Справа № 809/2353/14
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р.
Справа №
809/2353/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Біньковської Н.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу в сумі 2029,46 грн. -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області звернулася
в суд з адміністративним позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення податкового боргу в сумі 2029,46
грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю у
відповідача заборгованості по сплаті
податку на доходи фізичних осіб в
загальній сумі 2029,46 грн., яка виникла
внаслідок несплати узгодженої суми
податкового зобов'язання згідно
поданої уточнюючої податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік від 26.02.2013 року (в тому числі
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності за 2012 рік) в розмірі 1500,00 грн.
та нарахованої пені на суму
несплаченого податкового боргу з
податку на доходи фізичних осіб в сумі
529,46 грн.

Представник позивача в судове
засіданні не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду справи позивач
судом повідомлений належним чином,
подав на адресу суду клопотання про
розгляд справи за його відсутності,
зазначивши, що позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився без поважних причин та без
повідомлення ним про причини
неприбуття, хоча відповідач був
повідомлений належним чином про дату,
час та місце судового розгляду.

За таких обставин суд вважає, що, із
врахуванням положень частини 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, розгляд справи
можливий за відсутності позивача і
відповідача та розглянув справу в
порядку письмового провадження на
підставі частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, дослідивши
подані докази, суд прийшов до висновку
про обґрунтованість позовних вимог з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 14.11.2005 року
зареєстрована як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
витягом з Єдиного держаного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с.14) та перебуває на
обліку в Державній податковій
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області як платник
податків.

Згідно частини 1 статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до пункту 54.1. статті 54
Податкового кодексу України крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 177.5. статті 177
Податкового кодексу України фізичні
особи - підприємці подають до
контролюючого органу податкову
декларацію за місцем своєї податкової
адреси за результатами календарного
року у строки, встановлені цим Кодексом
для річного звітного податкового
періоду, в якій також зазначаються
авансові платежі з податку на доходи.

Підпунктом 177.5.1. пункту 177.5. статті 177
Податкового кодексу України визначено,
що авансові платежі з податку на доходи
фізичних осіб розраховуються
підприємцем самостійно, але не менш як
100 відсотків річної суми податку з
оподатковуваного доходу за минулий рік
(у співставних умовах), та сплачуються
до бюджету по 25 відсотків щокварталу
(до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і
до 15 листопада).

Остаточний розрахунок податку на
доходи фізичних осіб за звітний
податковий рік здійснюється платником
самостійно згідно з даними,
зазначеними в річній податковій
декларації, з урахуванням сплаченого
ним протягом року податку на доходи
фізичних осіб та збору за провадження
деяких видів підприємницької
діяльності на підставі
документального підтвердження факту
їх сплати (підпункт 177.5.3. пункту 177.5.
статті 177 Податкового кодексу України).

Підпунктом 39.5.4. пункту 39.5. статті 39
визначено, зокрема, що самостійне
коригування проводиться платником
податків протягом календарного року
шляхом відображення в податковій
декларації або шляхом подання
відповідних уточнюючих розрахунків у
порядку, визначеному статтею 50 цього
Кодексу.

Згідно пункту 50.1. статті 50 Податкового
кодексу України у разі якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Платник податків, який самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний, за
винятком випадків, установлених
пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

За змістом пункту 57.1. статті 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26.02.2013 року
відповідачем подана до Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області уточнююча
податкова декларація про майновий стан
і доходи за 2012 рік, де фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 самостійно
визначила суму податку, що підлягає
сплаті до бюджету в розмірі 1500,00 грн.
(а.с.9-11) та згідно розрахунку податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, отриманих фізичною
особою-підприємцем від провадження
господарської діяльності за 2012 рік
відповідач розрахував розмір
квартальних авансових платежів з
податку, що підлягають сплаті до
бюджету у наступному за звітним році в
сумі 375,00 грн. (а.с.12).

Відповідно до пункту 56.11. статті 56
Податкового кодексу України
самостійно визначене платником
податків податкове зобов'язання
оскарженню не підлягає.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що самостійно визначене податкове
зобов'язання відповідача з податку на
доходи фізичних осіб зазначене в
уточнюючій податковій декларації про
майновий стан і доходи за 2012 рік від
26.02.2013 року (в тому числі розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб, отриманих
фізичною особою-підприємцем від
провадження господарської діяльності
за 2012 рік) в сумі 1500,00 грн., є узгодженим
з дня подання такої декларації та
розрахунку.

Згідно підпункту 129.1.1. пункту 129.1.
статті 129 Податкового кодексу України
після закінчення встановлених цим
Кодексом строків погашення
узгодженого грошового зобов'язання на
суму податкового боргу нараховується
пеня. Нарахування пені розпочинається:
а) при самостійному нарахуванні суми
грошового зобов'язання платником
податків - від першого робочого дня,
наступного за останнім днем граничного
строку сплати грошового зобов'язання,
визначеного цим Кодексом; б) при
нарахуванні суми грошового
зобов'язання контролюючими органами -
від першого робочого дня, наступного за
останнім днем граничного строку сплати
грошового зобов'язання, визначеного у
податковому повідомленні - рішенні
згідно із цим Кодексом.

Нарахування пені закінчується у
випадках, визначених пунктом 129.3.
статті 129 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 131.1. статті 131
Податкового кодексу України
нараховані контролюючим органом суми
пені самостійно сплачуються платником
податків.

Як встановлено судом, Державною
податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області нараховано
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 пеню
за несплату податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 529,46 грн., що підтверджується
зворотнім боком облікових карток
платника (а.с.7-8).

На виконання вимог абзацу 1 пункту 59.1.
статті 59 Податкового кодексу України,
Державною податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську надсилалася
відповідачу податкова вимога форми "Ф"
від 20.08.2012 року за № 2742, яка отримана
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
11.10.2012 року, про що свідчить підпис
останньої на рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення (а.с.13). На час розгляду
справи податкова вимога є неоскаржена
та невідкликана.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1.
статті 16 Податкового кодексу України
платники податків зобов'язані
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи, що,
у відповідності до статті 36 Кодексу, є
податковим обов'язком. Податковий
обов'язок виникає у платника за кожним
податком, збором та є безумовним і
першочерговим стосовно інших
неподаткових обов'язків платника
податків, крім випадків, передбачених
законом. Підстави припинення
податкового обов'язку, крім його
виконання, визначені пунктом 37.3. статті
37 Податкового кодексу України. Згідно
пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу
України виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.
Пунктом 38.2. статті 38 Податкового
кодексу України визначено, що сплата
податку та збору здійснюється
платником податку безпосередньо, а у
випадках, передбачених податковим
законодавством, - податковим агентом,
або представником платника податку.

Судом встановлено, що відповідач свої
податкові зобов'язання належним чином
не виконав та не сплатив до бюджету
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб в розмірі 1500,00
грн. та нарахованої пені в розмірі 529,46
грн., що привело до виникнення
заборгованості в загальній сумі 2029,46
грн.

Підпунктом 14.1.156. пункту 14.1. статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податкове зобов'язання - це сума
коштів, яку платник податків, у тому
числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством (у тому числі сума
коштів, визначена платником податків у
податковому векселі та не сплачена в
установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту
14.1. статті 14 Податкового кодексу
України податковий борг - це сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що сума податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 2029,46 грн. є
податковим боргом відповідача, який
ним не сплачено.

Податковий борг відповідача
підтверджується уточнюючою податковою
декларацією про майновий стан і доходи
за 2012 рік від 26.02.2013 року (а.с.9-11),
розрахунком податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності за 2012 рік (а.с.12), податковою
вимогою форми "Ф" від 20.08.2012 року за № 2742
(а.с.13), довідкою про борг (а.с.6), а також
зворотнім боком облікових карток
платника податків, що містяться в
матеріалах справи (а.с.7-8).

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідачем суду не надано.

За таких обставин відповідач
зобов'язаний погасити податковий борг
в розмірі 2029,46 грн. Наявність такого
обов'язку у відповідача є визначальною
для вирішення вказаного спору, крім
того, даний обов'язок забезпечується
статтею 67 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
податкового боргу в сумі 2029,46 грн. є
обґрунтованими, а позов таким що
підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
в дохід бюджету податковий борг в сумі
2029 (дві тисячі двадцять дев'ять) гривень
46 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Біньковська
Н.В.