
винесенні такого рішення робоча група
зважила на такі обставини: відсутність
відомостей про перебування заявниці у
гетто та інших місцях примусового
тримання; відсутність у резолютивній
частині Постанови колегії суду прямої
вказівки оформити чи видати відповідне
пільгове посвідчення, а зобов'язання
управління розглянути питання щодо
видачі посвідчення та пряма вказівка
Департаменту соціального захисту
населення ХОДА щодо безпідставності
видачі гр.. ОСОБА_2 посвідчення, яке дає
право на пільги відповідно до ст. 6-1
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань» та доручення привести
статус заявниці у відповідність до
чинного законодавства України.

Робочою групою 11 липня 2014 року було
вирішено, що посвідчення «Жертва
нацистських переслідувань» серії
НОМЕР_1, видане гр. ОСОБА_2 02.06.2014, яке дає
право на пільги відповідно до ст. 6-1
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань», визнане управлінням
недійсним і таким, що видане
безпідставно. Гр. ОСОБА_2 повідомлено
про визнання недійсним посвідчення
«Жертва нацистських переслідувань»
серії НОМЕР_1, видане 02.06.2014, яке дає
право на пільги відповідно до ст. 6-1
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань» та запропоновано
повернути до управління. Також гр.
ОСОБА_2 було попереджено, що у разі
неповернення пільгового посвідчення у
встановлений строк управлінням буде
надано об'яву до Харківської газети про
його недійсність.

Відповідно до пояснень представника
відповідача, у зв'язку із тим, що гр.
ОСОБА_2 пільгове посвідчення не
повернула, управлінням розміщено
об'яву у Харківській газеті «Время» від
15 липня 2014 року.

Враховуючі зазначене, суд приходить до
висновку що Управління праці та
соціального захисту населення
адміністрації Фрунзенського району
Харківської міської ради діяла
відповідно до діючого законодавства
України, виконала рішенням суду. При
цьому суд зазначає, що позивач
помилково вважає, що Постановою
колегії суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 січня 2014 року та Додатковою
постановою колегії суддів
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року було зобов'язано управління
видати посвідчення «Про жертви
нацистських переслідувань» ОСОБА_2
відповідно до ст. 6-1 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань»,
оскільки у резолютивній частині
зазначених постанов було зобов'язано
управління розглянути питання щодо
видачі посвідчення «Про жертви
нацистських переслідувань» ОСОБА_2
відповідно до ст. 6-1 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань».

Позивач у своїх позовних вимог не
просив змінити статус позивача та не
просив встановити факт нацистських
переслідувань, факт і період
перебування у місцях примусового
тримання.

Ст. 6-3 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань»
передбачає, що щороку до 5 травня
особам, визначеним у цій статті,
виплачується разова грошова допомога у
розмірі, який визначається Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» фінансування
витрат, пов'язаних з його реалізацією,
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету.

Як вбачається ч. 2 ст. 95 Конституції
України передбачено, що виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування можливості
бюджету.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 2011 року № 1138 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»
встановлено, що виплата разової
грошової допомоги, передбаченої
Законами України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» і «Про жертви нацистських
переслідувань», у 2012 році учасникам
бойових дій здійснюється у розмірі 125
грн.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 13 березня 2013 № 149 встановлено, що
виплата разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» і «Про жертви
нацистських переслідувань», у 2012 році
учасникам бойових дій здійснюється у
розмірі 135 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 16 квітня 2014 № 102 встановлено, що
виплата разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» і «Про жертви
нацистських переслідувань», у 2012 році
учасникам бойових дій здійснюється у
розмірі 145 грн.

Вищевказані суми отримувала позивач по
справі, про що є в матеріалах справи
відомості по нарахуванню та виплаті, а
також цей факт підтвердив представник
позивача.

Конституційні принципи правової
держави та верховенства права, а також
визнання найвищої юридичної сили
Конституції України, норми якої є
нормами прямої дії (статті 1, 8 Основного
Закону України), зобов'язують суди під
час розгляду справ керуватися
основними засадами судочинства,
передбаченими частиною третьою статті
129 Конституції України, іншими засадами
судочинства в судах окремих судових
юрисдикцій, якщо вони визначені
законом (частина четверта статті 129
Основного Закону), що виникають із
спорів про соціальний захист окремих
категорій громадян, здійснюється
відповідно до такої засади
судочинства, як законність, за якою суд
вирішує справи згідно з Конституцією
та законами України, а також
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, та застосовує інші
нормативно-правові акти (пункти 1, 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5

частини першої статті 4 Бюджетного
кодексу України. Отже, суди загальної
юрисдикції України під час вирішення
справ щодо соціального захисту прав
громадян повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, враховуючи, що щорічна
разова грошова допомога до 5 травня,
позивачу, як особі, яка має пільги,
встановлені ст. 6-3 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань»
надавалась відповідно до виділених
бюджетом коштів та відповідно до
діючого законодавства, то позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Під час слухання справи, з боку
відповідача надійшла заява про
застосування строків , передбачених
ст.. ст.. 99,100 КАС України, але суд вважає,
що в даному випадку строки позовної
давності застосовані бути не можуть,
оскільки суд відмовляє у задоволенні
позову по суті.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 10, 11, 12, 14, 15, 17,19,
69, 71, 79, 158 - 164, 167 КАС України -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Фрунзенський районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

СУДДЯ