Справа № 810/4394/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року 810/4394/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Лисенко В.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Лік транс»до
проВишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,- в с т а
н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Лік Транс» з
позовом до Вишгородської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
11.07.2013 № , № , № ,
якими позивачу зменшено розмір
від'ємного значення з ПДВ на суму 31,00
грн., нараховано грошове зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 992,00 грн.
(661,00 грн. - основне зобов'язання, 331,00 грн.
- штрафні санкції) та зменшено розмір
бюджетного відшкодування на суму 999,00
грн. (666,00 грн. - основне зобов'язання, 336,00
грн. - штрафні санкції) відповідно.

В основу оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень покладено висновок
податкового органу про безпідставне
формування позивачем податкового
кредиту та витрат по взаємовідносинам
з ТОВ «Оксіукрпроф». На думку
відповідача, фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ «Фірма «Лік
Транс» та ТОВ «Оксіукрпроф» є
фіктивними, та такими, що не мали
реального характеру і були вчинені без
наміру створення правових наслідків, з
метою отримання податкової вигоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вважає висновки
податкового органу безпідставними,
оскільки всі операції з поставки
товару та надання послуг контрагентом
мали реальний характер. Ці факти
підтверджуються документально,
господарські операції належним чином
відображені у податковому обліку і
податковій звітності, а тому ТОВ «Фірма
«Лік Транс» правильно визначило
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість та з податку на
прибуток.

У судове засідання сторони,
повідомлені належним чином про час,
дату та місце судового розгляду, не
з'явились.

Від представника позивача до суду
надійшло клопотання про розгляд справи
за його відсутності.

Відповідач про причини неявки суд не
повідомив, із заявами про відкладення
судового розгляду до суду не звертався,
заперечень чи відзиву на позовну заяву
до суду не подавав.

Згідно із частиною четвертою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про розгляд справи за
відсутності сторін та у порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Лік Транс» є
юридичною особою, що зареєстрована
Вишгородською районною державною
адміністрацією 27.05.1998.

Взято на податковий облік в органах ДПС
02.06.1998 за № 406-ТОВ, перебуває на обліку у
Вишгородській ОДПІ.

У лютому 2013 року між позивачем та ТОВ
«Оксіукрпроф» укладено договір
поставки від 02.02.2013 № СРВ/01-020213,
відповідно до умов якого постачальник
(ТОВ «Оксіукрпроф»)
брав на себе зобов'язання поставити
позивачу товар (радіотермінал, система
контролю відділених об'єктів).

На підтвердження факту дійсної
поставки товару позивачем надано
податкову накладну від 22.02.2013 № 24,
видаткову накладну, рахунок на оплату,
специфікацію до товару та акт введення
обладнання в експлуатацію.

Позивач здійснив оплату за вказаним
договором у розмірі 2800,00 грн.,
що підтверджується наявною в
матеріалах справи банківською
випискою.

Також, у лютому 2013 року між позивачем та
ТОВ «Оксіукрпроф» укладено договір про
надання послуг від 20.02.2013 № СРВ/01-200213,
відповідно до умов якого виконавець
(ТОВ «Оксіукрпроф») брав на себе
зобов'язання здійснювати технічне
обслуговування обладнання,
поставленого на виконання умов
вищезазначеного договору від 02.02.2013
№ СРВ/01-020213.

На підтвердження факту дійсного
надання послуг позивачем надано
податкові накладні від 07.03.2014 № 6, від
15.04.2013 № 14, від 13.05.2013 № 2 та № 3, від 05.06.2013
№ 6 та № 7, від 03.07.2013 № 4 та № 5, від 09.08.2013
№ 19, акти надання послуг, рахунки на
оплату та специфікацію щодо вартості
послуг з технічного обслуговування.

Позивач здійснив оплату за вказаним
договором у розмірі 1373,20 грн.,
що підтверджується наявною в
матеріалах справи банківською
випискою.

За здійсненими господарськими
операціями, позивачем сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних ТОВ «Оксіукрпроф»
податкових накладних у розмірі
697,00 грн. та віднесено до витрат
суму коштів, сплачених контрагенту за
отриманий товар та надані послуги.

У червні 2014 року на підставі наказу
Вишгородської ОДПІ від 06.06.2014 № 330
посадовими особами відповідача
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Оксіукрпроф» за період з 01.02.2013
по 31.08.2013, за результатами якої було
складено Акт від 16.06.2014 № 1266/22-00/20620130.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем положень пунктів 138.2 статті
138, пункту 139.1.9 статті 139 Податкового
кодексу, що призвело до заниження
податку на прибуток на суму 661,00 грн.,
пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів
201.1 та 201.10 статті 201 Податкового
кодексу, що призвело до завищення
розміру бюджетного відшкодування на
суму 666,00 грн. та завищення розміру
від'ємного значення з ПДВ на суму 31,00
грн.

Висновки посадових осіб податкового
органу про порушення позивачем вимог
податкового законодавства ґрунтуються
на припущенні, що
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ «Фірма «Лік
Транс» та ТОВ «Оксіукрпроф» є
фіктивними, та такими, що не мали
реального характеру і були вчинені без
наміру створення правових наслідків, з
метою отримання податкової вигоди. На
думку податкового органу, договори між
позивачем та контрагентом укладено за
відсутності наміру дійсної поставки
товарів/надання послуг, з метою
штучного формування валових витрат та
податкового кредиту.

У ході перевірки посадовими особами
відповідача було використано дані
досудового розслідування № 0000151,
відповідно до якого встановлено, що
громадянин ОСОБА_3, вступивши у змову з
громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та
іншими невстановленими особами,
організував протиправний механізм
формування фіктивних валових витрат
підприємствам, які здійснюють реальну
господарську діяльність, використавши
при цьому ряд фіктивних підприємств, у
тому числі, контрагента позивача ТОВ
«Оксіукрпроф».

Виключно на підставі даних
вказаного досудового розслідування
відповідач дійшов висновку про
безтоварність господарських відносин
між позивачем та контрагентом.

За результатами перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 11.07.2013 №
, № , № , якими позивачу
зменшено розмір від'ємного значення з
ПДВ на суму 31,00 грн., нараховано грошове
зобов'язання з податку на прибуток у
розміру 992,00 грн. (661,00 грн. - основне
зобов'язання, 331,00 грн. - штрафні санкції)
та зменшено розмір бюджетного
відшкодування на суму 999,00 грн. (666,00
грн. - основне зобов'язання, 336,00 грн. -
штрафні санкції) відповідно.

Вважаючи вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулює
Податковий кодекс України.

Податковим кредитом в розумінні
підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
визнається сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Згідно із підпунктом «а» пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
товарів та послуг, які відповідно до
пункту 185.1 статті 185 цього Кодексу є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість.

Як визначено пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг; отримання
платником податку товарів/послуг,
щопідтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, яка, як встановлено
пунктом 201.10 цієї ж статті, є підставою
для нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

За приписами підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Як зазначено у підпункті 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу Украни не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999
№996-ХІV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (надалі
- Закон України від 16.07.1999 №996-ХІV)
визначено, що цей Закон поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності (далі - підприємства), які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність
згідно з законодавством.

Згідно із частиною першою статті 9
Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV,
підставою для бухгалтерського обліку
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення. Для
контролю та впорядкування оброблення
даних на підставі первинних
документів можуть складатися зведені
облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону України
від 16.07.1999 №996-ХІV встановлено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання, назву
підприємства від імені якого складено
документ, зміст та обсяг господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення,
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що право на включення до складу валових
витрат та нарахування податкового
кредиту виникає у платника податків у
зв'язку із здійснення ним
господарських операцій, що
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами фінансової звітності.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що поставка товарів та
надання послуг ТОВ «Оксіукрпроф» і
оплата їх вартості позивачем
підтверджується документально,
господарські операції належним чином
відображено у бухгалтерському і
податковому обліку позивача та у
податковій звітності; право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість та витрат
підтверджується податковими
накладними, видатковими накладними,
актами надання послуг та банківськими
виписками Господарські
операції були фактично здійсненими,
оскільки спричинили реальну зміну
майнового стану платника податку: ТОВ
«Фірма «Лік Транс» понесло реальні
витрати на оплату поставлених товарів
та наданих послуг ТОВ «Оксіукрпроф».
Рух активів у процесі здійснення
господарської діяльності
підтверджується банківськими
виписками та податковими накладними.

Суд звертає увагу, що позивачем надано
суду належним чином засвідчені копії
первинних документів, які
підтверджують факт здійснення
господарських операцій щодо поставки
контрагентами товарів та надання
послуг.
У ході судового розгляду справи
судом встановлено, що на час укладання
та виконання правочинів, контрагент
позивача був зареєстрованою юридичною
особою та був платником податку на
додану вартість та податку на прибуток.

В Акті перевірки не має жодних посилань
на те, що установчі документи,
свідоцтво про державну реєстрацію та
свідоцтво платника податку на додану
вартість ТОВ
«Оксіукрпроф» були скасовані чи
визнані недійсними за рішенням суду на
момент укладання чи виконання
договорів.

Також, у матеріалах справи відсутні і
відповідачем не надані суду будь-які
докази наявності судових рішень, які б
набрали законної сили, з приводу
незаконних дій посадових осіб ТОВ
«Оксіукрпроф».

Крім того, суд зазначає, що обов'язок
сплачувати податки та
відповідальність за порушення чинного
законодавства є персоніфікованими. Це
означає, що на платника податків не
може покладатися відповідальність за
порушення, вчинені іншими особами.
Таким чином, суд дійшов висновку, що з
урахуванням наданих представником
позивача та досліджених судом
первинних документів, а саме:
податкових накладних, видаткових
накладних, актів надання послуг,
рахунків на оплату, специфікацій,
банківських виписок, позивачем
підтверджено реальність господарських
операцій з ТОВ «Оксіукрпроф».

А відтак, позивач правомірно сформував
податковий кредит та валові витрати по
взаємовідносинам з ТОВ «Оксіукрпроф».

З огляду на той факт, що під час
судового розгляду відповідачем не
наведено обставини, які б
спростовували факт здійснення
позивачем господарських операцій,
достовірності і повноти відображення
та нарахування податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та формування валових витрат
за вказаними операціями, суд дійшов
висновку про безпідставність
тверджень податкового органу.

Це означає, що висновки податкового
органу про порушення
позивачем положень пунктів 138.2
статті 138, пункту 139.1.9 статті 139, пунктів
198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1 та 201.10
статті 201 Податкового кодексу є
помилковими.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідача від
11.07.2013 № , № , №
прийняті безпідставно, а тому
підлягають скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір, таким чином,
судові витрати підлягають стягненню з
Державного бюджету на користь
позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області від
11.07.2013 № , № , № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Лік транс»
сплачений судовий збір у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лисенко В.І.