Справа № 826/7300/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/7300/14
інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Кобаля М.І., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Херсонській області на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Херсонській
області, Відділу державної виконавчої
служби Шевченківського районного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа, яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору: Державне
підприємство «Скадовський морський
торговельний порт», про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємство «Адміністрація
морських портів України» звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Херсонській області, Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправними дій
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Херсонській області щодо передачі
постанови про стягнення виконавчого
збору від 08 липня 2013 року до Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві та зобов'язання
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві вчинити дії щодо
повернення постанови про стягнення
виконавчого збору від 08 липня 2013 року
до Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Херсонській області.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
червня 2014 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою у задоволенні адміністративного
позову відмовити.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 23 травня 2014 року за
результатами звернення позивача до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві, під час ознайомлення
з матеріалами справи виконавчого
провадження № 41007256, позивачем
встановлено, що 08 липня 2013 року
Управлінням державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Херсонській області винесено
постанову про стягнення виконавчого
збору з ДП «Скадовський морський
торговельний порт», та разом з
матеріалами виконавчого провадження №
18360672, зазначена постанова передана до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача та вважаючи їх
протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що 13
березня 2003 року Господарським судом
Херсонської області у справі № 13/122
винесено рішення про стягнення з ДП
«Скадовський морський торговельний
порт» на користь ДП ВАТ «Мостобуд -
Мостобудівельний загін №73»
заборгованості в розмірі 964 418,52 грн.

24 березня 2003 року Господарським судом
Херсонської області видано наказ про
примусове виконання зазначеного
рішення.

Головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Херсонській області винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження № 18360672, за змістом якої
боржнику надається семиденний строк
для добровільного виконання рішення, в
іншому випадку з боржника стягується
виконавчий збір та витрати, пов'язані з
провадженням виконавчих дій. ДП
«Скадовський морський торговельний
порт» заборгованість не сплачено.

Згідно з наказом Міністерства
інфраструктури України № 163 від 19
березня 2013 року «Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» та наказом Міністерства
інфраструктури України № 375 від 10
червня 2013 року «Про внесення змін до
наказу Міністерства інфраструктури
України від 19.03.2013 року № 163», Державне
підприємство «Адміністрація морських
портів України» є правонаступником
реорганізованих державних підприємств
морського транспорту у частині майна,
прав та обов'язків відповідно до
розподільчих балансів та актів
приймання-передачі.

На підставі розподільчого балансу та
акту приймання-передачі майна,
майнових прав та зобов'язань від 13
червня 2013 року, затвердженого
Міністерством інфраструктури України,
зобов'язання в сумі 61 249,31 грн. (пеня), 122
938,95 грн. (інфляц. збитки), 1 700,00 грн.
(держмито), 118,00 грн. (інформ. послуги)
передано від ДП «Скадовський морський
торговельний порт» до позивача.

Ухвалою Господарського суду
Херсонської області від 10 вересня 2013
року у справі № 13/122 здійснено заміну
боржника - ДП «Скадовський морський
торговельний порт» на його
правонаступника - ДП «Адміністрація
морських портів України» та стягувача -
ДП ВАТ «Мостобуд - Мостобудівельний
загін № 73» на його правонаступника -
ТОВ «Мостобудівельний загін № 73».

Тому, 25 вересня 2013 року головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Херсонській області прийнято
постанову про заміну сторони
виконавчого провадження № 18360672.

26 вересня 2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Херсонській
області прийнято постанову про
закінчення виконавчого провадження №
18360672 та направлено за належністю
виконавчий документ - наказ № 13/122,
виданий 24 березня 2003 року
Господарським судом Херсонської
області, до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.
Києві.

Згідно з постановою державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
від 03 грудня 2013 року, відкрито
виконавче провадження (ВП № 41007256) з
примусового виконання позивачем
наказу № 13/122, виданого 24 березня 2003
року Господарським судом Херсонської
області.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження», вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець роз'яснює особам,
які беруть участь у виконавчому
провадженні або залучаються до
проведення виконавчих дій, їхні права
згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 8 вказаного Закону, у
разі вибуття однієї із сторін
державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого
провадження змінила найменування (для
юридичної особи) або прізвище, власне
ім'я чи по батькові (для фізичної особи),
державний виконавець за наявності
підтверджуючих документів своєю
постановою, яка затверджується
начальником відділу, змінює назву
сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Згідно з ч. 1 ст. 19 вказаного Закону,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 вказаного
Закону, виконавчі документи можуть
бути пред'явлені до виконання в такі
строки: 1) посвідчення комісій по
трудових спорах, постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців; 2) інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для: 1) виконання
судових рішень - з наступного дня після
набрання рішенням законної сили чи
закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо судове
рішення підлягає негайному виконанню, -
з наступного дня після його
постановлення; 2) виконання рішень
комісій по трудових спорах - з дня
видачі посвідчення на примусове
виконання рішення; 3) інших виконавчих
документів з наступного дня після
набрання ними юридичної сили, якщо інше
не передбачено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 28 вказаного Закону, у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про
конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону, а також у разі виконання рішень
у порядку, встановленому Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

Крім того, як зазначено в п. 6 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 3 від 13 грудня 2010 року «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», судам необхідно враховувати,
що постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, не виконана самостійно, є
підставою для її примусового
виконання.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з актом приймання-передачі
майна, майнових прав та зобов'язань від
13 червня 2013 року, затвердженим
Міністерством інфраструктури України,
від ДП «Скадовський морський
торговельний порт» до позивача
передано виключно зобов'язання в сумі 61
249,31 грн. (пеня), 122 938,95 грн. (інфляц.
збитки), 1 700,00 грн. (держмито), 118,00 грн.
(інформ. послуги).

Тому вірним є висновок суду першої
інстанції з приводу неправомірності
стягнення виконавчого збору з
позивача, оскільки стягнення
виконавчого збору належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та є санкцією відповідальності
майнового характеру, що накладається
на боржника за невиконання рішення у
строк, встановлений для його
самостійного виконання.

Згідно з ч. 7 ст. 28 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
завершення виконавчого провадження з
виконання рішення немайнового
характеру та в разі закінчення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтею 49 цього Закону,
якщо виконавчий збір не стягнуто,
державний виконавець не пізніше
наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі: направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби.

З матеріалів справи вбачається, що 26
вересня 2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Херсонській
області прийнято постанову про
закінчення виконавчого провадження №
18360672 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження» та
направлено за належністю виконавчий
документ - наказ № 13/122, виданий 24
березня 2003 року Господарським судом
Херсонської області, до Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
обставини справи, колегія суддів
вважає, що відповідач під час вчинення
дій щодо передачі постанови про
стягнення виконавчого збору від 08
липня 2013 року до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
діяв з порушенням наведених норм
Закону України «Про виконавче
провадження», з урахуванням того, що
державним виконавцем не вчинено дій,
передбачених ч. 7 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження», щодо
відкриття виконавчого провадження за
постановою про стягнення виконавчого
збору в разі закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий
збір не стягнуто.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності дій з передачі постанови
про стягнення виконавчого збору від 08
липня 2013 року до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.
Києві, що підтверджується наявними в
матеріалах справи документами та
наведеними законодавчими нормами.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Херсонській
області, Відділу державної виконавчої
служби Шевченківського районного
управління юстиції у м. Києві про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії є
обґрунтованими та засновані на нормах
права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Херсонській
області залишити без задоволення,
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 червня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
М.І. Кобаль

І.В. Федотов

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Кобаль М.І.

Федотов І.В.