Справа № 818/1376/14
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2014 р.
справа №818/1376/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бондаря С.О.

за участю секретаря судового засідання
- Нікітас К.В.

представника позивача - Сошенко Я.В.

представника відповідача - Петренко
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/1376/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропідприємство
"Прогрес-технологія"

до державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агропідприємство
"Прогрес-технологія" звернулося до суду
з адміністративним позовом до
державної податкової інспекції у
м.Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
19.11.2012 року: №/59108 про збільшення
суми грошового зобов"язання за
платежем податок на прибуток в сумі
135638,5 грн., в тому числі: 131930 грн. за
основним платежем, 3708,50 грн. за
штрафними /фінансовими/ санкціями;
№/59105 в частині збільшення суми
грошового зобов"язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
172510,50 грн., в тому числі: 116791 грн.
основного платежу та 55719,5 грн. за
штрафними /фінансовими/ санкціями.
Позивач свої вимоги мотивує тим, що
податкова інспекція дійшла
помилкового висновку про порушення
позивачем вимог п.п.153.2.1 п.153.2. ст. 153
Податкового Кодексу України у зв»язку
з тим, що ТОВ «Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» придбану велику
рогату худобу у ТОВ АФ «Косівщинська»
реалізувало фізичним особам за цінами
меншими ніж на 20 відсотків від ціни
придбання. Такий висновок є не
обґрунтованим, оскільки відповідачем
під час перевірки були застосовані
звичайні ціни з порушенням вимог
Податкового кодексу України та без
врахування того, що позивачем була
реалізована вибракувана худоба. Також,
в акті перевірки відповідачем
безпідставно стверджується про
нікчемність укладеної позивачем угоди
купівлі-продажу дизельного пального у
ТОВ «Лобос-Трейд» та безтоварність
господарських операцій за вказаним
договором. На думку позивача,
реальність господарських операцій
повністю підтверджена необхідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Крім того, податковий орган зазначає
про безтоварність господарських
операцій між ТОВ «Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» та ПП "Росток+",
здійснених на виконання укладеного
договору купівлі-продажу цементу від
24.02.2012р. №35/02-12, згідно умов якого
Продавець (ПП "Росток+") зобов'язується
передати у власність Покупця (ТОВ
«Агропідприємство
«Прогрес-Технологія») товар, а Покупець
зобов'язується прийняти і сплатити
товар на умовах і в порядку, визначених
цим договором. При цьому, відповідачем
не враховані належним чином оформлені
первинні документи, що підтверджують
реальність виконання господарських
операцій, у тому числі і переміщення
цементу залізничним транспортом.

Державна податкова інспекція у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області, заперечуючи проти
позову, свою позицію обґрунтовує тим,
що в ході проведення виїзної планової
перевірки ТОВ «Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» було встановлено
порушення вимог: п.п.153.2.3. п. 153.2 ст. 153,
п.138.4 ст.138 Податкового Кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 131930грн.; п.189.1 ст.189, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість в сумі 119221
грн.

Порушення податкового законодавства
обумовлені тим, що ТОВ
«Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» придбану велику
рогату худобу у ТОВ АФ «Косівщинська»
реалізувало фізичним особам за цінами
меншими ніж на 20 відсотків від ціни
придбання. При проведенні перевірки
платнику податку вручено запит з
проханням надати документальне
обґрунтування рівня договірних цін
продажу, що діяла на протязі перевіряє
мого періоду по реалізації великої
рогатої худоби. На який відповіді
надано не було. Позивачем ні при
проведенні перевірки, ні на запит
перевіряючого не було надано
відповідних додатків форми №ДБАСГ-4, що
підтверджували обґрунтованість ціни
продажу великої рогатої худоби. В ході
перевірки були встановлені
взаємовідносини ТОВ «АП
«Прогрес-Технологія» з ТОВ «Лобос -
Трейд». Між даними підприємствами
проводились операції з отримання
дизельного пального. Віповідно до
висновків актів перевірки ТОВ «Лобос -
Трейд» та акту про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Лобос -Трейд» підприємство
здійснювало діяльність спрямовану на
здійснення операцій пов'язаних з
наданням податкової вигоди третій
особі. У підприємства відсутня
можливість для здійснення
господарських операцій. Перевіркою
встановлено, що ТОВ «АП
«Прогрес-Технологія» отримано в червні
2012 від ПП „РОСТОК+" цемент на суму 115351,0
грн., в т.ч. ПДВ в сумі 19225,17 грн. Згідно
висновків акту Основ'янської МДПІ м.
Харкова від 14.09.2012р. №757/221/32238112 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ПП
„РОСТОК+" щодо підтвердження
господарських відносин із
контрагентами-покупцями за червень 2012
року не підтверджено реальність
здійснення господарських відносин із
постачальниками їх вид, обсяг, якість
та розрахунки, а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування, та
неможливість реального здійснення
платником податків операцій ПП
«Росток+» по ланцюгу постачання. Таким
чином, позивачем не спростовані
висновки акту перевірки.

Представник позивача Сошенко Я.В. в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача Петренко О.М.
позов не визнала з підстав викладених у
письмовому запереченні.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши
письмові матеріали справи, вважає, що
позов обґрунтований і підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
Державною податковою інспекцією у м.
Сумах Сумської області Державної
податкової служби, правонаступником
якої, відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 20.03.2013р. №229 "Про
утворення територіальних органів
Міністерства доходів і зборів", наказу
Міндоходів України від 16.04.2013 №41 «Про
організацію утворення територіальних
органів Міністерства доходів і зборів»
та наказу Державної податкової служби
України від 03.06.2013р. №28 «Про
реорганізацію територіальних органів
Державної податкової служби у Сумській
області» є Державна податкова
інспекція у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області (далі по тексту - ДПІ у м. Сумах),
проведена документальна планова
виїзна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2011р. по 30.06.2012р., за
результатами якої складено акт
перевірки від 08.11.2012р. №3557/-2260/14006035/67 (т.1
а.с.27-78).

Згідно висновків акту, встановлено
порушення вимог: п.п.153.2.3. п. 153.2 ст. 153,
п.138.4 ст.138 Податкового Кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 131930грн.; п.189.1 ст.189, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість в сумі
119221грн.

У зв»язку з виявленими порушеннями
відповідачем прийняті податкові
повідомлення - рішення від 19.11.2012р.:
№/59108 про збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем:
податок на прибуток в сумі 135638,5 грн., у
т.ч. 131930,0грн. за основним платежем, 3708,50
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами), та №/59105 про
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
з сумі 176155,50грн. у т.ч. 119221,0 грн. за
основним платежем, 56934,5грн. за
штрафними /фінансовими/ санкціями
(штрафами) (т.1 а.с.98-99).

Як зазначено в акті перевірки, ТОВ
«Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» придбану велику
рогату худобу у ТОВ АФ «Косівщинська»
реалізувало фізичним особам за цінами
меншими ніж на 20 відсотків від ціни
придбання в результаті підприємством
порушено п.п.153.2.1 п.153.2 ст.153 Податкового
Кодексу України, яким визначено, що
дохід, отриманий платником податку від
продажу товарів (виконання робіт,
надання послуг) пов'язаним особам,
визначається відповідно до договірних
цін, але не менших від звичайних цін на
такі товари, роботи, послуги, що діяли
на дату такого продажу, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (роботи,
послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (роботи, послуги).

При проведенні перевірки платнику
податку вручено запит від 23.10.2012 року
№53280/10/2260 з проханням надати
документальне обґрунтування рівня
договірних цін продажу, що діяла
протягом періоду, що перевірявся, по
реалізації великої рогатої худоби, на
який відповіді надано не було.

ДПІ у м. Сумах зазначає, що позивачем ні
при проведенні перевірки, ні на запит
податкової інспекції не було надано
відповідних додатків форми №ДБАСГ-4, що
підтверджували обґрунтованість ціни
продажу великої рогатої худоби.

Оскільки від підприємства не отримано
конкретної інформація з економічним
обґрунтуванням щодо ціни реалізації до
рівня звичайних цін на велику рогату
худобу, звичайні ціни реалізації
великої рогатої худоби податковим
органом було визначено на рівні ціни
придбання великої рогатої худоби від
постачальника по періодах.

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу, з
огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в
квітні - грудні 2011р. та в І півріччі 2012р.
ТОВ «Агропідприємство «Прогрес -
Технологія» придбавало у ТОВ АФ
«Косівщинська» молодняк великої
рогатої худоби (бички та телички), а
саме: у 2011р. придбано 462 голови худоби
живою масою 334 центнери, у 2012р. - 412 голів
худоби живою масою 97 центнерів.

Згідно матеріалів перевірки, звичайні
ціни реалізації великої рогатої худоби
податковим органом було визначено на
рівні ціни придбання великої рогатої
худоби від постачальника по періодах
придбання.

При цьому відповідачем не враховано, що
реалізація відбувалася лише
вибракуваної великої рогатої худоби.

Так, відповідно до п.3.4 Методичних
рекомендацій щодо застосування
спеціалізованих форм первинних
документів з обліку довгострокових та
поточних біологічних активів,
затверджених Наказом Міністерства
аграрної політики України від 21.02.2008р.
№3, вибракування продуктивної та
робочої худоби, інших видів тварин
відбувається при втраті ними
господарсько-корисних якостей:
значному зниженні продуктивності,
втраті племінної або робочої цінності,
захворюванні невиліковними хворобами,
а також внаслідок травматичних
наслідків, старості або недостатньої
розвиненості на підставі акта на
списання довгострокових біологічних
активів тваринництва (вибраковка
тварин) (форма № ДБАСГ-4).

Для визначення непридатності тварин до
подальшого використання, а також для
складання необхідної документації
утворюються постійно діючі комісії,
які проводять безпосередній огляд
тварин основного стада, призначених до
списання і встановлюють причини, що
обумовили їх списання. Комісія складає
Акт на списання довгострокових
біологічних активів тваринництва
(вибраковка тварин) (форма № ДБАСГ-4) із
зазначенням клички (інвентарного
номера) тварини, породи, батьків, живої
маси на дату вибракування, стану
вгодованості, причин вибракування та
визначає подальше використання тварин,
вибракуваних з основного стада.

Позивачем надано суду докази того, що
протягом 2011-2012 років постійно діючою
комісією, утвореною на ТОВ
«Агропідприємство
«Прогрес-Технологія», проводився
безпосередній огляд тварин основного
стада, призначених до списання і
встановлювались причини, що обумовили
їх списання. Комісію складались акти на
списання довгострокових біологічних
активів тваринництва (вибраковка
тварин) (форма № ДБАСГ-4). В цих актах
комісією були зазначені причини
вибракування худоби, які стали
підставою для його вибраковки та
реалізації кінцевому споживачу по
договірних цінах.

Також судом встановлено, що податковим
органом під час проведення
документальної перевірки помилково
визначені як ідентичні маса худоби під
час її придбання та реалізації (по
кожній голові реалізованої по
договірних цінах худоби).

В той же час, вага молодняка при його
придбанні та подальшій реалізації не є
тотожною у зв'язку з ростом худоби та
звичайним приростом ваги. Отже, і ціна
за 1 кг живої маси худоби, що підросла та
набрала масу, не може ототожнюватись із
ціною одного кг живої маси цієї ж
худоби при народженні, (тим більше з
урахуванням виявлених хвороб).

Норми Закону України "Про ціни і
ціноутворення", Цивільного та
Господарського кодексів України
надають суб'єктам підприємницької
діяльності гарантії і свободи при
здійсненні на власний ризик
господарської діяльності, в тому числі
і можливість самостійно визначати
вартість продукції, що передбачається
до продажу, та містять заборону
державним органам втручатись в
підприємницьку діяльність, крім
випадків, передбачених законодавчими
актами.

Статтею 632 Цивільного кодексу України
передбачено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст. 190 ГК України вільні
ціни визначаються на всі види
продукції (робіт, послуг), за винятком
тих, на які встановлено державні
регульовані ціни. Вільні ціни
визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання.

Згідно матеріалів справи, ТОВ
«Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» проводило
реалізацію продукції по договірних
цінах, з урахуванням хвороб
вибракуваних тварин.

При цьому, товариство у періоді, що
перевірявся працювало прибутково, про
що зазначено в додатку 1 до акту
перевірки.

Отже, позивач не порушив вимоги закону
щодо заниження ціни товару, оскільки
продукція, що реалізовувалась була
продана за договірними цінами, тобто за
домовленістю між виробником
(продавцем) і споживачем (покупцем)
продукції.

Суд також зазначає, що у відповідності
до положень п.135.4 ст.135 Податкового
кодексу України дохід від операційної
діяльності визнається в розмірі
договірної (контрактної) вартості, але
не менше ніж сума компенсації, отримана
в будь-якій формі, в тому числі при
зменшенні зобов'язань, та включає,
зокрема, дохід від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, у тому
числі винагороди комісіонера
(повіреного, агента тощо); особливості
визначення доходів від реалізації
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг для окремих категорій платників
податків або доходів від окремих
операцій встановлюються положеннями
цього розділу.

За приписами п.188.1 ст.188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу.

В той же час, відповідно до Розділу XIX
Прикінцевих положень Податкового
кодексу України ст. 39 Податкового
кодексу України набрала чинності з
01.01.2013 року, а до цього часу
застосовувались правила, встановлені в
п.1.20 ст.1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до п.п.1.20.1, 1.20.2, 1.20.6, 1.20.8, 1.20.10
ст.1 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" якщо цим пунктом
не встановлено інше, звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору. Якщо не
доведене зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін. Для
визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. У разі, коли на
відповідному ринку товарів (робіт,
послуг) не здійснюються операції з
ідентичними (у разі їх відсутності -
однорідними) товарами (роботами,
послугами), або якщо неможливо
визначити їх ціну через відсутність
або недоступність відповідної
інформації, звичайною ціною вважається
ціна договору. Обов'язок доведення
того, що ціна договору не відповідає
рівню звичайної ціни у випадках,
визначених цим Законом, покладається
на податковий орган у порядку,
встановленому Законом. При проведенні
перевірки платника податку податковий
орган має право надати запит, а платник
податку зобов'язаний обґрунтувати
рівень договірних цін або послатися на
норми абзацу першого підпункту 1.20.1
цього пункту. Донарахування податкових
зобов'язань платника податку
податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами, а для платників
податку, визнаних природними
монополістами згідно із законом, -
також відповідно до принципів
регулювання цін, встановлених таким
законом. Якщо звичайна ціна не може
бути визначена з використанням норм
попередніх підпунктів цього пункту, то
для доказів обґрунтування її рівня
можуть бути прийняті до уваги правила,
визначені відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку.

Пунктом 13 Указу Президента України "Про
деякі заходи з дерегулювання
підприємницької діяльності" від 23.07.1998
року № 817/98 визначено, що індикативні
або звичайні ціни на товари (роботи,
послуги) для застосування їх у
податкових або митних цілях
установлюються на підставі
статистичної оцінки рівня цін
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України,
яка проводиться уповноваженим
державним органом у визначеному ним
порядку. Там же визначено, що
індикативні або звичайні ціни не
можуть встановлюватися органами
виконавчої влади, які використовують
їх для нарахування та стягнення
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та неподаткових платежів,
крім випадків відсутності
статистичних даних про рівень цін на
окремі види товарів (робіт, послуг).

Таким чином будь-яке застосування
податковим органом "звичайних цін" є
можливим виключно у випадках продажу
товарів (робіт, послуг) пов'язаним
особам або придбання товарів у таких же
осіб лише за наявності незвичайних
умов ведення господарської діяльності,
то повинно бути доведено саме
податковим органом належним чином та
за умови відсутності належного
обґрунтування фактичної ціни продажу
або придбання, яка при цьому повинна не
відповідати статистичній оцінці рівня
цін реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України
та при цьому податковий орган несе
обов'язок належного доведення самого
факту того, що фактична ціна договору
не відповідає рівню звичайної ціни. При
цьому податковий орган має довести, що
в нього є належна інформація про
укладені на момент продажу товару
(роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах, що дозволило б йому висунути
обґрунтовані претензії до фактичної
ціни договору.

Отже обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни, покладається на податковий орган
у встановленому порядку.

Якщо не доведене зворотне, звичайною
вважається ціна, визначена сторонами
договору.

При цьому обов'язок доведення
невідповідності ціни договору рівню
звичайних цін покладається на
податковий орган.

З'ясування рівня звичайних цін має
відбуватися відповідно до визначеної
процедури, а необхідна інформація -
надаватися уповноваженим державним
органом.

Будь-які дані, надані приватними
структурами чи не уповноваженими на це
державними органами, не є
статистичними документами стосовно
звичайних цін на товари (роботи,
послуги) та не можуть бути підставою
для визначення звичайної ціни.

Отже, звичайні піни визначені
податковим органом всупереч порядку,
передбаченому чинним законодавством,
без належного обґрунтування заниження
рівня звичайних цін, без представлення
статистичної оцінки рівня цін
реалізації ідентичних або однорідних
товарів, які б вказували на заниження
позивачем ціни продажу вказаних
товарів у співставних умовах, а тому
оскаржувані податкові повідомлення-
рішення в цій частині винесені ДПІ у
м.Сумах неправомірно, з порушенням норм
чинного законодавства України.

Тому дії органів ДПІ щодо визначення
"звичайної" ціни, є такими що суперечать
законодавству України.

В акті перевірки зазначено про
нікчемність договорів купівлі-продажу,
укладених ТОВ «АП «Прогрес-Технологія»
з ТОВ «Лобос-Трейд» та ПП "Росток+", а
також про безтоварність господарських
операцій за вказаними договорами.

При цьому, податковий орган
посилається на висновки акту від
28.03.2012р. «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Лобос-трейд»
щодо підтвердження господарських
відносин із платниками податків згідно
додатку №5 до декларації з ПДВ за
червень, липень, серпень, вересень та
жовтень 2011р.», акти «Про проведення
документальних позапланових невиїзних
перевірок ТОВ «Лобос-трейд», акти
перевірок контрагентів ТОВ
«Лобос-трейд» по ланцюгу постачання, а
також на інформацію органів податкової
міліції.

Податковою міліцією встановлено
директора підприємства гр. ОСОБА_5, який
відмовляється у письмовому вигляді
надавати пояснення щодо проведення
господарської діяльності та
повідомляє, що документи про
здійснення господарської діяльності
підприємства за 2010 - 2011 роки вилучені та
втрачені. Отже неможливо провести
дослідження фактичного здійснення
господарських операцій за серпень
2011року, обставини укладання угод, місць
прийому - передачі товарів (робіт,
послуг), транспортування зберігання
тощо, у зв'язку із відсутністю
первинних документів та відмовою
посадових осіб ТОВ «Лобос-трейд» від
надання пояснень.

Встановлено, що постачальниками ПММ на
ТОВ «Лобос-трейд» були ТОВ "Будмашпост",
ТОВ «ВУД Індастрія», ТОВ "АНВІ Продукт",
ПП "Мидас Плюс", які не знаходяться за
місцем реєстрації, не мають основних
засобів, складських приміщень,
транспорту, трудових ресурсів,
необхідних для здійснення
господарської діяльності. Їх посадові
особи не надають відповідних письмових
пояснень та документів
бухгалтерського обліку. Також відносно
посадових осіб ТОВ "Будмашпост"
порушено кримінальну справу за фактом
ухилення від сплати податків.

Що стосується нікчемності договору
купівлі-продажу цементу, укладеного
ТОВ «АП «Прогрес-Технологія» з ПП
"Росток+", та безтоварності
господарських операцій за цим
договором, то податкова інспекція,
посилаючись на акт Основ'янської МДПІ
м. Харкова від 14.09.2012р. №757/221/32238112 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ПП
„РОСТОК+" щодо підтвердження
господарських відносин із
контрагентами-покупцями за червень 2012
року», зазначає, що не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин із постачальниками їх вид,
обсяг, якість та розрахунки. ПП
«Росток+» віднесено до категорії
„податкова яма". Зустрічну звірку
неможливо провести у зв'язку з тим, що
ПП «Росток+» не надало до перевірки
підтверджуючі документи за період з
01.06.2012 по 30.06.2012р. ВПМ Основ'янської МДПІ
м. Харкова Харківської області,
службовою запискою від 13.09.2012 року
№1486/07-020, надано до управління
податкового контролю висновок №128 від
06.09.2012 щодо наявності ознак фіктивності
та відсутності факту реального
здійснення господарської діяльності
підприємством ПП «Росток+».

Тому, на думку відповідача,
товариством «АП «Прогрес-Технологія»
порушено вимоги п.138.4 ст.138 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення собівартості придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг), а саме дизпалива за 2-4
квартали 2011 року на суму 506858,84 грн. Дане
порушення вплинуло на розмір
податкового кредиту за червень, липень,
серпень, вересень, жовтень 2011 року.

В акті перевірки зазначено, що усі
операції купівлі-продажу ТОВ «Лобос-
Трейд» не спричиняють реального
настання правових наслідків, а отже - є
нікчемними по ланцюгу до
„вигодонабувача", а також те, що
відповідно ст. 185, ст. 187 ст. 188, ст. 198
Податкового кодексу України, дані,
відображені ТОВ «Лобос-Трейд» у
деклараціях з податку на додану
вартість за перевіряємий період про
обсяги поставки, податкове
зобов'язання на користь вищезазначених
контрагентів, а саме ТОВ АП
«Прогрес-Технологія» - не є дійсними.

Також, на думку податкового органу, в
порушення п.п.198.3, 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України, ст.ст. 203, ст. 215, ст. 228
Цивільного Кодексу України щодо
загальних вимог, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, ТОВ
«АП «Прогрес- Технологія» було
завищено податковий кредит на загальну
суму 19225,2 грн.., у тому числі за червень
2012р. в сумі 19225,2 грн.

Дані висновки відповідача є не
обґрунтованими, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Частиною 2 статті 215 ЦК України
визначено, що недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Відповідно до вимог ст.228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Тобто, у разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Для встановлення нікчемності
правочину за вказаною вище нормою,
необхідно довести умисел сторін такого
правочину на ухилення від сплати
податків, що потягне за собою
недоотримання державним бюджетом
грошових коштів чим спричиняється
шкода державі. Такий умисел, серед
іншого, може бути встановлений вироком
суду в кримінальній справі. Дана
позиція знайшла своє відображення в
Постанові пленуму Верховного суду
України від 06.11.2009 року, в пункті 18 якої
зазначено, що при кваліфікації
правочину за статтею 228 ЦК України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Проте, в акті перевірки не зазначений
жодний факт порушення конституційних
прав чи свобод людини і громадянина,
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
володіння ним внаслідок укладання та
виконання спірних договорів між ТОВ
«АП «Прогрес-Технологія» та
вищевказаними контрагентами.

Таким чином, не встановлена наявність
мети, завідомо суперечної інтересам
держави і суспільства, а також
існування умислу у ТОВ «АП
«Прогрес-Технологія», як обов'язкової
ознаки для визнання правочину
недійсним та застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

В свою чергу, позивачем надано суду
докази реального виконання
господарських операцій за укладеними з
ТОВ «Лобос-Трейд» та ПП «Росток+»
договорами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
між ТОВ «АП «Прогрес-Технологія» та ТОВ
«Лобос-Трейд» укладено договір
купівлі-продажу паливно-мастильних
матеріалів від 03.01.2011р. №24, за умовами
якого Продавець (ТОВ «Лобос-Трейд»)
постачає, а Покупець (ТОВ «АП
«Прогрес-Технологія») приймає та
оплачує ПММ на умовах цього договору.
До даного договору в квітні-жовтні 2011р.
були також укладені додаткові угоди.

ТОВ «Лобос-Трейд» як на момент
здійснення господарських операцій, так
і на час надання цього позову,
зареєстровано в Єдиному державному
реєстрі та має свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість №25789071 (дата реєстрації
платником на додану вартість та видачі
свідоцтва - 30.10.2006р.).

На виконання умов даного договору в
квітні-жовтні 2011 року позивачем від ТОВ
«Лобос-Трейд» були отримані ПММ на
загальну суму 608230,59 грн. (у т.ч. ПДВ - 17770,55
грн.).

При цьому, товариством «Лобос-Трейд» на
адресу позивача були виписані
видаткові та податкові накладні, а
позивачем, згідно платіжних доручень,
на рахунок ТОВ «Лобос-Трейд» були
перераховані кошти на оплату ПММ.

Про передачу ПММ від ТОВ «Лобос-Трейд»
на адресу ТОВ «АП «Прогрес-Технологія»
також свідчать товарно-транспортні
накладні.

Перевізником виступало СТОВ "АК
"Тепличний", яке має у власності
транспортний засіб для перевезення
ПММ.

Крім того, між позивачем та СТОВ "АК
"Тепличний" 01.01.2010р. було укладено
договір оренди нежитлового приміщення
№1.01-03, а також складено акти приймання
передачі нежитлового приміщення від
01.01.2010р. та від 02.01.2010р. про надання у
строкове, платне володіння та
користування (оренду) ємкості для
зберігання ПММ.

Надалі придбані ПММ були використані
позивачем у власній господарській
діяльності, у т.ч. для виконання
виробничих завдань в структурному
підрозділі по виробництву
залізобетонних виробів завод
"Будіндустрія" автомобілями та
спецтехнікою, а також для виконання
виробничих завдань автомобілями
підрозділу "автогосподарство".
Списання вказаних паливо-мастильних
матеріалів підтверджуються первинними
документами, а саме: лімітно-заборними
картами отримання матеріальних
цінностей, забірними відомостями
витрат нафтопродуктів для заправки
автомобілів, відомостями обліку видачі
ПММ, подорожніми листами, накладними на
списання, копії яких додаються до
адміністративного позову.

Судом також встановлено, що між ТОВ
«Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» та ПП "Росток+"
укладено договір купівлі-продажу
цементу від 24.02.2012р. №35/02-12, згідно умов
якого Продавець (ПП "Росток+")
зобов'язується передати у власність
Покупця (ТОВ «Агропідприємство
«Прогрес-Технологія») товар, а Покупець
зобов'язується прийняти і сплатити
товар на умовах і в порядку, визначених
цим договором.

ПП "Росток+" на момент здійснення
господарських операцій було
зареєстровано в Єдиному державному
реєстрі та мало свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість №100279264 (дата реєстрації
платником на додану вартість - 10.01.2003р.,
дата видачі свідоцтва - 17.04.2010р.).

З моменту укладання договору
купівлі-продажу цементу від 24.02.2012р.
№35/02-12 між ПП "Росток+" та ТОВ
«Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» постійно
відбувались операції з купівлі-продажу
цементу протягом лютого-серпня 2012 року,
що підтверджується видатковими та
податковими накладними, платіжними
дорученнями, актами
приймання-передачі.

Жодних претензій або зауважень до
операцій з постачання цементу від ПП
"Росток+" до ТОВ «Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» на виконання умов
договору купівлі-продажу цементу від
24.02.2012р. №35/02-12 в інших періодах,
охоплених плановою документальною
виїзною перевіркою, крім червня 2012р., у
ДПІ у м. Сумах не виникло.

З метою виконання зобов'язань за
вищевказаним договором, ПП "Росток +" в
червні 2012р. поставлено цемент
(портландцемент ПЦ 1-500 Н навал
(Євроцемент- Україна АТ)) за видатковими
накладними від 05.06.2012р. №615 кількістю 67
т на загальну суму 75442,2 грн., у т.ч. ПДВ -
12573,67 грн. та від 23.06.2012р. №790 кількістю 67
т на загальну суму 75442,2 грн., у т.ч. ПДВ -
12573,67 грн.

В червні 2012р. оплату вартості цементу
здійснено платіжним дорученням від
22.06.2012р. №1231 на загальну суму 81072,0 грн., у
т.ч. ПДВ 13512 грн.

На суму ПДВ, сплаченого у складі
вартості товару на розрахунковий
рахунок за поставлений цемент ПП
"Росток+" в червні 2012р. (з урахуванням
попередніх поставок та їх оплатою) були
видані податкові накладні.

Транспортування товару здійснювалось
залізничним транспортом згідно з
залізничними накладними.

Між ПП "Росток+" та ТОВ
«Агропідприємство
«Прогрес-Технологія» були складені
також акти приймання-передачі від
07.06.2012р. та від 25.06.2012р., відповідно до
яких Продавець згідно накладних від
05.06.2012р. №615 та від 23.06.2012р. №790
відповідно відвантажив залізничним
транспортом, а Покупець прийняв
портландцемент ПЦ І -500 Н виробництва АТ
«Євроцемент Україна».

Матеріалами справи підтверджено, що
ТОВ "АП "Прогрес-Технологія" має
складські приміщення із залізничною
колією, до яких розвантажувався
придбаний у ПП "Росток+" цемент.

Використання придбаного цементу у
виробництві підтверджується
накладними руху перетвореного товару
та щоденними звітами по виготовленню
конструктивного бетону на
бетонозмішувальній установці
(бетонозмішувальному вузлі).

Таким чином, документи первинного
бухгалтерського та податкового обліку
підтверджують фактичне виконання
господарських операцій.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі по
тексту - ПК України), податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України визначено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

- дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами п.198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Тому, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При цьому, відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках певні
обов'язкові реквізити.

За приписами п.201.4 ст.201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

З огляду на викладені норми
Податкового кодексу України необхідно
зробити висновок, що для формування
податкового кредиту з ПДВ необхідно
декілька підстав, а саме: наявність у
платника податку - покупця належно
оформленої податкової накладної,
сплата грошових коштів контрагенту, в
сумі визначеній в податковій
накладній, а також фактичне виконання
господарської операції за наслідками
якої виникає право на податковий
кредит з ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, позивачем
правомірно сформовані спірні суми
податкового кредиту.

Посилання відповідача на висновки
актів про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Лобос-Трейд», ПП
"Росток+", а також висновки актів
перевірки контрагентів по ланцюгу, як
на підставу винесення оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, є не
обґрунтованими.

Відповідно до ст.61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Тобто, якщо контрагенти позивача
вчинили порушення чинного
законодавства, то відповідальність
повинні нести саме вони, а не позивач.

Норми Податкового кодексу України
також не пов'язують виникнення права на
податковий кредит з особливостями
оподаткування постачальників 2-го чи
іншого ланцюга.

Діючим законодавством не передбачений
і не визначений обов»язок підприємства
встановлювати ланцюг суб'єктів
підприємницької діяльності, з якими
контрагенти такого підприємства мали
договірні відносини, а також
підприємству не надано право вимагати
від його контрагентів такої
інформації.

Отже, позивач виконав усі необхідні
умови, передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для нарахування податкового
кредиту.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В супереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
своїх рішень.

Таким чином, необхідно визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області від 19.11.2012 року
№/59108 про збільшення суми
грошового зобов"язання за платежем
податок на прибуток в сумі 135638,5 грн., в
тому числі: 131930 грн. за основним
платежем, 3708,50 грн. за штрафними
/фінансовими/ санкціями /штрафами/;
№/59105 в частині збільшення суми
грошового зобов"язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
172510,50 грн., в тому числі: 116791 грн.
основного платежу та 55719,5 грн. за
штрафними /фінансовими/ санкціями
/штрафами/.

У зв"язку із задоволенням позову ТОВ
"Агропідприємство "Прогрес-технологія"
на його користь необхідно стягнути з
Державного бюджету України судові
витрати в розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агропідприємство "Прогрес-технологія"
до державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області від 19.11.2012 року:

- №/59108 про збільшення суми
грошового зобов"язання за платежем
податок на прибуток в сумі 135638,5 грн., в
тому числі: 131930 грн. за основним
платежем, 3708,50 грн. за штрафними
/фінансовими/ санкціями /штрафами/;

- №/59105 в частині збільшення суми
грошового зобов"язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
172510,50 грн., в тому числі: 116791 грн.
основного платежу та 55719,5 грн. за
штрафними /фінансовими/ санкціями
/штрафами/.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропідприємство
"Прогрес-технологія" /40009, м.Суми, вул.
Білопільський шлях, 33, /
судовий збір, сплачений при зверненні
до суду в розмірі 487,20 грн. (чотириста
вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
С.О. Бондар

Повний текст постанови складено 1
серпня 2014 року.

З оригіналом згідно:

Суддя
С.О. Бондар