Справа № 815/2191/14
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/2191/14

Справа № 815/2191/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Токмілової Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Прокурора Овідіопольського району Одеської області до Барабойської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення № 375 -VI від 26.02.2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Прокурора Овідіопольського району Одеської області до Барабойської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення Барабойської сільської ради №375-VI «Про затвердження регуляторного акта «Про порядок оформлення короткострокової оренди земельних ділянок із земель, що належать до державної та комунальної власності» від 26 лютого 2013 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з’явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду невідомі.

Заперечень проти адміністративного позову відповідачем до суду не надано.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до вимог ст. 122 КАС України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, якій вирішить спір щодо його прав та обов’язків.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов’язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 21 грудня 2006 року у справі “Мороз та інші проти України” зазначив, що розумність строку проваджень повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з урахуванням наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявників і відповідних органів державної влади та того, яку важливість для заявників мало питання, що розглядалося.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи за його участю для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

Крім того, саме національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2006 року справа “Мороз та інші проти України”).

З огляду на викладене суд вважає, що справу можливо розглянути без участі відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням чинного законодавства. Зокрема, вказаним рішенням передбачено передачу земельних ділянок державної та комунальної власності в оренду шляхом укладання короткострокових договорів оренди земельних ділянок та отримання орендної плати без оформлення відповідних правовстановлюючих документів.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, яким обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено наступне.

26.02.2013р. Барабойська сільська рада Овідіопольського району Одеської області на вісімнадцятій сесії шостого скликання прийняла рішення «Про затвердження регуляторного акта «Про порядок оформлення короткострокової оренди земельних ділянок із земель, що належать до комунальної власності» (а.с.50-51).

07.02.2014р. Прокуратурою Овідіопольського району до Барабойської сільської ради Овідіопольського району Одеської області внесено подання з вимогою про усунення причин та умов, які сприяли порушенню вимог Земельного кодексу України шляхом скасування рішення сесії до Барабойської сільської ради№375-VI від 26 лютого 2013 року (а.с. 27-29).

18.03.2014р. Барабойською сільською радою Овідіопольського району Одеської області прийнято рішення «Про відхилення подання прокурора Овідіопольського району Одеської області від 07.02.2014 (№601 вих.14), про скасування рішення Барабойської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 26.02.2013 року №375-VI «Про затвердження регуляторного акта «Про порядок оформлення короткострокової оренди земельних ділянок із земель, що належать до земель комунальної власності» (а.с.54).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши положення чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Стаття 2 цього ж закону визначає, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частина 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень сільських рад, селищних, міських рад, зокрема, віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно абзацу 9 статті 5 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає недопущення прийняття регуляторних актів, які є непослідовними або не узгоджуються чи дублюють діючі регуляторні акти.

Статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначено, що регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з ч.8. ст. 93 Земельного кодексу України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Абзац 2 частини1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Відповідно до абз. 6 ч.4 ст. 15 цього ж закону невід'ємною частиною договору оренди землі є проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Ч.2 ст. 16 15 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною 1. ст. 122 ЗКУ передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Частиною 2 статті 124 ЗКУ визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Згідно ч.3 цієї ж статті передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Однак, регуляторним актом «Про порядок оформлення короткострокової оренди земельних ділянок із земель, що належать до земель комунальної власності», затвердженим рішенням Барабойської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 26.02.2013 року №375-VI, встановлено, що для прийняття на підставі цього акта рішення сільською радою про надання земельної ділянки в короткострокову оренду терміном до одного року, орендарем надаються: достовірні дані про юридичну особу чи СПД-фізичну особу; план розташування земельної ділянки, складений за матеріалами зйомки або виміру земельних ділянок з вказаними обмеженнями та сервітутами, погоджений землевпорядником сільської ради, суміжними власниками (землекористувачами) та орендарем; відповідні правовстановлюючі документи на будівлі та споруди, які належать потенційному землекористувачеві. Також актом зазначено, що на підставі вказаних рішень сільської ради укладається договір короткострокової оренди земельної ділянки (а.с.54).

Таким чином, вказане рішення не відповідає вимогам чинних нормативно-правових актів, зокрема положенням Земельного кодексу України, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України судові витрати на користь сторін не присуджуються.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст.ст. 7,8, 9, 14, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Прокурора Овідіопольського району Одеської області до Барабойської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення № 375 -VI від 26.02.2013 року – задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Барабойської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 26.02.2013 року «Про затвердження регуляторного акта «Про порядок оформлення короткострокової оренди земельних ділянок із земель, що належать до комунальної власності».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на постанову, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Л.М.Токмілова